Справа № 308/19627/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/6549/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Весельської Т.Ф., Стародуба
О.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Чопського прикордонного
загону Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України до громадянина Сирії
ОСОБА_5 про примусове видворення за
межі території України, провадження в
якій відкрито за касаційною скаргою
громадянина Сирії ОСОБА_5 на ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду 30 грудня 2013
року та постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12 листопада 2013 року, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року позивач - Чопський
прикордонний загін Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України звернувся
до суду першої інстанції із позовом в
якому просив примусово видворити за
межі території України громадянина
Сирії ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12 листопада 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду 30
грудня 2013 року, адміністративний позов
задоволено.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що відповідач до
компетентних органів держави-члена ЄС
та України з приводу отримання статусу
біженця або додаткового захисту в
Україні не звертався. У нього відсутні
документи, на підставі яких він міг би у
законному порядку перетнути державний
кордон України. Окрім того, відповідач
визнав факт незаконного перетину
кордону України без відповідного
дозволу поза межами пунктів пропуску з
порушенням норм чинного законодавства
України, а також те, що добровільно
залишити територію України не в змозі
через відсутність коштів та не
заперечував проти свого примусового
видворення.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
рішення суду першої інстанції, виходив
з аналогічних висновків та додатково
зазначив, що відповідно до довідки про
звернення за захистом в Україні № 0002748,
виданої відповідачу управлінням ДМС
України у Волинській області 04.12.2013
року, вона дійсна до 24.12.2013 року, а на час
розгляду справи апеляційним судом
строк її дії закінчився, доказів
задоволення компетентними органами
України звернення відповідача за
захистом в Україні або оскарження ним в
установленому порядку відмови у
наданні такого захисту суду
представником відповідача не надано.

У поданій касаційній скарзі
відповідач, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати зазначені судові
рішення, ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог в
повному обсязі.

У доводах касаційної скарги відповідач
зазначає, що судами попередніх
інстанцій не враховано при вирішенні
спору Рекомендацій з питання
міжнародного захисту щодо осіб, які
покидають Сірійську Арабську
Республіку від 22.10.2013 року Агентства
ООН у справах біженців. Крім того,
відповідач звернувся за захистом в
Україні і не може бути видворений з
огляду на поширення на нього вимог
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту».

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

31.10.2013 року о 19 год. 50 хв. відповідач був
затриманий в ході
прикордонно-представницької зустрічі
за незаконний перетин державного
кордону України у складі групи осіб за
порушення прикордонного режиму (а.с. 3).

06.11.2013 року Чопський прикордонний загін
Західного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
звернувся до суду з позовом про
примусове видворення громадянина
Сирії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно листа Управління по роботі з
іноземцями та біженцями ГУДМС України
в Одеській області від 07.11.2013 року
відповідач не звертався до вказаного
органу державної влади з письмовим
клопотанням про набуття статусу
біженця чи додаткового захисту в
Україні.

В свою чергу, відповідно до довідки про
звернення за захистом в Україні № 0002748,
виданої відповідачу управлінням ДМС
України у Волинській області 04.12.2013
року, вона дійсна до 24.12.2013 року (а.с. 42-43).

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Суд касаційної інстанції вважає, що при
розгляді справи судами першої та
апеляційної інстанцій не дотримано
вимог процесуального права від яких
прямо залежало правильне по суті
вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи (частина четверта). Суд
повинен запропонувати особам, які
беруть участь у справі, подати докази
або з власної ініціативи витребувати
докази, яких, на думку суду, не вистачає
(частина п'ята).

Згідно ч. 4 ст. 71 КАС України Суб'єкт
владних повноважень повинен подати
суду всі наявні у нього документи та
матеріали, які можуть бути використані
як докази у справі. У разі невиконання
цього обов'язку суд витребовує названі
документи та матеріали.

