Справа № 2а-14524/12/2670
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Горяйнова А.М., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, без фіксування технічними
засобами, в порядку ст. 41 КАС України, в
м. Києві апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції України на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 05.02.2013 року по справі
за адміністративним позовом Державної
фінансової інспекції України до
Окружного Міністерства охорони
здоров'я України про зобов'язання
вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до до Міністерства
охорони здоров'я України у якому просив
зобов'язати Міністерство охорони
здоров'я України виконати п. 2, п. 5, п. 8
вимоги Державної фінансової інспекції
України від 10.01.2012 №04-14/20, а саме: в
порядку та розмірах встановлених
статтями 133, 136 Кодексу законів про
працю України відшкодувати шкоду з
осіб, винних в зайвій грошовій виплаті
в сумі 35 738,02 грн., та провести
коригування перерахувань до державних
цільових фондів; у встановленому
законодавством порядку вжити заходів
щодо повернення до державного бюджету
коштів у сумі 2 099 004 грн. за неотримані
послуги з лікування ОСОБА_2; в порядку
та розмірах, встановлених статтями 133,
136 Кодексу законів про працю України
відшкодувати шкоду з осіб, винних у
здійсненні закупівлі лікарського
засобу «Парааміносаліцилова кислота»
за завищеними цінами у сумі 2 635 612
гривень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
05.02.2013 року в задоволені позовних вимог
було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції від
05.02.2013 року та прийняте нове рішення,
яким задовольнити позов. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції
України - задовольнити, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 05.02.2013 року - скасувати,
виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Як було встановлено судом першої
інстанції, Державною фінансовою
інспекцією України (далі -позивач, ДФІ)
відповідно до п. 2.4 Плану
контрольно-ревізійної роботи
Головного контрольно-ревізійного
управління України на III квартал 2011
року проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Міністерства охорони здоров'я України
(далі - відповідач, МОЗ) за період з
01.01.2010 року по 01.10.2011 року, за
результатами якої було встановлено ряд
порушень та недоліків, про що складено
акт № 04/21/92 від 24.11.2011 року (далі - Акт).

Так, ревізією процедури закупівлі
лікарського препарату
«Парааміносаліцилова кислота»
(гранули 1000 мг) встановлено наступне.

До участі у тендерних торгах на
закупівлю лікарського препарату
«Парааміносаліцилова кислота» у
кількості 4 672 487 одиниць (оголошення №
11327 від 06.04.2010) надійшли пропозиції від
ЗАТ «Ганза» та TOB «Фармацевтичні
препарати регіонів», які допущені до ІІ
етапу редукційну та пропозиція TOB
«Сумська аптечна компанія», яка
відхилена.

Відповідно до пропозицій ЗАТ «Ганза»
та TOB «Фармацевтичні препарати
регіонів» було запропоновано поставку
лікарського препарату
«Парааміносаліцилова кислота»
вітчизняного виробництва (ЗАТ
«Технолог») у кількості 2 340 000 одиниць
та закордонного виробництва («Вівімед
Лабе ЛТД», Індія) у кількості 2 332 487
одиниць.

МОЗ України листом від 16.06.2010 №601-ТК
повідомлено учасників про відміну
торгів, оскільки всі тендерні
пропозиції відхилено.

До повторних торгів (оголошення № 22858
від 05.07.2010) про закупівлю лікарського
препарату «Парааміносаліцилова
кислота» у кількості 2 340 000 за
процедурою відкритих торгів надійшла
пропозиція тільки від ПрАТ «Технолог»
(вітчизняний виробник).

Листом МОЗ України від 21.07.2010 № 1033-ТК
учасників повідомлено про відміну
торгів за оголошенням № 22858 від 05.07.2010,
оскільки подано менше ніж дві тендерні
пропозиції.

Тендерні торги по закупівлі
лікарського препарату
«Парааміносаліцилова кислота» у
кількості 2 332 487 одиниць за процедурою
відкриті торги (оголошення № 22859 від
05.07.2010) також не відбулись, у зв'язку із
відхиленням усіх тендерних пропозицій
(лист МОЗ України від 21.07.2010 № 1034-ТК).

Переможцем наступних відкритих торгів
по закупівлі лікарського препарату
«Парааміносаліцилова кислота» у
кількості 2 332 487 одиниць (оголошення №
27355 від 02.08.2010) стало ЗАТ «Ганза» (лист
МОЗ України від 02.09.2010 № 1350-ТК.

Відповідно до п. 3.5.2 тендерної
документації у разі запропонування
учасником товару іноземного
виробництва, до тендерної пропозиції
необхідно додати документи, які
підтверджують, що товар не
виробляється в Україні. У роз'ясненні
до тендерної документації зазначено: у
разі, якщо виявиться, що товар, який є
предметом закупівлі (частиною предмету
закупівлі), виробляється в Україні у
необхідній для задоволення потреб
замовника кількості, і це буде
документально підтверджено, тендерна
пропозиція учасника, який пропонує
товар іноземного виробництва, буде
відхилена відповідно до Положення.

Листом Державного фармакологічного
центру МОЗ від 20.07.2010 року № 1991/25-8
повідомлено, що станом на 15.07.2010 року в
Україні вітчизняними виробниками
лікарських препаратів, що містять
натрію аміносаліцилат є ЗAT «Технолог»,
TOB «Люм'єр Фарма», TOB «Фармацевтична
компанія «Здоров'я».

TOB «Люм'єр Фарма» та TOB «Фармацевтична
компанія «Здоров'я» повідомили МОЗ
України про неможливість виготовлення
лікарських засобів на тендер, що
проводить МОЗ України у 2010 році.

ПрАТ «Технолог», листом від 19.07.2010 року
№ 894/07-02 повідомив МОЗ про можливість
виготовлення лікарського засобу
натрію аміносаліцилат
(парааміносаліцилова кислота) у
кількості 2 340 000 одиниць. Запропонована
виробником ціна лікарського препарату
- 2,16 грн. за одиницю.

Проте, ПрАТ «Технолог» не брав участь у
торгах на закупівлю лікарських
препаратів (оголошення № 27355 в
Інформаційному бюлетені «Вісник
державних закупівель» №31(419) від 02.08.2010).

В своїй апеляційній скарзі позивач
зазначає, що МОЗ України в порушення п. 3
ч. 1 ст. 29 Закону України «Про здійснення
державних закупівель» не відхилило
тендерні пропозиції учасників, які не
відповідали тендерній документації та
прийняв рішення про здійснення
закупівлі лікарського препарату
іноземного виробництва в кількості 2 332
400 одиниць за ціною 3,29 грн. у ЗАТ
«Ганза».

Однак, суд першої інстанції дійшов
висновку, що доказів невідповідності
тендерних пропозицій тендерній
документації суду не надано, а в акті
ревізії позивачем зроблено помилковий
висновок про те, що внаслідок закупівлі
відповідачем лікарського засобу
закордонного виробника («Вівімед Лабе
ЛТД», Індія) державному бюджету
нанесено матеріальну шкоду (збитки) у
сумі 2 635 612 гривень.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог в цій частині, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
порушення закупівлі лікарського
засобу «Парааміносаліцилова кислота»
за державні кошти не встановлено
уповноваженими органами.

Колегія суддів не погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» головним завданням державної
контрольно-ревізійної служб є:
здійсненя державного фінансового
контролю за використання і збереженням
державих фінансових ресурсів.

В свою чергу, державний фінансовий
контроль забезпечується органом
державного фінансового контролю через
проведення державного фінансового
аудиту, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Згідно з п. 5 ст. 7 Закону України «Про
здійснення державних закупівель»
Державна фінансова інспекція України
визначена органом, який здійснює
контроль у сфері державних закупівель.

В той же час необґрунтованим та таким,
що підлягає скасуванню є висновок суду
першої інстанції, що даний спір не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства, у
зв'язку з відсутністю в ній
публічно-правового спору, оскільки
відповідач не здійснює владні
управдінькі функції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 3 КАС України
справа адміністративної юрисдикції
(далі - адміністративна справа) -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

В даному випадку, Держфінінспекція
керуючись владними повноваженнями,
передбаченими п. 7 ст. 10 Закону України «
Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні» який надає право
органам державної
контрольно-ревізійної служби, у разі
виявлення порушень при проведенні
ревізії предявяти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, листом від 10.01.2012 року
направила на адресу МОЗ України вимоги
про усунення виявлених порушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що в даноу
випадку Держфінінспекція здійснює
владні управлінські функції до
підконтрольного їй суб'єкту -
Міністерства охорони здоровя України.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 КАС України
передбачено, що компетенція
адміністративних судів щодо вирішення
адміністративних справ поширюється на
спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках встановлених
законом.

Згідно з п. 10 ст. 10 Закону про ДФК однією
з умов позову є те, що він має
стосуватися інтересів держави.

Необхідно зазначити, що офіційне
тлумачення інтересів держави надано у
рішенні Кинституційного суду України
від 08.04.1999 року № 3-рп/99.

У зазначеному рішенні встановлено, що
державні інтереси закріплюються
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів. Інтереси
держави відрізняються від інтересів
решти учасників суспільних відносин.

В основі «інтересів держави» завжди є
потреба у здійсненні
загальнодержавних (політичних,
економічних, соціальних та інших) дій,
програм, спрямованих на захист
суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону
України, гарантування її державної,
економічної, інформаційної,
екологічної безпеки, охорону зелі як
національного багатства, захист прав
усіх суб'єктів права власності та
господарювання тощо.

В даному випадку інтереси держави
полягають у захисті саме економічних
інтересів.

Оскільки відповідно до Положення про
Міністерство охорони здоровя,
ствердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 року № 4672011, МОЗ
України є головним органом у системі
центральних органів виконавчої влади,
загальнодержавну форму власності, то
державі в особі МОЗ, завдані збитки,
однак ніяких заходів щодо
відшкодування цих збитків, МОЗ не
вжито.

Згідно з п. 4 ст. 105 КАС України,
передбачено, що позовна заява в тому
числі може містити вимоги на захист
прав, свобод чи інтересів у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідно до п. 5. 3 Рекомендацій
Президії Вищого господарського суду
Укаїни «Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам» від 27.06.2007 року №
04-5/120 передбачено, що до компетенції
господарських судів не відносяться
розгляд справ у спорах за компетенції
господарських судів не відносяться
розгляд справ у спорах за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що дану справу
належить розглядати в порядку КАС
України в адміністративному суді.

Щодо відмови в задоволені позовної
вимоги про зобов'язання МОЗ виконати
вимоги ДФІ від 10.01.2012 року № 04/14/20,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 вімоги від 10.01.2012 року
№ 04-14/20 Держфінінспекція зобов'язала
МОЗ повернути до державного бюджету
кошти в сумі 2 099 004 грн. за неотримані
послуги з лікування ОСОБА_2

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що МОЗ не повинно було укладати договір
з Угорським медичним центром на
лікування хворого українського
пацієнта ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до абз. 2 п. 4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 08.12.1995
року № 991 «Про затвердження Положення
порядок направлення громадян на
лікування за кордон» МОЗ України
повинно було укласти письмову
домовленість з Угорським медичним
центром, на підставі якої визначалися б
вартість лікування та
відповідальність сторін, у тому числі
за обґрунтованість термну та якість
лікування.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної
постанови від 05.02.2013 року, підставою для
відмови у задоволені позовної вимоги
щодо зобов'язання МОЗ виконати п. 5
вимоги, є те, що МОЗ вживає всіх заходів,
щодо його виконання.

Відповідно до протокольного рішення
Міжвідомчої комісії було вирішено
доручити МОЗ підготувати ноту
Посольству Угорської Республіки в
Україні з викладенням інформації по
стуті справи та проханням надати
сприяння у вирішенні спірних питань,
атакож опрацювати можливість
пред'явлення відповідного позову до
судового органу України.

Однак, станом на момент подання
позовної заяви, а також на момент її
розгляду у суді, п. 5 вимоги ДФІ від
10.01.2012 року № 04-14/20 залишається
невиконаним, кошти у сумі 2 099 004 грн. за
неотримані послуги з лікування ОСОБА_2
до Державного бюджету України не
повернуті, а отже збитки нанесені
державі залишаються не відшкодованими.

Щодо відмови в задоволені позовної
вимоги про повернення витрачених
коштів на виплату премій керівному
складу центрального апарату МОЗ
України та нарахування надбавки за
почесне звання «Заслужений», колегія
суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що під
час ревізії було встановлено, що в
порушеня вимог п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 13.12.1999 року № 2288 «
Про впорядкування умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, місцевого
самоврядування та їх виконавчих
органів, органів прокуратури, судів та
інших органів» здійснено виплату
пермії керівному складу МОЗ без
дозволу Премєр-міністра,
віце-премєр-міністра, що призвело до
збитків у сумі 31 911, 30 грн. Крім цього, в
порушення підпункту «в» п. 3 постанови
Кабінету Мінінстрів України від 13.12.1999
року № 2288 здійснено виплату заступнику
Міністра ОСОБА_5 надбавки за почесне
звання «Заслужений», яка не збігається
за профілем діяльності, що призвело до
збитків в сумі 3 826, 72 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови від
05.02.2013 року вбачається, що підставою
відмови в задоволені позову про
зобов'язання МОЗ виконати п. 2 вимоги
ДФІ від 10.01.2012 року, а саме в порядку та
розмірах, встановлениз статтями 113, 136
КЗпП України відшкодувати шкоду з осіб,
винних в зайвій грошовій виплаті в сумі
31 911, 30 грн. є той факт, що станом на
момент розгляду позовної заяви, винні у
встановленому Держфінінспекцією
порушенні особи (ОСОБА_6 та ОСОБА_7)
звільнені та в МОЗ не працюють.

Колегія судді не погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 136 КЗпП України
покриття шкоди працівниками в розмірі,
що не перевищує середнього місячного
заробітку, провадиться за
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу, а
керівниками підприємств, установ,
організацій та їх заступниками- за
розпорядженням вищестоящого в порядку
підлеглості органу шляхом
відрахування із заробітної плати
працівника.

Згідно з ч. 3 ст. 136 КЗпП України
передбачено, що у решті випадків
покриття шкоди проводиться шляхом
подання власником або уповноваженим
ним органом позову до районного,
районного у місті, міського чи
міськрайонного суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновкую що в даному
випадку відшкодування збитків
необхідно здійснювати саме за
правилами ч. 3 та ч. 4 ст. 136 КЗпП України.

Таким чином вимога ДФІ про
зобовязанняМОЗ в порядку та розмірах
визначених ст.ст. 133, 136 КЗпП України,
стягнути з колишніх працівників
заподіяні внаслідок їх дій збитки на
суму 31 911, 30 грн. є правомірною.

Більш того, як вбачається зі змісту
оскаржуваної постанови від 05.02.2013 року
судом першої інстанції та самим
відповідачем визнається факт
встановленого Держфінінспекцією
порушення.

З матеріалів справи вбачажться, що
ревізією було встановлено, що на
підставі наказу від 19.03.2010 року № 123-к
встановлена та виплачувалась надбавка
за почесне звання «Заслужений
працівник промисловості України» в
розмірі 15% посадвоого окладу. Проте,
зазначена надбавка за почесне звання
«Заслужений» у цьому випадку не
збігається за профілем діяльності. Так,
у березні 2010 року ОСОБА_5 було сплачено
коштів у сумі 3 826, 72 грн. в т.ч. КЕКВ 1111
«Заробітна плата» - 2 805, 51 грн. КЕКВ 1120
«Нарахувння на заробітну плату» - 1021, 21
грн.

Таким чином, в порушення вимог
постанови КМУ «Про впорядкування умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, місцевого
самоврядування та їх виконавчих
органів, органів прокуратури, судів та
інших органів» № 2288 здійснено виплату
надбавки за звання « Заслужений», що
призвело до збитку в сумі 3 826, 72 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. В зв'язку з цим колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції
України - задовольнити, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 05.02.2013 року - скасувати та
прийняти нове рішення, яким зодольнити
позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції України -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 05.02.2013 року - скасувати
та постановити нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

Зобов'язати Міністерство охорони
здоров'я України виконати п. 2, п. 5, п. 8
вимоги Державної фінансової інспекції
України від 10.01.2012 № 04-14/20, а саме:

- в порядку та розмірах встановлених
статтями 133, 136 Кодексу законів про
працю України відшкодувати шкоду з
осіб, винних в зайвій грошовій виплаті
в сумі 35 738,02 грн., та провести
коригування перерахувань до державних
цільових фондів;

- у встановленому законодавством
порядку вжити заходів щодо повернення
до державного бюджету коштів у сумі 2 099
004 грн. за неотриманні послуги з
лікування ОСОБА_2;

- в порядку та розмірах, встановлених
статтями 133, 136 Кодексу законів про
працю України відшкодувати шкоду з
осіб, винних у здійсненні закупівлі
лікарського засобу
«Парааміносаліцилова кислота» за
завищеними цінами у сумі 2 635 612 гривень.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді
А.М. Горяйнов

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя

Шостак О.О.

Судді:

Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.