Справа № 2а-2073/10
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
Справа № 9104/7176/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді
Сапіги В.П.,

суддів
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в місті Мукачево Закарпатської
області на постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 26 листопада 2010 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в місті
Мукачево Закарпатської області про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В
И В :

09.11.2010 року позивач звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в місті Мукачево Закарпатської
області про зобов'язання здійснити
нарахування та виплату державної та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю з урахуванням встановленого
мінімального розміру пенсії за віком
на підставі ст.ст.50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» починаючи
з 01.11.2006 року по день набрання рішенням
законної сили.

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 26 листопада 2010 року
адміністративний позов задоволено.
Зобов'язано відповідача провести на
користь ОСОБА_1 нарахування і виплату
державної та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до
положень ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
врахуванням проведених виплат за
період з 02.05.2010 року по день набрання
рішенням законної сили.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, управління
Пенсійного фонду України в місті
Мукачево Закарпатської області
оскаржило його в апеляційному порядку,
вважає оскаржувану постанову
необґрунтованою та прийнятою з
порушенням норм матеріального права з
підстав, викладених в апеляційній
скарзі, а тому просить її скасувати та
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог повністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивач є
інвалідом третьої групи і віднесений
до категорії 1 осіб, що постраждали від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та має право на пенсію по інвалідності
на підставі ст. 54 ЗУ «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров`ю на підставі
ст. 50 цього Закону.

Право позивача на одержання пенсії для
інваліда, щодо якого встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
відповідачем не оспорюється та
доказуванню не підлягає у
відповідності до ст.72 ч.3 КАС України.

У відповідності до статті 49 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до І категорії призначається у розмірі
50 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Згідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
визначені для інвалідів ІІІ групи в
розмірі не менше 6 мінімальних пенсій
за віком.

Всупереч ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» Позивачу вказані доплати
виплачувалися частково, у фіксованому
розмірі, визначеному постановою КМУ
від 03.01.2002 року №1 та постановою КМУ від
28.05.2008 року №530, а не в кратному
відношенні до мінімальної заробітної
плати, як того вимагає Закон.

З огляду на те, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівнянні з постановою КМУ від 03.01.2002
року №1 та постановою КМУ від 28.05.2008
року №530, Відповідач неправомірно
виплачував додаткову пенсію в меншому
розмірі, ніж це передбачено ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

У відповідності до ст.99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

На думку колегії суддів суд першої
інстанції помилково взяв до уваги
пояснення позивача, що 02.11.2010 року
відповідачем було надано позивачу
відповідь про відмову задоволення
поставлених вимог, що стало основою та
початком перебігу застосування судом
шестимісячного строку визначеного ст..
99 КАС України, оскільки саме з цього
часу позивач дізнався про порушення
його прав.

З матеріалів справи видно, що позивач
отримував державну та додаткову пенсію
в розмірі відповідно до постанови КМУ
від 28.05.2008 року №530, що є значно нижчим
розміру Визначеного ст..ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Таким чином позивачу було відомо, що
державна та додаткова пенсія
передбачена ст..ст. 50, 54 зазначеного
Закону виплачувалася не в повному
розмірі.

Враховуючи те, що позивач звернувся до
суду з позовом лише 09.11.2010 року,
відповідно до ст. 99 КАС України, позовні
вимоги підлягають задоволенню за
період з 09.05.2010 року.

При вирішенні заявлених вимог судом
першої інстанції не враховано вимог ст.
100 КАС України, згідно яких
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
задоволення позову в частині щодо
зобов'язання відповідача провести
нарахування та виплату на користь
позивача пенсії відповідно до ст.ст. 50,
54 Закону України "Про статус і соціа
льний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
за період з 09.05.2010 року виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеної абз.1 ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

На виконання пункту 7 Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» Кабінетом Міністрів України
06.07.2011р. прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності з дня опублікування такої в
Урядовому кур'єрі, 2011, 23.07.2011 № 133 -
23.07.2011р. Даною постановою змінено
розміри належних деяким категоріям
громадян, зокрема особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, виплат і такі зміни визнані
конституційними.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду
України в місті Мукачево Закарпатської
області, обов'язок щодо нарахування і
виплати спірної допомоги правильно
покладено на відповідача у справі.

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачали виплату пенсії та
додаткової особам, на яких поширюється
дія Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», на час виникнення спірних
правовідносин були чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не могли свідомо зменшувати
розмір таких пенсій без законних на те
підстав.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання про порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення спору по суті.
Відтак, оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової, якою
позовні вимоги слід задовольнити
частково.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, ст.. 183-2, 195, 197,
198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Мукачево Закарпатської області
задовольнити частково, постанову
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 26 листопада
2010 року у справі № 2а-2073/10 скасувати та
прийняти нову.

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в місті Мукачево
Закарпатської області нараховувати та
виплачувати на користь ОСОБА_1 державну
пенсію в розмірі не менше шести
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком відповідно до положень
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» починаючи з 09.05.2010 року з
врахуванням проведених виплат.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в
частині вимог за період з 01.11.2006 року по
08.05.2010 року залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
В.П.Сапіга

Судді:
І.М.Обрізко

Н.Г.Левицька