Як зазначалось вище, суди попередніх
інстанцій мотивували свої рішення тим,
що відповідач до компетентних органів
держави-члена ЄС та України з приводу
отримання статусу біженця або
додаткового захисту в Україні не
звертався (до таких висновків прийшов
суд першої інстанції) та доказів
задоволення компетентними органами
України звернення відповідача за
захистом в Україні або оскарження ним в
установленому порядку відмови у
наданні такого захисту суду
представником відповідача не надано
(до таких висновків пришов суд
апеляційної інстанції).

Враховуючи наявність довідки про
звернення за захистом в Україні № 0002748,
виданої відповідачу управлінням ДМС
України у Волинській області 04.12.2013
року, суд касаційної інстанції
приходить до висновку, що судами
попередніх інстанцій належним чином не
досліджено питання звернення
відповідача за захистом в Україні та
результати розгляду вказаного
звернення, тобто не встановлено чи
поширюється на відповідача дія Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту».

При цьому, слід враховувати, що
примусове видворення не
застосовується до іноземців та осіб
без громадянства на яких поширюється
дія Закону України «Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту».

Суд касаційної інстанції звертає увагу
на те, що судами попередніх інстанцій
не оглядалась та в матеріалах справи
відсутня особова справа відповідача чи
її копія.

Під час вирішення питання про
примусове видворення відповідача
судам варто враховувати, що особа в
будь-якому разі не підлягає видворенню,
якщо підпадає під захист статті 3
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод або статті 31
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»,
відповідно до якої іноземець або особа
без громадянства не можуть бути
примусово повернуті чи примусово
видворені або видані чи передані до
країн:

де їх життю або свободі
загрожуватиме небезпека за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або
страта, катування, жорстоке, нелюдське
або таке, що принижує гідність,
поводження чи покарання;

де їх життю або здоров'ю, безпеці або
свободі загрожує небезпека внаслідок
загальнопоширеного насильства в
ситуаціях міжнародного або
внутрішнього збройного конфлікту чи
систематичного порушення прав людини
або природного чи техногенного лиха,
або відсутності медичного лікування чи
догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або
примусове повернення до країн, де
можуть виникнути зазначені випадки.

При розгляді справ щодо статусу
біженця та особи, яка потребує
додаткового захисту, примусового
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України та спорів,
пов'язаних із перебуванням іноземця та
особи без громадянства в Україні,
необхідно враховувати, що інформація
про країну походження належить до
загальновідомої інформації.
Відповідно до частини другої статті 72
КАС України обставини, визнані судом
загальновідомими, звільнені від
подальшого доказування.

Станом на час ухвалення оскаржуваних
рішень, офіційною позицією УВКБ ООН від
22.10.2013 року в зв'язку з проведенням
постійних бойових дій у Сирії з березня
2011 року, які продовжуються і в 2013 році
державам-членам ООН рекомендовано
ввести тимчасовий мораторій на всі
повернення до Сирії до моменту, коли
ситуація в країні дозволятиме безпечне
та гідне повернення навіть у випадку
відмови в наданні статусу біженця
(Рекомендації по питанню міжнародного
захисту відносно осіб, що залишають
Сірійську Арабську Республіку,
редакція ІІ від 22.10.2013 року).

Отже, судам не надано оцінки існуючим
загальновизнаним офіційним документи,
щодо обґрунтованості побоювань
відповідача, що його життю або здоров'ю,
безпеці або свободі загрожує небезпека
внаслідок загальнопоширеного
насильства в ситуації внутрішнього
збройного конфлікту в разі повернення
до Сирії.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на зазначене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
прийшла до висновку, що суди попередніх
інстанцій не дослідили доказів та не
встановили обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи по суті.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України
передбачено, що суд касаційної
інстанції за наслідками розгляду
касаційної скарги має право скасувати
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і направити
справу на новий розгляд або для
продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанції і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають права встановлювати
та визнавати доведеними обставини, що
не були встановлені попередніми
судовими інстанціями, оскаржувані
судові рішення у справі підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до частини 2
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати все вище
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи та прийняти обґрунтоване і
законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу громадянина Сирії
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду 30 грудня 2013
року та постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12 листопада 2013 року у
справі № 308/19627/13-а скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
І.Я. Олендер

Судді
Т.Ф. Весельська

О.П. Стародуб