Справа № 2а-772/12/0170/10
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" травня 2014 р. м. Київ
К/800/2806/14

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономної
Республіки Крим (далі - ГУ МВС),
Київського районного відділу
Сімферопольського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономної
Республіки Крим (далі - Київський РВ)
про визнання протиправним та
скасування наказу про звільнення зі
служби, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 19 березня 2013 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом, відповідно до якого просив:

визнати протиправним і скасувати наказ
ГУ МВС від 13.12.2011 року №530 о/с в частині
звільнення його зі служби в органах
внутрішніх справ у запас Збройних Сил
України за пунктом 66 (за дискредитацію
звання рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справа;

поновити на посаді старшого
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Київського РВ;

стягнути з ГУ МВС середній заробіток за
час вимушеного прогулу.

Посилався на незаконність звільнення з
органів внутрішніх справ, оскільки
будь-яких дій, які б дискредитували
звання працівника міліції не допускав.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 19 березня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущені судами, просить попередні
судові рішення скасувати і ухвалити
нове про задоволення позову. Вказує на
те, що його звільнення є незаконним, так
як він діяв у межах повноважень,
передбачених законом.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги частково з
урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що наказом ГУМВС від 13.12.2011
року №530 0/с, який є предметом
оскарження, капітана міліції ОСОБА_2
звільнено з посади старшого
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Київського РВ у запас Збройних Сил
України за пунктом 66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затверджене
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року №114 (далі - Положення).

Підставою для прийняття зазначеного
рішення, стали результати службового
розслідування та подання про
звільнення, відповідно до якого
позивач, будучи працівником міліції,
зловживаючи службовим становищем,
всупереч інтересам служби, умисно, з
корисливих спонукань 21 березня 2011 року
проник до житлового приміщення
громадянина, чим порушив право на
житло, заподіяв істотної шкоди правам,
свободам та інтересам громадян,
підірвав авторитет і престиж органів
державної влади в особі Міністерства
внутрішніх справ України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
доведеності факту дискредитації
позивачем звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, що давало підстави до
його звільнення.

З таким висновком колегія суддів
погодитися не може, так як він не
відповідає фактичним обставинам
справи та нормам закону.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають.

Зокрема, судом першої інстанції в
порушення пункту 1 частини першої
статті 161 КАС України належним чином не
перевірено чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються.

При пред'явленні позову та в процесі
розгляду справи, ОСОБА_2 заявляв, що
порушень чинного законодавства при
проникненні до житла громадян, яке мало
місце 21.03.2011 року, не допускав. Вказані
обставини належним чином не
перевірені, хоча вони мають суттєве
значення, адже саме підставою до
прийняття рішення про звільнення з
органів внутрішніх справ стало
проникнення до житла.

Виходячи зі змісту висновку службового
розслідування за фактом порушення
прокуратурою Автономної Республіки
Крим кримінальної справи відносно
невстановлених працівників ГУ МВС
України в Автономній Республіці Крим
від 13.12.2011 року, незрозуміло, якими саме
діями позивач допустив порушення
закону, що дискредитують звання
працівника міліції, та якими доказами
це підтверджується, оскільки згідно
постанови про зміну обвинувачення в
суді від 21.09.2012 року епізод незаконного
проникнення до житла громадянина
ОСОБА_3 виключений з обвинувачення за
недоведеністю.

Колегія суддів касаційної
інстанції не може погодитися з
доводами судів попередніх інстанції
про те, що лише сам факт порушення
кримінальної справи відносно
працівника міліції за зловживання
службовим становищем, в даному випадку
позивачем, дискредитує звання
працівника міліції і є проступком
несумісним з перебуванням в органах
внутрішніх справ. Будь-який проступок,
який свідчить про порушення дисципліни
повинен ґрунтуватися на відповідних
доказах.

На час розгляду справи, в
кримінальному провадженні не
встановлена вина позивача у вчиненні
будь-якого злочину, тому висновок суду
першої інстанції про здійснення ОСОБА_2
ряду злочинів є не припустимим.

Не перевірені судом доводи
позивача і в частині законності
проведення службового розслідування.
Зокрема, він вказував, що від нього не
відбиралося пояснення, не перевірялися
обставини вчиненого проступку, не
враховано попередню поведінку,
ставлення до службових обов'язків.

Верховний Суд України в своєму рішенні
від 10 вересня 2013 року (справа №21-267а13)
зазначав, що порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) норм, а
дисциплінарне правопорушення
пов'язується лише з порушенням
правових вимог щодо проходження
публічної служби.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення за вчинення
дисциплінарного правопорушення, з
дотриманням строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності

Порушення Присяги може мати місце
лише тоді, коли державний службовець
скоїв проступок проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як до носія влади, що призводить
до приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків. Державний службовець,
який вчинив дисциплінарний проступок,
не може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок неможна
кваліфікувати як порушення Присяги.

Порядок накладення дисциплінарного
стягнення врегульований
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ, затверджений Законом
України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV.
Відповідно до статті 14 цього
нормативного акту з метою з'ясування
всіх обставин дисциплінарного
проступку, учиненого особою рядового
або начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць.

Забороняється проводити службове
розслідування особам, які є підлеглими
порушника, а також особам -
співучасникам проступку або
зацікавленим у наслідках
розслідування. Розслідування
проводиться за участю безпосереднього
начальника порушника.

Порядок проведення службового
розслідування встановлюється
міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення
особі начальницького складу в
присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома
особи рядового або начальницького
складу, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, під
підпис. У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової
дисципліни накладається лише одне
дисциплінарне стягнення. У разі
порушення службової дисципліни
кількома особами дисциплінарне
стягнення накладається на кожного
окремо.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Судом першої інстанції не встановлено
чи пропонувалося порушнику (позивачу)
надати письмові пояснення про
обставини вчиненого, в чому виразилися
тяжкі наслідки проступку, попередня
поведінка винної особи.

Не досліджувалися судом і обставини
щодо розміру грошового забезпечення,
яке отримував позивач за два останні
місяці перед звільненням.

Апеляційний суд порушення допущені
судом першої інстанції не виправив та
усупереч вимогам статей 159, 161, 195, 202 КАС
України не забезпечив з'ясування
наведених доводів апеляційної скарги,
тому попередні судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції з підстав,
передбачених частиною другою статті 227
КАС України (порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

При новому розгляді необхідно
з'ясувати, чим мав місце проступок, який
би свідчив про порушення позивачем
Присяги, і якими доказами він
підтверджується. Перевірити доводи
ОСОБА_2 щодо проведення службового
розслідування і на підставі зібраних
та досліджених доказів вирішити спір.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 19 березня 2013 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2013 року з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набуває законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб