Справа № 810/5520/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/5520/13-а Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю
секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Головного управління
Міндоходів у Київській області про
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Київської області, про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 27 вересня 2010
року № /0, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності на 290324,26
грн. та № /0, яким збільшено суму
грошового зобов'язання СПД ОСОБА_3 з
податку на додану вартість на 558967,00 грн.
за застосовано штрафну (фінансову)
санкцію у розмірі 279484,00 грн..

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Державної податкової служби
від 27 вересня 2010 року № /0 та №
/0.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, представник Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Головного управління
Міндоходів у Київській області подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову. В
своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_2 зареєстрований у Солом'янській
районній державній адміністрації
міста Києва 21 листопада 2001 року та
перебуває на податковому обліку у
Державній податковій інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області.

Відповідно до матеріалів справи, у
період з 17 серпня 2010 року по 7 вересня 2010
року, посадовими особами Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області, на підставі пункту 1 статті 11
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» та на виконання
наказу від 1 вересня 2009 року № 496
проведено планову документальну
перевірку дотримання вимог
податкового законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2 за
період з 01 січня 2008 року по 30 червня 2010
року. Результати перевірки оформлено
актом від 09 вересня 2010 року №
574/17-1/НОМЕР_1 (т.4 а.с.77-103).

У ході перевірки органом державної
податкової служби встановлено, що
суб'єктом підприємницької діяльності
фізичною особою ОСОБА_2 включено до
витрат суми процентів, які сплачені
банківськими установам за
користування кредитами виданими
громадянину ОСОБА_2 згідно кредитних
договорів оформлених громадянином
ОСОБА_2, що призвело до порушення
позивачем вимог статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів «Про прибутковий
податок з громадян» в результаті
заниження грошового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
на загальну суму 290324,26 грн. (в тому числі
за 2008 рік - на 84924,63 грн., за 2009 рік - на
63372,95 грн., 1-2 квартали 2010 року - на суму
142026,68 грн.

Також, податковим органом зроблено
висновок, що позивачем безпідставно
включено до податкового кредиту
податок на додану вартість, сплачений
при будівництві та обладнанні
готельно-ресторанного комплексу, що, на
думку відповідача призвело до
порушення СІ1Д ОСОБА_2 та вимог
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в результаті заниження
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 558967,00 грн., оскільки
зазначений об'єкт зареєстрований на
фізичну особу.

На основі висновків акту перевірки, 27
вересня 2010 року, Державною податковою
інспекцією у Києво-Святошинському
районі Київської області прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0, яким збільшено суму грошового
зобов'язання СПД ОСОБА_2 з податку з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності на 290324,26
грн.(т.2 а.с.28) та податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
СПД ОСОБА_2 з податку на додану вартість
на 558967,00 грн. за застосовано штрафну
(фінансову) санкцію у розмірі 279484,00
грн.(т.2 а.с.29).

Не погоджуючись з вказаним податковим
повідомленням рішенням, позивач
звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції прийшов до висновку що право
позивача на отримання податкового
кредиту та право на формування
показників валових витрат
підтверджене належними доказами, отже
висновки відповідача про порушення СПД
ОСОБА_2 вимог статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів «Про прибутковий податок з
громадян» та підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» при формуванні
показників податкового кредиту та
показників валових витрат є
безпідставним.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивач у період з 2005 року по 2009 рік
здійснив будівництво
готельно-ресторанного комплексу, який
було введено в експлуатацію на ім'я
ОСОБА_2

Згідно з Наказом Держкомстату «Про
затвердження Інструкції щодо
заповнення форм державних
статистичних спостережень стосовно
торгової мережі та мережі ресторанного
господарства» від 24 жовтня 2005 року № 327,
готель- підприємство будь-якої
організаційно-правової форми та форми
власності, що складається з шести або
більше номерів та надає готельні
послуги з тимчасового проживання з
обов'язковим обслуговуванням.

Як встановлено судом першої інстанції,
з метою належного функціонування
готельно-ресторанного комплексу,
позивачем було отримано ряд позик у
банківських установах.

Так, судом встановлено, що 15 липня 2005
року між позивачем та ПАТ «Банк
«Національні Інвестиції» укладено
кредитний договір № 520-05, предметом
якого було відкриття кредитної лінії
на суму 300000,00 дол. США. На строк з 15 липня
2005 року по 14 липня 2007 року з умовою
виплати 15% річних.

Відповідно до додаткової угоди від 05
вересня 2006 року № 1 до кредитного
договору від 15 липня 2005 року № 520-05
внесено зміни до основного договору в
частині суми кредиту у розмірі 400000,00
дол. США за умови повернення 100000,00 дол.
США до 5 лютого 2007 року.

