Справа № П/811/892/14
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року
Справа № П/811/892/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Дегтярьової С.В.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до відповідача: Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання протиправними та
скасування рішень,

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся з позовом, в подальшому
уточненим, до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про:

- визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 21
березня 2014 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб в
сумі 27 378,27 грн., за основним платежем
та 13 689,14 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями;

- визнання протиправним та
скасування рішення № від 06
березня 2014 року про застосування
штрафних санкцій в розмірі 5 991,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що висновок контролюючого
органу про відсутність права включати
до витрат вартість запасних частин та
комплектуючих до основних засобів є
протиправним, оскільки такі витрати є
витратами операційної діяльності.
Також позивач зазначає, що станом на
дату подання позову позивачем не
отримувалась від відповідача вимога
про сплату недоїмки по ЄСВ, а тому
рішення відповідача щодо визначення
позивачеві сум недоїмки по ЄСВ є
протиправним.

Відповідачем до суду подано
заперечення на позовну заяву
відповідно до змісту якого, позов ним
не визнається у повному обсязі з огляду
на те, що ФОП ОСОБА_1 до складу витрат за
перевіряємий період, включено витрати,
які не відносяться до витрат
операційної діяльності, чим порушено
п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України.

На підставі ухвали від 12.05.2014 р. розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження у відповідності до ст.122
КАС України.

Дослідивши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті,
адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

У період з 11 по 24 лютого 2014 року
посадовою особою Кіровоградської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Кіровоградській
області проведено документальну
планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1,
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів, дотримання законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р.,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., за результатами
якої складено акт №125/11-23-17-01/НОМЕР_1 від
03.03.2014 року, висновками якого, зокрема, є
порушення, на думку відповідача:

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 р.
№2464-VІ (із змінами та доповненнями) -
єдиний внесок на загальну суму 68 255,53
грн., в т.ч. за 2011 рік - 4 922,77 грн., за 2012 рік
- 41 730,15 грн. та 2013 рік - 21 602,61 грн.;

- п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України -
визначено суму податкового
зобов'язання податку з доходів
фізичних осіб на загальну суму 27 378,27
грн. в т.ч. за 2012 рік в сумі 18 039,97 грн.,
за 2013 рік в сумі 9 338,30 грн. (а.с.9-45 Т.1).

Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області на підставі
акту перевірки винесено оскаржуване
податкове повідомлення-рішення та
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску(а.с.7-8 Т.1).

В акті перевірки податковий орган
дійшов висновку про завищення витрат
за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 рік в сумі
182 515,15 грн. в зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_1
до складу задекларованих витрат
включено витрати, що не відносяться, на
думку податкового органу, до витрат
операційної діяльності, а саме -
витрати з придбання запасних частин та
шин до вантажних автомобілів.

Суд вважає таку позицію помилковою в
силу наступного.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Пунктом п.138.2 статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивачем
придбано запасні частини, мастила,
тосол та дизпаливо для автомобілів, які
використано в господарській
діяльності за актами списання, актами
установки запасних частин та
накладними на внутрішнє переміщення
(а.с.79-250 Т.5, 1-198 Т.6).

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

У відповідності до пункту п.138.1
статті 138 Податкового кодексу України
що витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

- витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають,
зокрема, собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

У відповідності до п.138.4. ст.138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п.138.8. ст.138 Податкового кодексу
України собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме:

- прямих матеріальних витрат;

- прямих витрат на оплату праці;

- амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

- загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

- вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

- інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Відповідно до п.г п.п.138.8.5 п.138.8.
ст.138 Податкового кодексу України до
складу загальновиробничих витрат
включаються, зокрема, витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт,
страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення.

У відповідності до Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 7
«Основні засоби», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 27.04.2000 року №92, основні засоби -
матеріальні активи, які
підприємство/установа утримує з метою
використання їх у процесі
виробництва/діяльності або постачання
товарів, надання послуг, здавання в
оренду іншим особам або для здійснення
адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

Судом встановлено, що протягом
перевіряємого періоду позивач
здійснював діяльність автомобільного
вантажного транспорту на підставі
отриманої ліцензії (а.с.51-53, 57, 68 Т.1). ФОП
ОСОБА_1 має у власності вантажні
автомобілі для здійснення
господарської діяльності, які, в
розумінні вищенаведених норм, є
основними засобами (а.с.58-67 Т.1).

З аналізу норм Податкового кодексу
України судом встановлено, що
законодавство розподіляє основні
засоби на основні засоби
загальновиробничого та основні засобі
загальногосподарського використання.
При цьому витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
оперативну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення
відносяться до витрат операційної
діяльності, а витрати на утримання
основних засобів
загальногосподарського використання -
до інших витрат (п.п.138.8.5. та п.п.138.10.2
Податкового кодексу України).

З огляду на те, що в складі
загальновиробничих витрат
відображаються витрати, пов'язані з
організацією і управлінням
виробництвом у виробничих підрозділах,
а також витрати, пов'язані з утриманням
і експлуатацією устаткування і
транспортних засобів
внутрівиробничого значення, суд
вважає, що витрати позивача на
утримання, експлуатацію та ремонт
вантажних автомобілів та причепів, за
безпосереднього використання яких і
створюється послуга з вантажного
перевезення, яка є основним видом
діяльності ОСОБА_1, є витратами
загальновиробничого призначення, що
відносяться на собівартість таких
послуг та включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
п.п.138.1.1. Податкового кодексу України.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про безпідставність
визначення податку на доходи фізичних
осіб на суму 27 378,27 грн., а тому позовні
вимоги про визнання протиправним та
скасування податкового-повідомлення
рішення № від 21 березня 2014 року
року підлягають задоволенню.

Суд вважає, що позовні вимоги про
визнання протиправним та скасування
рішення № від 06 березня 2014 року
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску підлягають задоволенню в силу
наступного.

Судом встановлено, що у ході
документальних перевірок податковим
органом зроблено висновок про
заниження позивачем чистого
оподатковуваного доходу, як бази
нарахування єдиного внеску, в сумі 196
701,82 грн., у т.ч.:

- за 2011 рік в розмірі 14 186,67 грн.,

- за 2012 рік на 120 259,80 грн.,

- за 2013 рік на 62 255,35 грн., що, на думку
відповдіача, призвело до заниження
єдиного внеску на 68 255,53 грн., у т.ч.:

- за 2011 рік в сумі 4 922,77 грн.,

- 2012 рік - 41 730,15 грн.

- 2013 рік - 21 602,61 грн.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№2464-VІ (далі - Закон), платниками єдиного
внеску є, зокрема, фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону,
платник єдиного внеску зобов'язаний,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок, подавати звітність до
органу доходів і зборів за основним
місцем обліку платника єдиного внеску
у строки, порядку та за формою,
встановленими центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону
визначено, що єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

З огляду на те, що єдині внески
нараховуються на суму доходу
отриманого фізичною
особою-підприємцем, відсутність факту
отримання позивачем доходу у 2012 році в
розмірі 120 259,80 грн. та у 2013 році в
розмірі 62 255,35 грн. (описано вище в
даній постанові) свідчить про
відсутність бази для обрахунку єдиного
внеску, а тому рішення № від 06
березня 2014 року в частині 4173,02 грн. + 1080,13
грн. ((41 730,15 грн. х 10%) + (21 602,61 грн. х 5%))
підлягає скасуванню.

В ході розгляду встановлено, що в акті
№125/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 03.03.2014 року є
посилання на результати попередньої
документальної перевірки, що оформлена
актом №10/1710/НОМЕР_1 від 03.08.2012 року за
період з 01.07.2009 року по 31.12.2011 року.
Відповідно до змісту даного акту,
податковий орган дійшов висновку, що
ФОП ОСОБА_1 занизив чистий дохід за 2011
рік в сумі 14 186,67 грн., в зв'язку з чим
йому донараховано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 2 128,00 грн. (а.с.95-112
Т.1).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до розрахунку штрафних
санкції по зобов'язаннях по ЄСВ ФОП
ОСОБА_1 за 2011 рік донараховано
основного платежу за результатами
перевірки (акт від 03.08.2012 року
№10/1710/НОМЕР_1) 4 922,77 грн. та 738,42 штрафної
санкції оскаржуваним в даній справі
рішенням № від 06 березня 2014 року
(а.с.48).

Відповідно до ч.2-4 ст. 25 Закону, у разі
виявлення своєчасно не сплачених сум
страхових внесків платники єдиного
внеску зобов'язані самостійно
обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах,
визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

В своїх додаткових письмових
поясненнях позивач повідомив суд, що
вимога про сплату недоїмки по ЄСВ не
виносилась та, як наслідок, йому не
направлялась. Відповідачем не надано
до суду доказів надіслання позивачу
вимоги про сплату боргу (недоїмки) за 2011
рік у розмірі 4 922,77 грн.

У відповідності до абзацу 6 ч.4 25 Закону,
у разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом Пенсійного
фонду, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки.

Згідно ч.11 Закону, територіальний орган
Пенсійного фонду (орган доходів і
зборів) застосовує до платника єдиного
внеску, зокрема, такі штрафні санкції:
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум;
за донарахування територіальним
органом Пенсійного фонду або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний базовий звітний
період, за який донараховано таку суму,
але не більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Тобто право нарахування штрафу виникає
у суб'єкта владних повноважень лише
після порушення строків сплати ЄСВ, в
даному випадку - після закінчення
десяти робочих днів, що починаються з
дня отримання платником вимоги про
сплату недоїмки.

Ненаправлення відповідачем та
неотримання ОСОБА_1 вимоги про сплату
недоїмки унеможливило початок
перебігу десятиденного строку, по
закінченню якого у відповідача виникло
би право на застосування штрафних
санкцій за несвоєчасну сплату єдиного
внеску, що свідчить про передчасне
винесення оскаржуваного рішення
№ від 06 березня 2014 року в частині
738,42 штрафної санкції та зумовило його
протиправність в цій частині з цих
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, сплачений
позивачем судовий збір у розмірі 230,63
грн. підлягає присудженню з Державного
бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 86, 94, 159 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 21 березня 2014 року, винесене
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області, яким фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 27 378,27 грн.
за основним платежем та 13 689,14 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

3. Визнати протиправним та скасувати
рішення № від 06 березня 2014 року
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, винесене Кіровоградською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області,
яким до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 застосвано 5 991,57 грн. штрафних
санкції.

Присудити фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір у
розмірі 230,63 грн. з Державного бюджету
України.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
через Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в 10-
денний строк з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
з дня отримання копії постанови у
повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
С.В. Дегтярьова