Справа № 804/7011/13-а
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2013-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2013 р. Справа № 804/7011/13-а

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Потолової Г.В.

при секретарі - Дубровці Д.В.

за участю: представника позивача -
Похваленко О.В.

представника відповідача -
Михайлишиної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Іріта-Плюс» до
Дніпропетровської митниці Міндоходів,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Головне управління
Державної казначейської служби
України в Дніпропетровській області,
про визнання протиправною відмови,
визнання незаконними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Іріта-Плюс» звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом про:

- визнання протиправною відмови
Дніпропетровської митниці від 22.04.2013р.
за №17-10.2/3175 у скасуванні рішення про
коригування митної вартості товарів;

- визнання незаконними дій
Дніпропетровської митниці щодо
застосування другорядного методу
визначення митної вартості -
резервного методу та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів №110070000/2013/300023/1 від
25.02.2013р. та картку відмови у митному
оформленні товарів №110070000/2013/00036 від
25.02.2013р.;

- зобов'язання Дніпропетровської
митниці надати висновок до Головного
управління Державної казначейської
служби України в Дніпропетровській
області (третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача) про повернення
позивачу надмірно сплаченої суми у
розмірі 9' 149грн. 27коп., шляхом
зарахування її на поточний рахунок
позивача.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти адміністративного
позову заперечував, посилаючись на
законодавчі підстави своїх дій,
діяльність в межах закону та наданих
повноважень, просив суд у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Третя особа проти позовних вимог
заперечувала в повному обсязі, надавши
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому просила відмовити у задоволенні
адміністративного позову. Також,
09.08.2013р. від третьої особи надійшло
клопотання про розгляд справи без
участі представника (а.с.57).

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
подані документи і матеріали, вивчивши
матеріали справи та оцінивши їх у
сукупності, при розгляді справи
виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.11.2012р. між підприємством NINGBO SOTKA INDUSTRY
CO., LTD, NINGBO, CHINA (Постачальник), в особі
директора You Le з однієї сторони, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Іріта-Плюс»
(Покупець), в особі директора Капулера
О.Ю., діючого на основі Статуту, з іншої
сторони, укладений Контракт №16, згідно
якого Постачальник передає, а Покупець
купує товари народного споживання
(Товар), на умовах поставки FOB - Ningo
згідно ІНКОТЕРМС 2000 у кількості та по
ціні згідно специфікацій, які є
невід'ємною частиною даного Контракту
(а.с.12-14).

На виконання зазначеного Контракту та
згідно специфікації №LJM121113-01 до нього
від 20.11.2012р. TOB «Іріта-Плюс» від свого
контрагента - резидента КНР прийняло
імпортований товар в асортименті:
граблі, лопатки, мачете, ножиці,совок,
паяльна лампа, розрихлювач.

Матеріалами справи підтверджено, що
25.02.2013р. TOB «Іріта-Плюс» подало до
Дніпропетровської митниці митну
декларацію №110070000/2013/303106 для
оформлення товару в режимі імпорту із
визначенням митної вартості Товару за
ціною договору (основний метод) (графа 43
МД) разом з такими документами:

- картка обліку особи, яка здійснює
операції з товарами від 23.11.2012р.
№100/2012/0001438;

- накладна CMR від 21.02.2013р. №2728;

- коносамент NGBLEG1301058 від 22.01.2013р.;

- довідка про транспортні витрати від
19.02.2013р. №2728;

- калькуляція тр. витрат 014 від 25.02.2013р.;

- рахунок-фактура (інвойс) від 20.11.2012р.
№STK120013;

- пакувальний лист від 20.11.2012р. б/н;

- рахунок-проформа від 20.11.2012р. №STK120013;

- зовнішньоекономічний договір від
20.11.2012р. №16;

- доповнення до зовнішньоекономічного
договору від 20.11.2012р. № LJM121113-01;

- договір про перевезення від 17.12.2012р.
ТЕО №264;

- сертифікат про походження товару;

- платіжне доручення від 20.11.2012р. №18;

- платіжне доручення від 06.02.2013р. №2
(а.с.6-7).

Відповідно до п.2.2 Контракту №16 від
20.11.2012р., специфікації від 20.11.2012р.
№LJM121113-01 до контракту та
проформи-інвойсу від 20.11.2012р. №STK120013
оплата за товар здійснюється на умовах
попередньої оплати (30% передплата, 70%
після отримання документів про
відвантаження товару на борт судна).

До митного оформлення позивачем, також
надані платіжні доручення №18 від
20.11.2013р. на суму 6' 281,45 дол.США, №2 від
06.02.2013р. на суму 14' 656,71 дол.США.

На виконання сформованого АСАУР
переліку обов'язкових митних
формальностей та з метою перевірки
правильності визначення митної
вартості посадовою особою митниці
надіслано електронне повідомлення
позивачу про необхідність подання
додаткових документів.

Оскільки позивачем не надані додаткові
документи, відповідачем застосовані
другорядні методи визначення митної
вартості.

У зв'язку з чим, посадова особа митниці,
відповідно до ст.55 МК України, прийняла
рішення про коригування заявленої
митної вартості товару від 25.02.2013р.
№110100000/2013/300023/1, відповідно до якого
митну вартість скориговано: Товар 2 до
3,6699 дол.США за кг; Товар 4 до 5,2938 дол.США
за кг на підставі наявних у митниці
відомостей із застосуванням
резервного методу 2(ґ) відповідно до
ст.60 МК України (а.с.9).

Також, за результатами перевірки
правильності визначення митної
вартості митницею оформлена Картка
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №110100000/2013/00036
(а.с.8).

Не погодившись з діями та рішеннями
Дніпропетровської митниці ТОВ
«Іріта-Плюс» звернулося з відповідною
позовною заявою до суду за захистом
своїх прав та інтересів.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що при переміщенні
товару через митний кордон ТОВ
«Іріта-Плюс» задекларовано митну
вартість виходячи із ціни товару,
визначеної у Специфікації №LJM121113-01 від
20.11.2012р. до контракту №16 від 20.11.2012р. на
підставі першого методу визначення
митної вартості товарів - за ціною
контракту.

Позивач зазначає, що ТОВ «Іріта-Плюс»
надані всі необхідні документи для
підтвердження митної вартості товару,
в яких не виявлено жодних розбіжностей
у кількісних та якісних показниках
вартості заявленого товару.

Позивач не погоджується з висновками
відповідача щодо неможливості
ідентифікування партії товару, у
зв'язку з чим останнім витребувані у
позивача додаткові документи: а)
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини; б) рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умови, визначеними
договором.

Як пояснює позивач, ТОВ «Іріта-Плюс» не
надані додаткові документи, оскільки
останні були відсутні, проведення
експертизи не передбачалось умовами
контракту, як і проведення платежів
третім особам на користь продавця не
здійснювались та не передбачались
умовами контракту.

Позивач зазначає, що 17.04.2013р. він
звернувся до відповідача з листом №68
та надав додаткові докази щодо
ідентифікації вартості заявленого
товару та здійснених платежів з
вимогою про скасування відповідного
рішення про коригування вартості та
повернення сплаченої фінансової
гарантії.

Як пояснює позивач, відповідач листом
№17-10.2/3175 від 22.04.2013р. (отримано 29.04.2013р.)
відмовив у перегляді прийнятого
рішення про коригування митної
вартості товарів №110070000/2013/300023/1 від
25.02.2013р., залишивши його чинним, не
приймаючи подані додаткові документи
до уваги та посилаючись на відсутність
об'єктивних документально
підтверджених відомостей.

На думку позивача, в оскаржуваному
рішенні відповідач не зазначив
конкретно визначених умов надання
висновку та окрему організацію, що має
його надати.

Також, позивач вважає, що відповідачем
не взято до уваги лист банка від 12.04.2013р.
щодо підтвердження призначення
платежів з посиланням, що даний
документ не є платіжним чи
бухгалтерським документом. Зазначений
лист містить відомості щодо сплати
позивачем грошових коштів на адресу
експортера та підстав платежу. Як
вважає позивач, такі відомості
ґрунтуються на банківських документах
які містяться в обліку банка, а саме:
платіжні доручення в іноземній валюті,
заяви на купівлю іноземної валюти.

Крім того, позивач вважає, що митниця
явно ігнорує той факт, що вартість
імпортованого товару співпадає із
сумою платіжних доручень згідно умов
п.2.2. контракту №16 від 20.11.2012.

Посилаючись на п.6 Методичних
рекомендацій щодо роботи посадових
осіб митних органів з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, затверджені наказом Державної
митної служби України від 13.07.2012р. №362,
позивач вважає, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити саме складові
числового значення митної вартості,
арифметичну правильність розрахунку,
здійсненого декларантом.

Позивач зазначає, що будь-яких
арифметичних помилок в поданих
відповідачу документах не виявлено, в
платіжних дорученнях на оплату є
посилання на зовнішньоекономічних
контракт, по якому здійснено
господарську операцію, сплачена сума
та порядок її сплати у кількісному
виражені повністю співпадає з сумою
поставленої партії товару, посилання
на специфікацію є в заяві на купівлю
іноземної валюти, а сам контрагент не
заперечує, що він отримав сплату за
поставлений товар у повному обсязі
згідно до специфікації №LJM121113-01 від
20.11.2012р. суму в розмірі 20' 938,16 доларів
США за поставку товару по контракту №16
від 20.11.12р.

Таким чином, позивач вважає, що їм
правомірно та з додержанням вимог
митного законодавства застосовано
основний метод визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту - за ціною
договору (вартість операції).

Крім того, позивач вважає, що ТОВ
«Іріта-Плюс» не має жодних обмежень на
використання оцінюваних товарів,
визначених в ст.58 МК України. Так само,
на думку позивача, митним органом не
виявлено будь-яких помилок при
перенесенні відомостей з документів,
які підтверджують митну вартість
товарів, до митної декларації чи
наявність арифметичних помилок в
митній декларації або документах, які
підтверджують митну вартість товарів.

У зв'язку з чим, позивач вважає, що
посилання на відсутність вказівки в
платіжних дорученнях на специфікацію
до контракту, як на підставу
неможливості встановити митну
вартість товарів є упередженим,
оскільки митна вартість товару була
підтверджена документами, визначеними
ч.2 ст.53 МК України, до переліку яких
входять не лише платіжні документи
(останні надаються якщо за товар була
проведена передплата).

Відповідач в обґрунтування своїх
заперечень зазначив, що відповідно до
статті VII ГАТТ оцінка ввезеного товару
для митних цілей повинна ґрунтуватися
на дійсній вартості ввезеного товару
або вартості аналогічного товару.

Відповідач вказує, що на виконання
вимог п.1 ч. 4 ст. 54 МК України під час
проведення митного контролю і митного
оформлення посадою особою митниці
здійснено контроль заявленої митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Також, відповідач зазначає, що в
поданих позивачем платіжних
дорученнях №18 від 20.11.2013р. на суму 6' 281,45
дол.США та №2 від 06.02.2013р. на суму 14' 656, 71
дол.США є посилання лише на контракт №16
віл 20.11.2012р.

Враховуючи те, що відповідно до п.1.4.
контракту №16 від 20.11.2012р. загальна сума
контракту складає 500' 000,00 дол.США,
платіжні доручення №18 від 20.11.2013р. та №2
від 06.02.2013р., на думку відповідача,
неможливо ідентифікувати з ввезеним
товаром.

Таким чином, відповідач вважає, що
платіжні доручення №18 від 20.11.2013р. та №2
від 06.02.2013р. не підтверджують відомості
щодо ціни, яка фактично сплачена, що
стало підставою відповідно до ч.3 ст.53
МК України для затребування додаткових
документів.

Крім того, відповідач пояснює, що
результатами проведеного контролю із
застосуванням системи управління
ризиками Автоматизованою системою
аналізу та управління ризиками (АСАУР)
відповідно до ст.337 МК України в
автоматизованому порядку було
виявлено ризик щодо можливого
заниження митної вартості та
сформовано повідомлення щодо
необхідності здійснення перевірки
правильності визначення митної
вартості, звернувши увагу на вартість
ідентичних або подібних товарів.

Також, відповідач пояснює, що під час
здійснення перевірки наданих
позивачем до митного оформлення
документів, посадовою особою митниці
встановлено, що зовнішньоекономічний
договір зазначений декларантом у графі
44 митної декларації, за якою видано
картку відмови у митному оформленні,
під кодом документа 4100.

Таким чином, відповідач вважає, що
позивачем не надано достатніх доказів
на підтвердження застосування
основного методу визначення митної
вартості, у зв'язку з чим винесені
оскаржувані рішення про коригування
митної вартості товарів та Картка
відмови.

Третя особа в своєму відзиві на позовну
заяву зазначила, що згідно порядку
взаємодії митних органів з органами
Державного казначейства України в
процесі повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів, контроль за
справленням яких покладається на митні
органи, затвердженого спільним
наказом Державної митної служби
України та Державного казначейства
України від 20.07.2007р. за №611/147,
повернення надмірно зарахованих до
бюджету митних та інших платежів
Державним казначейством здійснюється
на підставі Висновку митного органу, що
займався оформленням митної
декларації.

Як пояснює тертя особа, оскільки до
Головного управління не надходили
Висновки від Дніпропетровської
митниці, на підставі яких
перераховуються спірні кошти з рахунку
обліку державного бюджету на рахунок,
зазначений у Висновку, тому законних
підстав у Державної казначейської
служби для перерахування заявленої
позивачем суми не має.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та оцінивши їх у сукупності, суд
дійшов висновку про наступне.

Згідно ст.ст.67,68 Конституції України,
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори у порядку та в розмірах,
встановлених законом, неухильно
додержуватися Конституції та законів
України.

Відповідно до ч.1 ст.266 Митного кодексу
України декларант зобов'язаний:
здійснити декларування товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення відповідно до порядку,
встановленого цим Кодексом; на вимогу
митного органу пред'явити товари,
транспортні засоби комерційного
призначення для митного контролю і
митного оформлення; надати митному
органу передбачені законодавством
документи і відомості, необхідні для
виконання митних формальностей; у
випадках, визначених цим Кодексом та
Податковим кодексом України, сплатити
митні платежі або забезпечити їх
сплату відповідно до розділу Х цього
Кодексу; у випадках, визначених цим
Кодексом та іншими законами України,
сплатити інші платежі, контроль за
справлянням яких покладено на митні
органи.

Частинами 1-3,5 статті 264 Митного
кодексу України визначено, що митна
декларація реєструється та
приймається митним органом у порядку,
що визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері фінансів. Митна
декларація та інші документи подаються
митному органу в електронному вигляді
з дотриманням вимог цього Кодексу або
на паперових носіях. Дата та час
подання митної декларації фіксується
митним органом шляхом її реєстрації, у
тому числі з використанням
інформаційних технологій. Митний орган
не має права відмовити в реєстрації
митної декларації. З метою визначення
правильності заповнення поданої
митної декларації та відповідності
доданих до неї документів установленим
вимогам митний орган здійснює
перевірку митної декларації.

Визначення митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, здійснюється у відповідності
до розділу ІІI Митного кодексу
України.

Згідно зі ст.49 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 50 Кодексу встановлено, що
відомості про митну вартість товарів
використовуються для нарахування
митних платежів, застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України, ведення митної статистики,
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки.

Згідно ст.52 Митного кодексу України,
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та главою 8. Декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані:
заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом; подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

3 метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, митний орган,
відповідно до ч.5 ст.54 МК України має
право:

1. упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

2. у випадках, встановлених цим
Кодексом, письмово запитувати від
декларанта або уповноваженої ним особи
встановлені статтею 53 цього Кодексу
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

3. у випадках, встановлених цим
Кодексом, здійснювати коригування
заявленої митної вартості товарів;

4. проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

5. звертатися до митних органів інших
країн із запитами щодо надання
відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

6. застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митною контролю.

Відповідно до ст.337 МК України,
перевірка документів та відомостей,
які подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій шляхом проведення:
формально-логічного контролю; контролю
співставлення; контролю із
застосуванням системи управління
ризиками та в інші способи, передбачені
цим Кодексом.

Суд погоджується з доводами
відповідача щодо неможливості
ідентифікування наданих до перевірки
платіжних доручень №18 від 20.11.2013р. на
суму 6' 281,45 дол. США та №2 від 06.02.2013р. на
суму 14' 656,71 дол. США із ввезеним на
територію України задекларованим
товаром, з огляду на наступне.

По-перше, як вже зазначалось вище,
відповідно до п.1.4 Контракту №16 від
20.11.2012р. загальна сума даного Контракту
складає у розмірі 500' 000,00 дол. США та
відповідно до п.2.2 Контракту,
специфікації від 20.11.2012р. №LJM121113-01,
проформи-інвойсу від 20.11.2012р. №STK120013
оплата за товар здійснюється на умовах
попередньої оплати (30% передплата, 70%
після отримання документів про
відвантаження товару на борт судна)
(а.с.12-16).

Таким чином, загальна сума, сплачена
зазначеними платіжними дорученнями
складає у розмірі 20' 938,16 дол. США, що не є
як 30%, так і 70% суми Контракту №16.

По-друге, як правильно зазначив
відповідач, у вищезазначених платіжних
дорученнях у графі: «призначення
платежу» зазначений лише Контракт №16
без зазначення специфікації, що також,
підтверджує невідповідність заявленої
суми вартості товару (а.с.23, 25).

По-третє, позивачем не виконані вимоги
митного органу щодо надання
відповідних документів, які б
підтверджували дійсність сплати суми у
загальному розмірі 20' 938,16 дол. США за
декларований товар.

Так, частиною третьою статті 53 МК
України встановлений перелік
додаткових документів для
підтвердження митної вартості, у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного орган)
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності), зокрема:

1. договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2. рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3. рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4. виписку з бухгалтерської
документації;

5. ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6. каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7. копію митної декларації країни
відправлення;

8. висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до наказу Міністерства
фінансів України від 24.05.2012р. №599 «Про
затвердження Форми декларації митної
вартості та Правил її заповнення»,
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Отже, суд доходить висновку, оскільки
на виконання вимог зазначеного наказу
Мінфіну України та вимог митного
органу позивачем не надані такі
документи: висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів
підготовлені спеціалізованими
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини; рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором, останнім протиправно
застосований основний метод
визначення митної вартості товару, у
зв'язку з чим відповідачем правомірно
застосований до позивача другорядний
метод визначення митної вартості.

Відповідно до ст.59 МК України, у разі
якщо митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена згідно з
положеннями статті 58 МК України, за
основу для її визначення береться
вартість операції з ідентичними
товарами, що продаються на експорт в
Україну з тієї ж країни і час експорт)
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимальні»
наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята митним органом
вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як: фізичні характеристики;
якість та репутація на ринку; країна
виробництва; виробник.

Відсутність інформації про продаж
ідентичних товарів унеможливила
застосування цього методу для
визначення митної вартості товару.

Відповідно до ст.60 МК України - (метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо подібних (аналогічних
товарів), у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями ст.ст.58,
59 МК України, за митну вартість
береться прийнята митним органом
вартість операції з подібними
(аналогічними) товарами, які продано на
експорт в Україну і час експорту яких
збігається з часом експорт) оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього,

Під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не є
однаковими за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються зі
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними.

Ціна договору щодо подібних
(аналогічних) товарів береться за
основу для визначення митної вартості
товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості і на тих же
комерційних рівнях, що й оцінювані
товари.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (ст.ст.62, 63 МК
України) повинні ґрунтуватися на даних,
які є об'єктивними, підтверджуються
документально, піддаються обчисленню
та належать до вартості витрат,
понесених виробником при виробництві
оцінюваних товарів.

Виходячи з наведеного та
проаналізувавши вищезазначені приписи
Митного кодексу України, суд доходить
висновку, що відповідачем правомірно
прийняті рішення про коригування
митної вартості товару №110100000/2013/300023/1
від 25.02.2013р. та Картка відмови
№110100000/2013/00036, оскільки на час спірних
правовідносин останній діяв
відповідно до встановлених та діючих
норм Закону, у зв'язку з чим, доводи
позивача не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідачем
доведено правомірність своїх дій та
рішень, вимоги позивача не знайшли
підтвердження та спростовані
матеріалами справи, а тому, не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Іріта-Плюс» до
Дніпропетровської митниці Міндоходів,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Головне управління
Державної казначейської служби
України в Дніпропетровській області,
про визнання протиправною відмови,
визнання незаконними дій та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі
виготовлений 23.08.2013р.

Суддя Г.
В. Потолова