Справа № 806/8560/13-а
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
Житомир справа № 806/8560/13-a

категорія 10.4.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липи В.А.,

за участі секретаря Костарчука О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Черняхівського
районного центр зайнятості про
визнання протиправною відмову та
зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
адміністративного суду з позовом, у
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив зобов'язати
Черняхівський районний центр
зайнятості на підставі рішення
Черняхівського районного суду внести
зміни до трудової книжки, зобов'язати
Черняхівський районний центр
зайнятості провести перерахунок
допомоги по безробіттю та нарахувати і
виплатити йому допомогу по безробіттю
на підставі довідки про середню
заробітну плату ТОВ "Корнинсир",
визнати протиправним рішення
Черняхівського районного центру
зайнятості у призначені йому допомоги
по безробіттю в розмірі 882,00 грн. в
місяць.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та просили задовольнити в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві та письмових доказів
приєднаних до неї.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
надав письмові заперечення,
посилаючись на які просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши
матеріали адміністративної справи,
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог з наступних
підстав.

Відповідно до статті 21 КЗпП України,
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
підприємства, установи, організації
або уповноважений ним орган чи фізична
зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором, або угодою сторін.

Зміст ст. 21 КЗпП України визначає, що
трудовий договір є двох стороннім
договором між працівником та
роботодавцем, які по відношенню один до
одного мають відповідні права та
обов'язки.

У відповідності до ст. 24-1 КЗпП України,
у разі укладення трудового договору
між працівником і фізичною особою
фізична особа або за нотаріальним
дорученням уповноважена нею особа
повинна у тижневий строк з моменту
фактичного допущення працівника до
роботи зареєструвати укладений у
письмовій формі трудовий договір у
державній службі зайнятості за місцем
свого проживання у порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення.

На виконання Кодексу законів про працю
України Міністерством праці та
соціальної політики України 08.06.2001 року
затверджено Форму трудового договору
між працівником і фізичною особою та
Порядок реєстрації трудового договору
між працівником і фізичною особою,
затверджений наказом Міністерства
праці та соціальної політики 08.06.2001р. за
№ 260, зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 27.06.2001 за № 554/5745 (далі
по тексту постанови - Порядок). На
підставі цих документів були внесені
зміни та врегульовані інші нормативні
документи, які регламентують правові
норми (права, обов'язки та
відповідальність) при реалізації права
на працю - найманих працівників, чи
використання найманої праці -
фізичними особами.

Відповідно до пункту 14 трудового
договору та керуючись пунктом 5
Порядку, трудові договори укладаються
в трьох автентичних примірниках. Після
реєстрації перший та другий примірники
зберігаються відповідно у фізичної
особи та найманого працівника, а третій
примірник - в службі зайнятості.

Пунктами 6,7,8,9 Порядку встановлено, що
при розірванні трудового договору
фізична особа робить у ньому запис про
підстави його припинення з посиланням
на відповідні статті Кодексу законів
про працю України та ознайомлює про
прийняте рішення працівника під
розпис. Після цього сторони повинні
повідомити державну службу зайнятості
про факт припинення трудових відносин
шляхом подання своїх екземплярів
трудового договору та внесенням
відповідних записів до третього
автентичного примірника, який
зберігається в службі зайнятості.

На підставі записів про звільнення в
автентичних примірниках трудового
договору зареєстрованого в центрі
зайнятості відповідальна особа центру
зайнятості знімає з реєстрації
трудовий договір і робить на трьох
примірниках трудового договору запис
про зняття з реєстрації. При знятті з
реєстрації працівник подає трудову
книжку.

Записи про реєстрацію та зняття з
реєстрації трудового договору дають
право фізичній особі внести записи до
трудової книжки працівника про
прийняття та звільнення його з роботи.
Посадова особа центру зайнятості
підтверджує особистим підписом записи,
унесені фізичною особою до трудової
книжки працівника, і засвідчує їх
печаткою.

Відповідальна особа центру зайнятості
протягом трьох робочих днів знімає
трудовий договір з реєстрації, про що
робить відповідний запис у книзі
реєстрації трудових договорів.

Враховуючи зміст вищезазначених норм
Порядку, при знятті з реєстрації
трудового договору у державній службі
зайнятості необхідна особиста
присутність сторін трудового договору,
що його підписали.

Судом встановлено, що 20 квітня 2012 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
трудовий договір на визначений термін
з 20.04.2012 року по 30.03.2013 року за
погодженням сторін.

20 квітня 2012 року Черняхівським
районним центром зайнятості було
зареєстровано даний договір за №
3.

У зв'язку з тим, що сторони 30.03.2013 року не
звернулися до Черняхівського
районного центру зайнятості з заявою
про зняття з реєстрації трудового
договору, відповідачем у відповідності
до вимог статті 39-1 КЗпП України дію
договору було продовжено на
невизначений строк.

10 квітня 2013 року ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1
звернулися до Черняхівського
районного центру зайнятості з вимогою
зняття трудового договору з
реєстрації, вказавши підставу
припинення договору п. 1 статті 36 КЗпП
України (за угодою сторін).

Трудовий договір від 20.04.2012 року №
3 знято Черняхівським районним
центром зайнятості з реєстрації 10.04.2013
року.

Як вбачається з матеріалів справи
28.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся із заявою
до Черняхівського районного центру
зайнятості, в якій просив внести зміни
в трудову книжку та трудовий договір, а
саме: змінити дату розірвання договору
з 10.04.2013 року на 24.04.2012 року.
Обґрунтувавши тим, що рішенням
Черняхівського районного суду від
07.08.2013 року визнано трудові відносини
між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що виникли на
підставі трудового договору від 20.04.2012
року припиненими з 24.04.2012 року.

Рішенням від 26.09.2013 року № 543
Черняхівським районним центром
зайнятості відмовлено в задоволенні
заяви, зазначивши, що Порядком
реєстрації трудового договору між
працівником і фізичною особою,
затвердженим Наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 8 червня 2001 року № 260 не передбачено
зміни дати зняття з реєстрації
трудового договору, а тому
Черняхівський РЦЗ не має правових
підстав для зняття трудового договору
з реєстрації 24.04.2012 року.

18 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Черняхівського районного центру
зайнятості з заявою, в якій просив
зробити перерахунок виплати допомоги
по безробіттю та призначити йому
допомогу по безробіттю у відповідності
до вимог статей 22-23 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" з врахуванням
середньомісячного заробітку, який він
отримував на ТОВ "Корнинсир", оскільки
останнім місцем його роботи було ТОВ
"Корнинсир", а не у ФОП ОСОБА_2

Рішенням від 16.12.2013 року № 867
Черняхівським районним центром
зайнятості було відмовлено в
задоволенні заяви ОСОБА_1 Відмову було
мотивовано тим, що трудові відносини
між ОСОБА_1 та ТОВ "Корнинсир" тривали по
листопад 2012 року, а трудові відносини
між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 тривали по
квітень 2013 року. Таким чином,
відповідач зазначив, що останнім
місцем роботи ОСОБА_1 являється саме у
ФОП ОСОБА_2, а тому перерахунок з
врахуванням середньомісячного
заробітку отриманого від ТОВ
"Корнинсир" зробити не можливо.

Статтею 22 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" встановлено, що право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу мають застраховані
особи, визнані в установленому порядку
безробітними, страховий стаж яких
протягом 12 місяців, що передували
реєстрації особи як безробітної,
становить не менше ніж шість місяців за
даними Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно із статтею 23 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", застрахованим особам,
зазначеним у частині першій статті 22
цього Закону, розмір допомоги по
безробіттю визначається у відсотках до
їх середньої заробітної плати (доходу),
визначеної відповідно до порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, залежно від страхового стажу.

У середньомісячну заробітну плату
(дохід) для обчислення допомоги по
безробіттю включаються всі види
виплат, на які нараховувалися страхові
внески, які підтверджуються даними
Єдиного державного реєстру
застрахованих осіб Пенсійного фонду
України.

Відповідно до п. 3 Порядку обчислення
середньої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення) для розрахунку
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням,
затвердженого Постановою КМ України
від 26 вересня 2001 р. № 1266, для
страхування на випадок безробіття
розрахунковим періодом, за який
обчислюється середня заробітна плата
(дохід, грошове забезпечення), є період
(періоди) роботи за основним місцем
роботи (проходження служби), а у разі
його відсутності - період (періоди)
зайняття підприємницькою,
адвокатською, нотаріальною, творчою
або іншою діяльністю, пов'язаною з
одержанням доходу безпосередньо від
такої діяльності, виконання робіт
(надання послуг) згідно з
цивільно-правовими договорами перед
настанням страхового випадку
(реєстрація особи в державній службі
зайнятості як безробітної), протягом
якого сплачено страхові внески.

Під час розгляду справи встановлено, що
ФОП ОСОБА_2 було зараховано та сплачено
до Пенсійного фонду обов'язкові
платежі за період з квітня 2012 року по
квітень 2013 року, оскільки договір між
ним та ОСОБА_1 було розірвано лише 10.04.2013
року.

Згідно п. 17 Порядку обчислення
середньої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення) для розрахунку
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням,
затвердженого Постановою КМ України
від 26 вересня 2001 р. № 1266, у разі коли
застрахованій особі страхові виплати
призначаються в робочому органі
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття і така особа перед
настанням страхового випадку
працювала на кількох підприємствах або
на одному підприємстві з перериванням
трудових відносин чи виконувала роботи
(надавала послуги) за декількома
цивільно-правовими договорами або
виконувала роботи за різними видами
зайнятості, середня заробітна плата
(дохід, грошове забезпечення)
обчислюється таким робочим органом
сумарно за шість календарних місяців
(менш як шість календарних місяців) у
12-місячному періоді перед настанням
страхового випадку, не враховуючи
повні календарні місяці (з першого до
першого числа) перерви в роботі, на
підставі довідок про середню заробітну
плату (дохід, грошове забезпечення),
починаючи з останнього місця роботи
(виконання робіт (надання послуг)
згідно з цивільно-правовими
договорами, зайняття підприємницькою,
адвокатською, нотаріальною, творчою
або іншою діяльністю.

Таким чином проаналізувавши все
вищевикладене, суд приходить до
висновку, що всі дії відповідача щодо
нарахування допомоги по безробіттю
ОСОБА_1 вчинені у відповідності до
вимог закону.

З огляду на викладене позовні вимоги
ОСОБА_1 є необґрунтованими та таким, що
не підлягають задоволенню.

При вирішенні спору суд приймає
рішення щодо розподілу судових витрат.

За правилом частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Вказаних витрат судом під час розгляду
справи не встановлено.

Таким чином, судові витрати, належні до
розподілу, у справі відсутні.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Липа

Повний текст постанови виготовлено: 12
травня 2014 р.