Згідно з додатковою угодою від 18 жовтня
2006 року № 2 до кредитного договору від 15
липня 2005 року № 520-05 внесено зміни до
основного договору в частині суми
кредиту у розмірі 450000,00 дол. США за
умови повернення 100000,00 дол. США до 5
липня 2007 року.

Також, 03 грудня 2009 року між позивачем та
ПАТ «Банк «Національні Інвестиції»
укладено кредитний договір № 446-09,
предметом якого було відкриття
кредитної лінії на суму 1000000,00 грн. на
строк з 03 грудня 2009 року по 26 лютого 2010
року з умовою виплати 25% річних.

Крім того, у липні 2008 року між позивачем
і ЗАТ "Сведбанк" укладено кредитний
договір від 08.07.2008 № 1228 - Ф предметом
якого було відкриття кредитної лінії
на 1200000,00 дол. СІЛА на період з 8 серпня
2008 по 7 липня 2011 з умовою виплати 14%
річних.

Судом першої інстанції встановлено, що
кредитні кошти з рахунку позивача
перераховувались на рахунки банків
разом з відсотками за користування
кредитами, що підтверджується копіями
банківських виписок (т.2 а.с.70-166).

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992
№13-92 "Про прибутковий податок з
громадян" згідно з цим розділом Декрету
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Отже, суд першої інстанції правомірно
зазначає, що законодавцем встановлено
право платників податків (в тому числі
фізичних осіб, які отримують доходи від
зайняття підприємницькою діяльністю)
відносити до складу витрат процентні
витрати за кредитними операціями, за
умови використання кредитних коштів у
межах господарської діяльності
платника податку.

Також, відповідно до пункту 5.10 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (чинного на час
виникнення спірних правовідносин), до
складу валових витрат включаються суми
витрат, пов'язаних з поліпшенням
основних фондів у межах, встановлених
підпунктом 8.7.1 цього Закону, та суми
перевищення балансової вартості
основних фондів та нематеріальних
активів над вартістю їх продажу,
визначені у порядку, встановленому
статтею 8 цього Закону.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що проценти, нараховані
банком та виплачені по кредитним
лініям, відкритими на ім'я ОСОБА_2, а
також кошти витрачені на підтримання
робочого стану та поліпшення роботи
готельно-ресторанного комплексу були
пов'язані з отриманням доходу, отже
правомірно включені до складу витрат
позивача.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги твердження
відповідача про те, що підставою за
наявності якої податковий орган дійшов
висновку про безпідставність
формування позивача витрат є та
обставина, що кредит був отриманий
позивачем як фізичною особою, а не
фізичною особою-підприємцем, оскільки
чинне законодавство не передбачає
відокремлення майна, яке
використовується фізичною особою -
підприємцем для здійснення
підприємницької діяльності, від усього
належного такій фізичній особі майна.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
від 20 травня 2013 у справі № 2а-5189/09/2670.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що висновки Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області щодо неправомірності
віднесення позивачем відсотків,
отриманих за кредитними договорами,
оформленими на фізичну особу ОСОБА_2 до
валових витрат є безпідставним.

Щодо твердження відповідача про
заниження позивачем грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що СПД ОСОБА_2 за
перевіряємий період мав господарські
відносини з ТОВ «Папірус-Сервіс», ТОВ
«Холодильні Системи», ТОВ «Абсолют
Клімат», ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_4, ФОП
ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Біг Медіа»,
ТОВ «Венбест», ПТК ТОВ «Агромат».

На підтвердження правомірності
віднесення податку на додану вартість
до податкового кредиту позивачем
надано: податкові накладні (т.2 а.с. 168-245,
т. З а.с. 1-22,24-237), видаткові накладні (т.4
а.с. 10-76).

Колегія суддів звертає увагу на ту
обставину, що позивач в межах своєї
господарської діяльності здійснив
будівництво готельно-ресторанного
комплексу, для чого звертався до
кредитних установ за позиками.

Враховуючи, що отримані позивачем
кредитні кошти були використанні при
здійсненні господарської діяльності,
суд першої інстанції прийшов до
обгурнтованого висновку, що доводи
відповідача про порушення позивачем
вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» при формуванні показників
податкового кредиту є таким, що не
відповідає дійсності.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що право позивача на
отримання податкового кредиту та право
на формування показників валових
витрат підтверджене належними
доказами, отже висновки відповідача
про порушення позивачем вимог статті 13
Декрету Кабінету Міністрів «Про
прибутковий податок з громадян» та
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» при формуванні показників
податкового кредиту та показників
валових витрат є безпідставним, а тому
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області від 27 вересня 2010 року № /0
та № /0 є протиправними та
підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, в порушення ст.. 71 КАС
України відповідачем ні в суду першої
інстанції ні в суді апеляційної
інстанції не надано доказів
правомірності винесеного податкового
повідомлення-рішення.

З огляду на вищезазначене апеляційна
інстанція приходить до висновку, що суд
першої інстанції правомірно
задовольнив позов.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.