Справа № 603/476/13
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 р.
Справа № 876/10352/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Монастириському районі
Тернопільської області на постанову
Монастириського районного суду
Тернопільської області від 18 червня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області про визнання дій управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області щодо виплати та призначення
пенсії на пільгових умовах
неправомірними та зобов`язання
призначення та виплати пенсії на
пільгових умовах,-

В С Т А Н О
В И Л А:

17.05.2013 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання дій
управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі неправомірними
та зобов`язання управління Пенсійного
фонду України в Монастириському районі
нарахувати та виплачувати йому пенсію
за віком на пільгових умовах згідно
чинного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, у
вересні 2009 року йому призначено пенсію
по віку на пільгових умовах. Однак в
травні 2012 року дану виплату пенсії було
зупинено у зв`язку з тим, що довідка, яка
уточнює особливий характер роботи чи
умови праці, необхідні для призначення
пільгової пенсії видана ТзОВ
«Горожанка» від 10.03.2004 року №31, містить
недостовірну інформацію. Згідно цього
пенсія йому була призначена по списку
№1 виробництв, робіт, професій, посад і
показників зайнятість в яких дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах.
Але вважає, що його робота і пенсія
відноситься до Списку №2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників
зайнятість в яких дає право на пенсію
за віком на пільгових умовах. Тому
08.04.2013 року він звернувся до
відповідача із заявою про перегляд
свого рішення й призначення і виплату
йому пенсії за віком по Списку №2, однак
йому було дано відповідь про
необхідність подання певних
документів.

18.06.2013 року позивач уточнив
адміністративний позов в якому просив
вимоги в частині забов`язання вчинити
дії читати у такій редакції,
зобов`язати Управління Пенсійного
фонду України в Монастириському районі
Тернопільської області призначити та
виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на
пільгових умовах із врахуванням п.б ч.1
ст.13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» з 17 травня 2013 року.

Постановою Монастириського районного
суду Тернопільської області від 18
червня 2013 року адміністративний позов
задоволено. Визнано дії Управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області неправомірними. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області призначити та виплачувати
ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових
умовах із врахуванням п.б ч.1 ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» з
17 травня 2013 року.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що позивач не подав жодних доказів,
які б свідчили про пільгові умови
праці, передбаченні ст.13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» за
відповідний період.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином бу3ли
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи у їх відсутності згідно із п.2 ч.1
ст.197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач досягнув віку та має
відповідний стаж роботи в шкідливих
умовах, що надає йому право на пільгову
пенсію за Списком №2.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що із 2009 року
позивачу уже було призначено пенсію за
віком при неповному пільговому стажі
за Списком № 1. Однак, відповідно до
рішення відповідача з травня 2012 року
виплата зазначеної пільгової пенсії
позивачу була припинена з підстав того,
що позивачу зазначена пенсія була
призначена помилково, оскільки
правових підстав на пільгову пенсію за
Списком № 1 він не має, а має право на
пільгову пенсію за Списком № 2.

У зв'язку з цим 08 квітня 2013 року на
адресу відповідача надійшла заява від
ОСОБА_1 із проханням переглянути раніше
призначену йому пільгову пенсію за
віком застосувавши Список № 2, оскільки
право на таку пенсію, він згідно
результатів проведених перевірок має,
і у відповідача є усі наявні для цього
відомості.

Позивачу на його заяву була надана
відповідь від 16 квітня 2013 року за №1540/09,
якою фактично відмовлено позивачу у
призначені пенсії на пільгових умовах.

Зі змісту зазначеної відповіді
вбачається, що позивача було
проінформовано про необхідність
подання до Управління Пенсійного фонду
України в Монастириському районі
кілька документів для вирішення
питання щодо можливості призначення
пенсії за віком на пільгових умовах за
Списком №2, зокрема: довідки які
уточнюють особливий характер роботи
для зарахування періодів роботи із
шкідливими умовами праці, у яких мало
бути відображено: періоди роботи, що
зараховується до стажу, професію або
посаду; характер виконаної роботи;
розділ, підрозділ, пункт, найменування
Списків або їх номери, куди включається
цей період роботи; а також про
безпосередню зайнятість упродовж
повного робочого дня на посадах, що
дають право на пільгове пенсійне
забезпечення; первинні документи за
час виконання роботи, на підставі яких
видано таку довідку. Також відповідач
просив підтвердити період роботи після
21 серпня 1992 року на атестованому
робочому місці.

Колегія суддів вважає відповідь
Управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі неправомірною
керуючись наступним:

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» право на пенсію
за віком на пільгових умовах мають
працівники, зайняті повний робочий
день на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, за Списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затвердженим КМУ, і за
результатами атестації робочих місць:
чоловіки після досягнення 55 років і при
стажі роботи не менше 25 років, з них не
менше 12 років та 6 місяців на
зазначених роботах.

Чоловікам, які мають не менше половини
стажу роботи з шкідливими і важкими
умовами праці, пенсії на пільгових
умовах призначаються із зменшенням
віку, передбаченого ст.12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», на 1 рік за
кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Питання призначення пенсій на
пільгових умовах згідно списків № 1 та
№ 2 деталізоване у Порядку
застосування Порядку застосування
Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників при
обчисленні стажу роботи, що дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах,
затвердженому наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 18 листопада 2005 р. № 383.

Згідно п.п.3 цього Порядку, при
визначенні права на пенсію за віком на
пільгових умовах застосовуються
Списки, що чинні на період роботи особи.
При цьому до пільгового стажу
зараховується весь період роботи на
відповідних посадах або за професіями
незалежно від дати внесення цієї
посади чи професії до Списків.

За Списком № 2, затвердженим постановою
Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956
року № 1173, до таких, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах було віднесено посади
«XXXII. ОБЩИЕ ПРОФЕССИИ Аккумуляторщики
(зарядчики) и аккумуляторщики-слесари,
занятые на зарядке аккумуляторов».

Постановою Кабінету Міністрів СРСР від
26 січня 1991 року № 10 до Списку № 2
розділу 23200000 XXXIII Загальні професії, до
таких посад, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах, було віднесено
посаду « 047 Аккумуляторщик».

Згідно даних трудової книжки (книжки
колгоспника) порзивач працював з 01
січня 1986 року до дати з якої необхідно
було проводити атестацію робочого
місця, тобто до 21 серпня 1992 року й після
цього до 2000 року на посаді
акумуляторщика в Колгоспі «Перше
травня» пізніше реорганізованого у
селянську спілку селян «Горожанка», а
пізніше у ТОВ «Горожанка».

Окрім цього, відомості зазначені у
трудовій книжці підтверджуються
довідкою що уточнює особливий
характер роботи чи умови праці
необхідні для призначення пільгової
пенсії ТОВ «Горожанка» № 31 від березня
2004 року у якій вказано, що позивач
працював повний робочий день з 1 січня
1986 року по 21 серпня1992 року тобто 6 років
4 місяця 26 днів на посаді
акумуляторщика. Підставою для таких
даних були книги трудового стажу за
1986-1992 роки та розрахункові книги по
оплаті праці з колгоспниками за 1986-1992
роки.

Також, як слідує із довідки
характеристики виконуваної роботи
виданої ТОВ «Горожанка», останній
дійсно працював з 02.03.1986 року по 25.12.2000
року на посаді акумуляторщика та у його
обов'язки входило розроблення,
дефектовка і ремонт усіх видів
стартерних акумуляторних батарей,
перевірка і ремонт свинцевих пластин,
пайка акумуляторних блоків,
виготовлення й концентрація
електроліту, заливка в акумуляторні
батареї, зарядка з періодичною
розрядкою до необхідної гусини. На
протязі усього робочого періоду
займався формуванням та складанням
свинцевих кислотних акумуляторів та
інших хімічних джерел струму із
застосуванням речовин 1-2 класів або
канцерогенів. Зазначена довідка була
видана на основі технологічного
процесу, відомостей про нарахування
заробітної плати за 1986-2000 роки та
наказів за 1986- 2000 роки.

Відповідно до статті 62 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» Основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно із Постановою Кабінету
Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р.,
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. За
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами.

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів погоджується з думкою суду
першої інстанції про те, що позивачем
доведено факт того, що останній
працював певний період на посаді
акумуляторщика, оскільки ці відомості
підтвердженні.

Що стосується покликання апелянта на
відсутність результатів проведення
атестації робочих місць за умовами
праці та вважаємо їх безпідставними,
оскільки атестація робочих місць за
умовами праці - це комплексна оцінка
всіх факторів виробничого середовища і
трудового процесу, супутніх
соціально-економічних факторів, що
впливають на здоров'я і працездатність
працівників в процесі трудової
діяльності.

Основна мета атестації полягає у
регулюванні відносин між власником або
уповноваженим ним органом і
працівниками у галузі реалізації прав
на здорові й безпечні умови праці,
пільгове пенсійне забезпечення, пільги
та компенсації за роботу у
несприятливих умовах.

Частиною другою пункту 4 Порядку
проведення атестації робочих місць за
умовами праці, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.08.1992 року №442 встановлено, що
відповідальність за своєчасне та
якісне проведення атестації
покладається на керівника
підприємства, організації.

Таким чином, законодавцем покладено
обов'язок проведення атестації робочих
місць на керівників підприємств, а тому
її не проведення не може позбавити
громадян їх конституційного права на
соціальний захист щодо вирішення
питань надання пенсій за віком на
пільгових умовах відповідно до статті
13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки права
позивача порушено і вони підлягають
захисту шляхом задоволення заявлених
вимог.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області залишити без задоволення, а
постанову Монастириського районного
суду Тернопільської області від 18
червня 2013 року у справі №603/476/13-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
шляхом подання скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М. Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І. Запотічний