Справа № 2а/0470/10669/11
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" травня 2014 р. м. Київ
К/800/34407/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі
Бовкун В.В.

за участю представників сторін:

відповідача - Маісурадзе З.А.

прокуратури - Чубенка В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби

на ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05.06.2013

та постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.06.2012

у справі № 2а/0470/10669/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптімус»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби

третя особа - Державна податкова
інспекція у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби

за участю Прокурора м.
Дніпропетровська

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оптімус» звернулось
до суду з позовом про скасування
податкових повідомлень-рішень
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби від 31.03.2011 № та № .

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.06.2012, яка залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 05.06.2013,
позов задоволено; скасовано спірні
податкові повідомлення-рішення, з
мотивів протиправності їх прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
виїзної позапланової документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності ТОВ «Оптімус» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних податкових
періодів: жовтень, листопад 2010 року, яка
виникла за рахунок від'ємного значення
з ПДВ, що декларувалось за
вересень-жовтень 2010 року, складено акт
№ 392/08-03/2-24613799 від 10.03.2011, в якому
зафіксовано порушення: п. п. 1.3, 1.8 ст. 1,
пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. пп. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого завищено
податковий кредит за вересень-листопад
2010 року по операціях з придбання
зернових на загальну суму ПДВ 100 173 470,54
грн. та бюджетне відшкодування за
жовтень-листопад 2010 року на суму ПДВ 74
185 683,47 грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 31.03.2011 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про зменшення суми
бюджетного відшкодування з ПДВ у
розмірі 74 185 683 грн.;

- № про зменшення розміру
від'ємного значення податку на додану
вартість за жовтень 2010 року у розмірі 7
778 955 грн.

Підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень стали
дані системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту у розрізі
контрагентів, де встановлено, що
контрагенти-постачальники на момент
проведення перевірки відсутні за
місцезнаходженням, не декларували
податкові зобов'язання та ін.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що дані зустрічних перевірок по
ланцюгу постачання продукції не
містять фактичних відомостей щодо
несплати ПДВ до бюджету контрагентами
позивача; надані за матеріалами
зустрічних перевірок відомості
вказують лише на неможливість, за тих
чи інших причин, документально
підтвердити зарахування ПДВ до бюджету
за певними господарськими операціями,
що не є тотожними поняттю несплати ПДВ
до бюджету, та, як наслідок, зменшення
суми бюджетного відшкодування.

Однак, висновки судів попередніх
інстанцій є передчасними та такими, що
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин у справі.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають.

Слід зазначити, що надання податковому
органу належним чином оформлених
документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковий орган не встановив та не
довів, що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

- відсутність первинних документів
обліку.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій посилались на
докази, які є обов'язковими, але не
вичерпними, оскільки предмет
доказування у справі, що розглядається,
становлять обставини, що підтверджують
або спростовують реальність
здійснення самих господарських
операцій (придбання товарів), а відтак і
обґрунтованість визначення
податкового кредиту позивача.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 11 КАС України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

В даному випадку судами попередніх
інстанцій не досліджено обставин, що
підтверджують або спростовують
реальність здійснення самих
господарських операцій між позивачем
та безпосередніми контрагентами, а
саме: можливостей контрагентів
позивача щодо виконання укладених з
позивачем договорів, зокрема,
наявності технічних та технологічних
можливостей; питання щодо фактичної
оплати позивачем податку на додану
вартість в ціні отриманих товарів;
способу здійснення поставки товару
позивачу; не досліджено руху активів у
процесі здійснення господарських
операцій, з відповідним документальним
підтвердженням.

Також, для вирішення спору важливе
значення має встановлення факту
реєстрації та перебування контрагента
платника податку в стані платника
податку на додану вартість, що надає
право такому платнику видавати
податкові накладні, які є підставою для
формування податкового кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку про необхідність
скасування рішень судів попередніх
інстанцій та направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги
вищезазначене та прийняти законне і
обґрунтоване рішення відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, надати належну правову оцінку
обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську Державної
податкової служби задовольнити
частково.

Ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05.06.2013 та постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 22.06.2012
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний