Справа № К/9991/16727/12-С
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/16727/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Васильченко Н.В.,
Сороки М.О., розглянувши в порядку
попереднього розгляду касаційну
скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 лютого 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Бориспільської міської ради Київської
області та Бориспільської міської ради
Київської області, третя особа: ОСОБА_6,
про скасування рішень про передачу
земельної ділянки у власність, -в с т а н
о в и л а:ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовом до виконавчого комітету
Бориспільської міської ради Київської
області та Бориспільської міської ради
Київської області, третя особа: ОСОБА_6,
про скасування рішень про передачу
земельної ділянки у власність.

Постановою Бориспільського
міськрайонного суду Київської області

від 24 грудня 2007 року у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду

від 15 лютого 2012 року постанову
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 24 грудня 2007 року
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів, ОСОБА_4
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення апеляційного
суду скасувати та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до
рішення виконавчого комітету
Бориспільської міської ради від 07
квітня 1992 року №53/1 ОСОБА_6 передана в
безстрокове користування земельна
ділянка по АДРЕСА_1.

Виконавчим комітетом Бориспільської
міської ради 18 лютого 1997 прийнято
рішення № 99«Про передачу у приватну
власність земельних ділянок
громадянам для будівництва та
обслуговування житлових будинків»,
яким земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_1 передано в приватну власність
ОСОБА_6 на підставі його заяви та
технічної документації.

Рішенням виконавчого комітету
Бориспільської міської ради Київської
області

від 24 грудня 1999 № 683 до рішення
виконкому від 18 лютого 1997 року № 99
внесено зміни щодо розміру переданої у
приватну власність земельної ділянки

ОСОБА_6, а саме: зменшено загальний її
розмір з 0,08 га. до 0,06 га.

На підставі вищезазначених рішень
виконавчого комітету Бориспільської
міської ради Київської області на ім'я
ОСОБА_6 15 грудня 2005 року видано
державний акт на право власності на
землю серії ЯБ № 502995.

Вважаючи, що рішення виконавчого
комітету Бориспільської міської ради

від 18 лютого 1997 № 99 та від 24 грудня 1999
року №683 порушують її права, позивач
звернулась до суду з цим позовом.

Положеннями статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до пункту 1 статті 29 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» виконавчі органи сільських
рад уповноважені управляти в межах,
визначеною радою, майном, що належить
до комунальної власності відповідних
територіальних громад.

Згідно зі статтею 17 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
передача у власність земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянину, провадиться сільськими,
селищними, міськими Радами народних
депутатів за місцем розташування цієї
ділянки для, зокрема, будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва у розмірах
згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки
передаються у власність на підставі
заяви громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо).

Крім того, відповідно до частини 1
статті 104 Кодексу адміністративного
судочинства України особа, яка вважає,
що порушено її права, свободи чи
інтереси у сфері публічно-правових
відносин, має право на звернення до
адміністративного суду з
адміністративним позовом.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до частини 1 статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Положеннями статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, матеріали справи не
містять будь-яких доказів на
підтвердження порушення прав позивача.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову,
суди виходили з того, що при внесенні
оскаржуваних рішень відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України та оскаржуваними
рішеннями права позивача не порушені.

З таким висновком судів погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
оскільки він ґрунтується на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Постановлені у справі рішення судів є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2012
року, якою залишено без змін постанову
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 24 грудня 2007 року,
у справі за позовом ОСОБА_4 до
виконавчого комітету Бориспільської
міської ради Київської області та
Бориспільської міської ради Київської
області, третя особа: ОСОБА_6, про
скасування рішень про передачу
земельної ділянки у власність -
залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: