Справа № 820/1093/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 р.Справа № 820/1093/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Зміївському районі
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 31.03.2014р.
по справі № 820/1093/14

за позовом Державної податкової
інспекції у Зміївському районі
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кронекс-Україна"

про накладення арешту на кошти та інші
цінності,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державна податкова інспекція
у Зміївському районі Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КРОНЕКС-Україна", в
якому просить суд накласти арешт на
кошти та інші цінності ТОВ
"КРОНЕКС-Україна", що знаходяться в ПУАТ
"ФІДОБАНК", ПАТ "ПУМБ", АТ "Регіон-Банк",
філія АТ "УКРЕКСІМБАНК", м.Харків, ПАТ
"Мегабанк", м. Харків.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що що ТОВ "КРОНЕКС-Україна" має
податковий борг перед бюджетом в сумі
543301,72 грн. зі сплати авансового внеску з
податку на прибуток - 6941,00 грн., податку
на додану вартість - 524124,76 грн., орендної
плати за землю з юридичних осіб - 12235,96
грн. Позивач зазначив, що для погашення
податкового боргу податковим органом
здійснено наступні заходи: надіслана
засобами поштового зв'язку податкова
вимога №3-15 від 13.01.2014 року, прийнято
рішення про опис майна від 13.01.2014 року
за № 4, складено акт опису майна від
21.10.2013 року, відповідно до якого майно у
підприємства відсутнє. В зв'язку з тим,
що у відповідача відсутнє майно, яке
може бути використаним, як джерело
погашення податкового боргу та
обтяжене податковою заставою, з метою
недопущення ухилення платника від
сплати податків, позивач вважає, що є
підстави для накладення арешту на
кошти та інші цінності боржника.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 31.03.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 31.03.2014 року
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, позивач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
відсутність правових підстав для
накладення арешту на кошти та інші
цінності ТОВ "КРОНЕКС-Україна".
Зазначив, що посилання суду першої
інстанції, як на підставу відмови в
задоволенні позовних вимог, на
відсутність доказів наявності у
відповідача майна, балансова вартість
якого менше суми податкового боргу або
доказів відсутності у відповідача
майна, яке може бути джерелом погашення
податкового боргу є необґрунтованим та
спростовуються листом платника
податків від 21.01.2014 року №1524.

Представники сторін у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися,
про дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлялись.

Представник позивача надав до суду
заяву, в якій просив розглянути справу
без його участі.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ТОВ "КРОНЕКС-Україна"
пройшло передбачену законодавством
процедуру державної реєстрації та
перебуває на обліку як платник
податків та зборів в ДПІ у Зміївському
районі ГУ Міндоходів у Харківській
області.

Відповідач має відкриті розрахункові
рахунки в банківських установах, про що
свідчить інформаційна довідка про
наявність розрахункових рахунків (а.с.
9).

Згідно облікових карток платника, ТОВ
"КРОНЕКС-Україна" має податковий борг
перед бюджетом в сумі 543301,72 грн. зі
сплати авансового внеску з податку на
прибуток - 6941,00 грн., податку на додану
вартість - 524124,76 грн., орендної плати за
землю з юридичних осіб - 12235,96 грн. (а.с.
12-19)

В зв'язку з несплатою відповідачем у
добровільному прядку вищезазначеної
суми податкового зобов'язання,
податковий орган звернувся до суді із
даним позовом, в якому просить накласти
арешт на кошти та інші цінності
платника.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що заявлена суб'єктом владних
повноважень вимога порушує права та
охоронювані законом інтереси платника
податків, оскільки податковим органом
висунуто вимогу про накладення арешту
на кошти та інші цінності платника
податків за відсутності доказів
виникнення права податкового органу на
стягнення податкового боргу та доказів
відсутності у відповідача майна,
доказів наявності у відповідача майна,
балансова вартість якого менше суми
податкового боргу, доказів відсутності
у відповідача майна, яке може бути
джерелом погашення податкового боргу.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в розмірах і порядку,
встановлених законом.

Колегія суддів зазначає, що Податковим
кодексом України (далі - ПК України),
визначено особливий порядок
накладення адміністративного арешту
на кошти на рахунку платника податків.

Відповідно до п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК
України, органи державної податкової
служби мають право звертатися до суду
щодо накладення арешту на кошти та інші
цінності, що знаходяться в банку,
платника податків, який має податковий
борг, у разі якщо у такого платника
податків відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

З положень наведеної норми кодексу
слідує, що підставами для застосування
арешту коштів на банківському рахунку
та інших цінностей в банку є: 1)
відсутність майна у платника податків,
котрий має податковий борг, 2) наявність
у платника податків, котрий має
податковий борг, майна, балансова
вартість якого менше суми податкового
боргу, 3) відсутність у платника
податків, котрий має податковий борг,
майна, яке може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Пунктом 94.1 статті 94 ПК України
встановлено, що адміністративний арешт
майна платника податків (далі - арешт
майна) є винятковим способом
забезпечення виконання платником
податків його обов'язків, визначених
законом.

Відповідно до п.94.4 ст.94 ПК України,
арешт може бути накладено органом
державної податкової служби на
будь-яке майно платника податків, крім
майна, на яке може бути звернено
стягнення відповідно до закону, та
коштів на рахунку платника податків.

Згідно п.94.6 ст.94 ПК України, керівник
органу державної податкової служби
(його заступник) за наявності однієї з
обставин, визначених у пункті 94.2 цієї
статті, приймає рішення про
застосування арешту майна платника
податків, яке надсилається: платнику
податків з вимогою тимчасового
зупинення відчуження його майна; іншим
особами, у володінні, розпорядженні або
користуванні яких перебуває майно
такого платника податків, з вимогою
тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника
податків здійснюється виключно на
підставі рішення суду шляхом звернення
органу державної податкової служби до
суду.

Враховуючи положення вищезазначених
норм ПК України, колегія суддів
зазначає, що арешт коштів на рахунку
платника податків є різновидом
адміністративного арешту, який
застосовуються виключно на підставі
рішення суду (на відміну від
адміністративного арешту іншого майна,
який здійснюється за рішенням
керівника податкового органу).

Разом з тим, підстави його
застосування, що визначені п. 94.2. ст. 94
ПК України, є загальними як для
керівника податкового органу так і для
суду.

Так, згідно із п. 94.2. ст. 94 ПК України,
арешт майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин:
платник податків порушує правила
відчуження майна, що перебуває у
податковій заставі; фізична особа, яка
має податковий борг, виїжджає за
кордон; платник податків відмовляється
від проведення документальної
перевірки за наявності законних
підстав для її проведення або від
допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, а також у разі відсутності
реєстраторів розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством; відсутня
реєстрація особи як платника податків
в органі державної податкової служби,
якщо така реєстрація є обов'язковою
відповідно до цього Кодексу, або коли
платник податків, що отримав податкове
повідомлення або має податковий борг,
вчиняє дії з переведення майна за межі
України, його приховування або
передачі іншим особам; платник
податків відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі;
платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу.

Колегія суддів зазначає, що
адміністративний арешт не є виключним
та єдиним способом погашення
податкового боргу. Винятковість
адміністративного арешту законодавець
чітко пов'язує із обставинами,
визначеними п. 94.2. ст. 94 ПК України, що
виникли між платником податків та
податковим органом.

Погоджуючись із висновками
податкового органу про те, що умова
щодо відсутності майна, за рахунок
якого можливо було б погасити
податковий борг, встановлена п.п. 20.1.33.
п.20.1. ст. 20 ПК України, надає право
податковому органу звертатися до суду
з вимогою щодо накладенню арешту на
кошти платника податків, колегія
суддів зауважує, що реалізація цього
права можлива лише за умови дотримання
підстав, встановлених п. 94.2. ст. 94 ПК
України.

Розв'язуючи спір колегія суддів
зауважує, що відповідно до ч.1 ст.71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що
звертаючись до суду, суб'єкт владних
повноважень не подав ані доказів
відсутності у відповідача майна, ані
доказів наявності у відповідача майна,
балансова вартість якого менше суми
податкового боргу, ані доказів
відсутності у відповідача майна, яке
може бути джерелом погашення
податкового боргу, ані доказів вжиття
передбачених законом дій для
проведення перевірки складу та
структури активів платника податків.

Посилання податкового органу, як на
підставу наявності обов'язкової умови
для накладення арешту на кошти та
цінності на банківських рахунках, на
лист ТОВ "КРОНЕКС-Україна" від 21.01.2014
року №1524 (а.с. 20), яким вказано, що
балансова вартість основних засобів та
інших оборотних активів підприємства
дорівнює 0,00 грн., колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки відповідно
до інформації ВДАІ Зміївського РВ
ГУМВС України в Харківській області
від 15.01.2014 року, за ТОВ "КРОНЕКС-Україна"
зареєстровано транспортні засоби: ГАЗ
2410, н.з. 7525 ХІА; ЗИЛ-ММЗ 4502, н.з. 0645 ХАА; ЗИЛ
130, н.з. 0647 ХАА; ТАРЗ 1Р, н.з. 9480 ХІ; ЗИЛ 431412,
н.з. 0646 ХАА; причіп, н.з. 9479 ХІ; ГАЗ 53А, н.з.
13992 ХА; ЗИЛ 431410, н.з. 23703 ХА; CHEVROLET LACETTI, н.з.
АХ4949АЕ.

Крім того, відповідно до інформаційної
довідки з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно №17964953 від 19.02.2014
року, за ТОВ "КРОНЕКС-Україна" 01.11.2013
року зареєстровано право власності на
єдиний майновий комплекс за адресою:
Харківська обл., Зміївський р-н, м.
Зміїв, вул. Фабрична, буд. 11.

Враховуючи наведене, матеріалами
справи підтверджується наявність у
відповідача майна. В свою чергу,
доказів того, що балансова вартість
вказаного майна менше суми податкового
боргу, матеріали справи не містять.

Колегія суддів також не приймає в
якості належного доказу наявності
підстав для накладення арешту на кошти
та цінності на банківських рахунках,
надані податковим органом запит на
встановлення місцезнаходження
платника податків та акт про
відсутність підприємства за юридичною
адресою, оскільки вони складені 20.03.2014
року, тобто вже після звернення
позивача до суду з даним позовом. На
момент звернення до суду, доказів
відсутності ТОВ "КРОНЕКС-Україна" за
юридичною адресою позивачем до суду не
надано.

Таким чином, у спірних правовідносинах
суб'єкт владних повноважень не
забезпечив належної реалізації
владної управлінської функції, адже не
надав до суду доказів вжиття
передбачених законом дій з проведення
перевірки складу та структури активів
платника податків.

Розв'язуючи спір, колегія суддів бере
до уваги, що в силу ч.1 ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Вказане завдання за правилом ч.3 ст.2 КАС
України, реалізується
адміністративними судами шляхом
перевірки чи прийняті суб'єктами
владних повноважень рішення та чи
вчинені суб'єктами владних повноважень
дії або бездіяльність: 1) на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог, оскільки заявлена суб'єктом
владних повноважень вимога порушує
права та охоронювані законом інтереси
платника податків, оскільки податковим
органом висунуто вимогу про накладення
арешту на розрахункові рахунки, що
належать відповідачу, за відсутності
жодної з законодавчо встановлених
підстав.

Наявність у відповідача податкового
боргу не може бути єдиною підставою для
застосування арешту коштів платника
податків, оскільки це порушить
конституційні права відповідача щодо
користування іншими коштами та
цінностями, які можуть знаходитися на
його розрахункових рахунках.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 31.03.2014 року
по справі №820/1093/14 відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31.03.2014р. по
справі №820/1093/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Калиновський В.А.