Справа № 2а-1164/10
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року
Справа №
9104/109582/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області на
постанову Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 17
грудня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 16.11.2010 року звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області в якому
просила зобов'язати відповідача
провести з 09.07.2007 року перерахунок та
виплату доплати до пенсії відповідно
до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі однієї
мінімальної заробітної плати, яка
встановлюється Законом України «Про
Державний бюджет України» на
відповідний рік, а також перерахувати
пенсію згідно ст. 51 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» додаткову
пенсію у розмірі 15% мінімальної пенсії
за віком та 30% від мінімальної
заробітної плати у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства.

Ухвалою Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 18
листопада 2010 року позовну заяву в
частині позовних вимог за період з
09.07.2007 року по 15.05.2010 року - залишено без
розгляду.

Постановою Снятинського районного
суду Івано-Франківської області від 17
грудня 2010 року (прийнятою в порядку
скороченого провадження) позов
задоволено частково, визнано за
позивачем право на перерахунок доплати
до пенсії за проживання у зоні
посиленого радіоекологічного контролю
згідно Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», зобов'язано відповідача
провести перерахунок та виплату
позивачу доплату до пенсії за
проживання у зоні посиленого
радіоекологічного контролю в розмірі
однієї мінімальної заробітної плати та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, як особі, віднесеної до
категорії 4 в розмірі 15% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. ст. 39,
51 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 16.05.2010 року з урахуванням
проведених виплат та з послідуючою їх
виплатою згідно діючого законодавства
на час виплати.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області оскаржило
його в апеляційному порядку, вважає, що
постанова суду прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не враховано, що
відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 54 та ст. 62
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадяни, які
постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» Кабінету Міністрів
України надано право визначати порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії в зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи та
визначати порядок надання роз'яснень
цього Закону. Рішення прийняті
Кабінетом Міністрів України є
обов'язковими для виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади
України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм
власності. Крім того, право Кабінету
Міністрів України видавати в межах
своєї компетенції відповідні
постанови і розпорядження які є
обов'язковими до виконання на всій
території України, закріплене в
законодавчому акті який має найвищу
юридичну силу, а саме статтею 117
Конституції України.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлюється доплата громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення. Зазначена норма
стосується виключно працюючих осіб та
врегульовує питання доплати до
заробітної плати громадянам, які
працюють на території радіоактивного
забруднення. Даний факт
підтверджується тим, що ст. 39 Закону
входить до розділу «Особливості
регулювання праці громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення».

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 р. №530
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи 4-ої
категорії, щомісячна додаткова пенсія
за шкоду заподіяну здоров'ю
виплачується у розмірі 5-ти відсотків
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність.

Крім того, суд першої інстанції
зобов'язав управління провести
позивачу доплати до пенсії згідно
ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком згідно зі
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 16.05.2010 р., при цьому не
зазначив в рішенні конкретної дати
закінчення цього періоду, визначив
право пенсіонера на майбутнє
отримувати пенсію у встановленому
судом розмірі, що суперечить положенню
ч.2 ст. 5 КАС України, так як суд не
володіє доказами які б свідчили про
порушення управлінням в майбутньому
прав позивача. Також це суперечить ст.
104 КАС України якою встановлено, що
необхідною умовою для звернення особи
до суду є обов'язкова наявність
порушення прав, свобод чи інтересів
особи у сфері публічно-правових
відносин. Тому судовому захисту
підлягає вже порушене право, а не те,
яке може бути порушене в майбутньому.

Також апелянт зазначає, що зобов'язуючи
управління Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської област провести
перерахунок пенсії позивачу виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком
встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом не врахував, що
частиною 3 ст. 28 вказаного Закону
закладено однозначну вимогу якою
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1
цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, а не
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» як вважає суд.

На підставі вище викладеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 проживає в зоні посиленого
радіоекологічного контролю, на даний
час не працює та отримує пенсію в
управлінні Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
вірно врахував, що згідно ч. 2 ст. 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» доплата до пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні посиленого
радіологічного контролю, проводиться у
розмірі встановленому для громадянам,
які працюють на цій території, тобто у
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати. Відповідно до ст. 51 вказаного
Закону додаткова пенсія за шкоду за
шкоду заподіяну здоров'ю виплачується
в розмірі 15 % мінімальної пенсії за
віком.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що розмір мінімальної пенсії
за віком визначається лише ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» і
згідно цієї норми мінімальна пенсія за
віком дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність, а отже, розмір
мінімальної пенсії за віком для осіб
пенсійного віку повинен дорівнювати
прожитковому мінімуму для осіб, що
втратили працездатність. Розмір
прожиткового мінімуму затверджується
Законами України про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Суд першої інстанції правомірно
відхилив доводи відповідача, що при
розрахунку пенсії позивачу, ним
виконувались вимоги Постанов Кабінету
Міністрів України, бо відповідно до
вимог ст. 9 КАС України у разі
відсутності закону, що регулює
відповідні правовідносини (аналогія
закону), а у разі невідповідності
правового акта Конституції України,
закону України або міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, суд
застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу. Крім того, рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року № 6-рп/2007 та від 22 травні 2008 року №
10-рп/2008 визнано такими, що не
відповідають Конституції України
положення законів України про
державний бюджет на відповідний рік,
які обмежували виплати додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та
підвищення непрацюючим пенсіонерам,
які проживають зоні посиленого
радіологічного контролю, а згідно ч.2
ст. 152 Конституції України закони, інші
правові акти, або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивач має право на проведення
перерахунку та виплати доплати до
пенсії та додаткової пенсії відповідно
до ч. 2 ст. 39, ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»починаючи з
16.05.2011 року.

Крім того, правильним є висновок суду
першої інстанції, що у задоволенні
позову, в частині проведення
перерахунку щомісячної грошової
допомоги у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у розмірі 30%
мінімальної заробітної плати
відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», слід
відмовити, оскільки, виплата та
нарахування допомоги відноситься до
компетенції управління праці та
соціального захисту населення
Снятинської райдержадміністрації, яке
не є відповідачем по справі.

З врахуванням вище наведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області - залишити
без задоволення, а постанову
Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 17
грудня 2010 року у справі № 2а-1164/10 - без
змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин