Справа № 813/8871/13а
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 р.
Справа № 876/2991/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Гудима Л.Я.,

суддів:
Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участі секретаря судового
засідання: Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Дрогобицької об»єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
24.02.2014 року у справі за позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до
Дрогобицької об»єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення від 03.10.2013 року
№,-

В С Т А Н О В
И В:

25.11.2013 року фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 (ФО-П ОСОБА_1, позивач) звернувся
до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Дрогобицької об»єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (Дрогобицька ОДПІ, відповідач)
про скасування податкового
повідомлення-рішення від 03.10.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов»язання з ПДВ в розмірі
128850,75 грн., в тому числі основний платіж
в розмірі 103952,00 грн., штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 24898,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що податковий
кредит по податку на додану вартість
збільшив на підставі належним чином
оформлених первинних бухгалтерських
та податкових документів; договори з
постачальниками є дійсними; придбані
товарно-матеріальні цінності та
послуги використав у підприємницькій
діяльності; постачальники відобразили
в податковій звітності операції з
позивачем.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24.02.2014 року
позов задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Дрогобицької
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Львівській області від 03.10.2013 року
№.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, її в апеляційному
порядку оскаржив відповідач -
Дрогобицька ОДПІ. В апеляційній скарзі
просить скасувати оскаржувану
постанову, та прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги покликається на те, що судом не
було надано належної оцінки й важливим
умовам укладених договорів. Так, із
наданого позивачем договору №7 від
01.07.2011 року, укладеного між позивачем та
ТзОВ «Викуп», п.п. 3.1 п. 3 передбачається,
що поставка здійснюється транспортом
постачальника або транспортом покупця
на підставі замовлень, що подаються
покупцем складених у письмовій формі
(при передачі факсом) або телефону. У
замовленні зазначаються найменування,
асортимент, кількість товару, інші
дані. Аналогічні положення містяться й
у договорах укладених позивачем з ТзОВ
«Ейс контракшен менеджмент» №27 від
01.12.2011 року, ТзОВ «АРС Трейд» №9 від
04.05.2011 року. Однак, позивачем не надано
жодного письмового замовлення, яке б
підтверджувало факт замовлення товару
позивачем саме у ТзОВ «Викуп», ТзОВ
«Ейс контракшен менеджмент», ТзОВ «АРС
Трейд».

Щодо договору №18 від 30.09.2011 року,
укладеного між позивачем та ТзОВ
«Лідерком» п.п. 2.2 п. 2 передбачено, що
виконавець (ТзОВ «Лідерком»)
зобов»язаний надавати замовнику
(позивачу) транспортні послуги по
перевезенню вантажу власним
транспортом в терміни згідно з
замовленням. Позивачем, знов ж таки не
надано жодних доказів щодо наявності
замовлення.

У договорі №18 від 03.02.2012 року,
укладеного із ПП «Біко Агротрейд» у п.п.
2.2 п. 2 зазначено, що кількість,
ассортимент, перелік товару
визначаються в замовленні, що
видається на кожну партію товару
(надалі-замовлення) і є невід»ємною
частиною договору. Позивач на
підтвердження факту поставки товару
згідно умов договору не надав ні суду
ні податковому органу під час
проведення перевірки жодних замовлень,
хоча наявність такого є обов»язковою ,
як вбачається з умов договору.

Підпункт 3.1 п. 3 договору №12 від 10.01.2012
року, укладеного із ПП «СМУ-600» теж
зазначає, що поставка здійснюється на
підставі замовлень, що подаються
покупцем, складених у письмовій формі.
Підпункт 3.2 п. 3 даного договору
зазначає, що замовлення вважається
прийнятим до виконання, якщо протягом
двох робочих днів після його одержання
постачальник виставить письмове
підтвердження замовлення рахунок-
фактуру. В даному випадку позивачем не
представлено суду ні письмових
замовлень ні рахунків-фактур.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення з
наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ФО-П ОСОБА_1 зареєстрований виконавчим
комітетом Дрогобицької міської ради
згідно Свідоцтва про державну
реєстрацію від 26.04.2010 року НОМЕР_2,
перебуває на податковому обліку в
Дрогобицькій ОДПІ з 27.04.2010 року за №69669
і є платником податку на додану
вартість з 19.06.2010 року, свідоцтво
НОМЕР_3, індивідуальний податковий
номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 7 (зворот) - а. 2 акту
перевірки) .

Дрогобицькою ОДПІ на підставі наказу
від 16.08.2013 року №106 та повідомлення від
16.08.2013 року №898/17-20 проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку платника податків ФО-П
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
операціях щодо придбання товарів у ТОВ
«Будівельна компанія «АРС», ТОВ «Біко
Агротрейд», ТОВ «Лідерком», ПП «Викуп»,
ТОВ «Ейс контракшен менеджмент», ПП
«СМУ-600», ТОВ «АРС Трейд» щодо повноти
декларування та своєчасної сплати
податку на додану вартість та
подальшого їх використання в
господарській діяльності.

За результатами проведеної перевірки,
відповідачем складено акт від 30.08.2013
року №71/17-20/НОМЕР_1, згідно висновків
якого констатовано порушення
позивачем вимог ст. 39, п. 44.1, п. 44.6, п. 44.7
ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 193.1 ст. 193,
п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI,
зі змінами і доповненнями, ст. 3
Господарського кодексу України від
16.01.2003 року №436-ІV, ст. 2, п. 2 ст. 3, п. 1 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV, зі
змінами і доповненнями, п. 1.2, п. 2.1, п. 2.4
Наказу Міністерства Фінансів України
від 24.05.1995 року №88 «Про затвердження
положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку», що призвело
до заниження податкового зобов»язання
по податку на додану вартість в сумі
103952 грн., у т. ч. за травень 2011 року в сумі
4361 грн., за липень 2011 року в сумі 26169 грн.,
за серпень 2011 року в сумі 22476 грн., за
вересень 2011 року в сумі 23349 грн., за
жовтень 2011 року в сумі 11856 грн.., за
листопад 2011 року в сумі 9000 грн., грудень
2011 року в сумі 5146 грн., за січень 2012 року
в сумі 827 грн., за лютий 2012 року в сумі 768
грн. (т. 1 а.с. 7-40).

На підставі акту перевірки
Дрогобицькою ОДПІ було винесено
податкове повідомлення-рішення від
0310.2013 року №, яким ФО-П ОСОБА_1
збільшено суму грошового зобов»язання
з податку на додану вартість в розмірі
128850,75 грн., в тому числі основний платіж
в розмірі 103952,00 грн., штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 24898,75 грн. (т. 1 а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що укладені договори між
позивачем та ТОВ «АРС Трейд», ТОВ
«Будівельна компанія «АРС», ТОВ
«Викуп», ТОВ «Лідерком», ТОВ «Ейс
констракшен менеджмент», ПП «СМУ-600», ПП
«Біко Агротрейд» є дійсними,
господарські операції позивача з
постачальниками - товарними, а
збільшення позивачу грошового
зобов»язання з податку на додану
вартість в розмірі 103952 грн. і
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 24898,75 грн.
неправомірним, в зв»язку з цим
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 03.10.2013
року не ґрунтується на нормах права, а
відтак підлягає скасуванню.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, виходячи з
наступних підстав.

Порядок нарахування та сплати податку
на додану вартість, а також порядок
формування податкового кредиту з цього
податку за правовідносинами, які
виникли після 01.01.2011 року врегульовані
Податковим кодексом України від 02.12.2010
року №2755-VI (далі - ПК України).

В п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит визначено як сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов»язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв»язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв»язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Згідно із п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов»язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з п. 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від»ємному значенні суми,
розрахованої згідно з п. 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

У податковому обліку податкова
накладна є тим документом, який
складається у момент виникнення
податкових зобов»язань продавця і
визначається як розрахунковий
документ, що підтверджує вчинення
певної господарської операції, за якою
виникають податкові зобов»язання,
породжує у платника податку обов»язки
та права щодо нарахування та сплати ПДВ
та підтверджує право покупця на
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, визначені Законом
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність» від 16.07.1999 року
№996-XIV.

Статтею 9 цього Закону визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов»язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З аналізу наведених вище норм
вбачається, що визначальним фактором
для формування платником податку
податкового кредиту є наявність у
нього виданої йому продавцем товару
податкової накладної, оформленої з
дотриманням вимог ст. 201 ПК України. При
цьому, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні придбаного
товару (отриманих робіт, послуг) сум ПДВ
до складу податкового кредиту, є
підтвердження реальності
господарської операції належним чином
оформленими первинними документами,
які є характерними для тої чи іншої
господарської операції. Разом з тим,
будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. Для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Із матеріалів справи суд апеляційної
інстанції вбачає, що позивач з метою
провадження підприємницької
діяльності з оптової та роздрібної
торгівлі уклав договори на придбання
товарно-матеріальних цінностей та
послуг з ТОВ «АРС Трейд», ТОВ
«Будівельна компанія «АРС», ТОВ
«Викуп», ТОВ «Лідерком», ТОВ «Ейс
констракшен менеджмент», ПП «СМУ-600», ПП
«Біко Агротрейд».

Реальність господарських операцій
підтверджується наступними первинними
документами, а саме:

- договором №9 від 04.05.2011 року на
поставку будівельних матеріалів з ТОВ
«АРС Трейд», видатковими накладними
від 04.05.2011 року №РН-5-04037, від 18.05.2011 року
№РН-5-18015, податковими накладними від
04.05.2011 року №388, від 18.05.2011 року №392,
виписками банку від 10.08.2011 року (т. 1 а.с.
126-132);

- договором №010601 від 01.06.2011 року про
надання послуг по організації
перевезення вантажів автомобільним
транспортом та
завантажувально-розвантажувальних
робіт з ТОВ «Будівельна компанія «АРС»,
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №ОУ 31 від 15.07.2011 року, №ОУ 54 від
29.07.2011 року, №27 від 31.08.2011 року,
податковими накладними від 15.07.2011 року
№215, від 29.07.2011 року №550, від 31.08.2011 року
№718, виписками банку від 07.09.2011 року, від
06.10.2011 року, від 25.10.2011 року, від 27.10.2011
року (т. 1 а.с. 47-53);

- договором №7 від 01.07.2011 року на
поставку будівельних матеріалів з ТОВ
«Викуп», видатковими накладними від
01.07.2011 року №РН-7-01020, від 06.07.2011 року
№РН-7-06008, від 14.07.2011 року №РН-7-14007, від
20.07.2011 року №РН-7-20020, від 01.08.2011 року
№РН-8-01013, від 12.08.2011 року №РН-8-12004, від
19.08.2011 року №РН-8-19004, від 23.08.2011 року
№РН-8-23006, від 31.08.2011 року №РН-8-31014, від
01.09.2011 року №РН-9-01020, від 14.09.2011 року
№РН-9-14010, від 23.09.2011 року №РН-9-23011, від
04.10.2011 року №РН-10-0410, від 13.10.2011 року
№РН-10-1306, податковими накладними від
01.07.2011 року №20, від 06.07.2011 року №93, від
14.07.2011 року №276, від 20.07.2011 року №406, від
01.08.2011 року №15, від 12.08.2011 року №272, від
19.08.2011 року №484, від 23.08.2011 року №546, від
31.08.2011 року №718, від 01.09.2011 року №41, від
14.09.2011 року №307, від 23.09.2011 року №472, від
04.10.2011 року №60, від 13.10.2011 року №264,
виписками банку від 08.09.2011 року, від
21.09.2011 року, від 14.10.2011 року , від 25.10.2011
року, від 11.11.2011 року, від 28.11.2011 року, від
30.11.2011 року, від 08.12.2011 року, від 15.12.2011
року, від 16.12.2011 року (т. 1 а.с. 54-100);

- договором №18 від 30.09.2011 року про
надання послуг по організації
перевезення вантажів автомобільним
транспортом та
завантажувально-розвантажувальних
робіт з ТОВ «Лідерком», актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ОУ-0000035 від 30.09.2011 року, №ОУ-0000056 від
31.10.2011 року, №ОУ-0000034 від 14.11.2011 року,
№ОУ-0000076 від 30.11.2011 року, №ОУ-0000028 від
20.12.2011 року, №ОУ-0000053 від 29.12.2011 року,
податковими накладними від 30.09.2011 року
№292, від 31.10.2011 року №747, від 14.11.2011 року
№302, від 30.11.2011 року №800, від 20.12.2011 року
№517, від 29.12.2011 року №803, виписками банку
від 30.11.2011 року, від 26.12.2011 року, від
29.12.2011 року, від 17.04.2012 року (т. 1 а.с. 101-113);

- договором №27 від 01.12.2011 року на
поставку будівельних матеріалів з ТОВ
«Ейс констракшен менеджмент»,
видатковою накладною від 15.12.2011 року
№РН-12-1511, податковою накладною від
15.12.2011 року №463, випискою банку від
14.02.2012 року (т. 1 а.с. 123-125);

- договором №12 від 10.01.2012 року на
поставку будівельних матеріалів з ПП
«СМУ-600», видатковою накладною від
10.01.2012 року №РН-1-10006, податковою
накладною від 10.01.2012 року №306, випискою
банку від 14.02.2012 року (т. 1 а.с. 118-122);

- договором №18 від 03.02.2012 року на
поставку будівельних матеріалів з ПП
«Біко Агротерйд», видатковою накладною
від 03.02.2012 року №РН-2-03012, податковою
накладною від 03.02.2012 року №113, випискою
банку від 16.03.2012 року (т. 1 а.с. 114-117).

Товарно-матеріальні цінності отримані
від ТОВ «АРС Трейд», ТОВ «Будівельна
компанія «АРС», ТОВ «Викуп», ТОВ
«Лідерком», ТОВ «Ейс констракшен
менеджмент», ПП «СМУ-600», ПП «Біко
Агротрейд» позивач реалізував ФО-П
ОСОБА_2, ТОВ «ТД «Кімак», ПрАТ
«Управління комплектації будівельних
матеріалів», ТОВ «Вілла «Любов», ТОВ
«Універсальна бурова техніка», ТОВ
«Будівельні технології XXI століття»,
Дрогобицькій міській лікарні №5, ЖЕК
№2, ФО-П ОСОБА_3, ТОВ «БМУ №7», ТОВ
«Фрегат», ТОВ «ВТФ «Західінтерм», що
підтверджується копіями видаткових
накладних №РН-0000002 від 04.05.2011 року,
№РН-0000003 від 04.05.2011 року, №РН-0000005 від
05.05.2011 року, №РН-0000007 від 06.05.2011 року,
№РН-0000011 від 10.05.2011 року, №РН-0000014 від
12.05.2011 року, №РН-0000016 від 16.05.2011 року,
№РН-0000020 від 18.05.2011 року, №РН-0000024 від
20.05.2011 року, №РН-0000028 від 23.05.2011 року,
№РН-0000033 від 25.05.2011 року, №РН-0000034 від
25.05.2011 року, №РН-0000035 від 27.05.2011 року,
№РН-0000037 від 28.05.2011 року, №РН-0000001 від
01.07.2011 року, №РН-0000004 від 05.07.2011 року,
№РН-0000007 від 06.07.2011 року, №РН-0000009 від
07.07.2011 року, №РН-0000010 від 08.07.2011 року,
№РН-0000012 від 11.07.2011 року, №РН-0000013 від
11.07.2011 року, №РН-0000014 від 14.07.2011 року,
№РН-0000015 від 14.07.2011 року, №РН-0000019 від
15.07.2011 року, №РН-0000021 від 19.07.2011 року,
№РН-0000022 від 20.07.2011 року, №РН-0000023 від
21.07.2011 року, №РН-0000025 від 25.07.2011 року,
№РН-0000027 від 27.07.2011 року, №РН-0000028 від
28.07.2011 року, №РН-0000029 від 28.07.2011 року,
№РН-0000001 від 01.08.2011 року, №РН-0000003 від
03.08.2011 року, №РН-0000004 від 04.08.2011 року,
№РН-0000006 від 05.08.2011 року, №РН-0000009 від
10.08.2011 року, №РН-0000010 від 10.08.2011 року,
№РН-0000012 від 11.08.2011 року, №РН-0000013 від
11.08.2011 року, №РН-0000014 від 12.08.2011 року,
№РН-0000017 від 12.08.2011 року, №РН-0000027 від
19.08.2011 року, №РН-0000031 від 24.08.2011 року,
№РН-0000033 від 25.08.2011 року, №РН-0000037 від
29.08.2011 року, №РН-0000038 від 30.08.2011 року,
№РН-0000042 від 31.08.2011 року, №РН-0000045 від
31.08.2011 року, №РН-0000046 від 31.08.2011 року,
№РН-0000004 від 06.09.2011 року, №РН-0000012 від
14.09.2011 року, №РН-0000013 від 14.09.2011 року,
№РН-0000015 від 17.09.2011 року, №РН-0000020 від
22.09.2011 року, №РН-0000021 від 23.09.2011 року,
№РН-0000024 від 23.09.2011 року, №РН-0000025 від
26.09.2011 року, №РН-0000026 від 26.09.2011 року,
№РН-0000029 від 27.09.2011 року, №РН-0000033 від
29.09.2011 року, №РН-0000040 від 30.09.2011 року,
№РН-0000005 від 04.10.2011 року, №РН-0000006 від
04.10.2011 року, №РН-0000009 від 06.10.2011 року,
№РН-0000012 від 07.10.2011 року, №РН-0000014 від
07.10.2011 року, №РН-0000020 від 12.10.2011 року,
№РН-0000028 від 13.10.2011 року, №РН-0000029 від
14.10.2011 року, №РН-0000032 від 18.10.2011 року,
№РН-0000034 від 19.10.2011 року, №РН-0000036 від
20.10.2011 року, №РН-0000037 від 21.10.2011 року,
№РН-0000040 від 24.10.2011 року, №РН-0000041 від
24.10.2011 року, №РН-0000044 від 27.10.2011 року,
№РН-0000049 від 28.10.2011 року, №РН-0000006 від
11.01.2012 року, №РН-0000012 від 17.01.2012 року,
№РН-0000017 від 25.01.2012 року, №РН-0000025 від
27.01.2012 року, №РН-0000026 від 27.01.2012 року,
№РН-0000028 від 31.01.2012 року, №РН-0000029 від
31.01.2012 року, №РН-0000007 від 03.02.2012 року,
№РН-0000025 від 14.02.2012 року, №РН-0000038 від
24.02.2012 року, №РН-0000043 від 28.02.2012 року,
№РН-0000044 від 29.02.2012 року, №РН-0000001 від
01.11.2012 року, №РН-0000028 від 16.12.2012 року (т. 1
а.с 174-249, т. 2 а.с. 1-20).

З наведених вище обставин справи та
наявних у матеріалах справи доказів,
суд апеляційної інстанції приходить до
висновку, що згадані вище господарські
операції між позивачем та ТОВ «АРС
Трейд», ТОВ «Будівельна компанія «АРС»,
ТОВ «Викуп», ТОВ «Лідерком», ТОВ «Ейс
констракшен менеджмент», ПП «СМУ-600», ПП
«Біко Агротрейд» мають реальний
характер, оскільки факт поставки
товарів, надання послуг
підтверджується усіма характерними
для даних видів правовідносин
первинними документами оформленими
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Суд апеляційної інстанції вважає
безпідставним збільшення позивачу
податкового зобов»язання з ПДВ з
огляду на не підтвердження реальності
господарських операцій між позивачем
та контрагентами, у зв»язку з
відсутністю можливості проведення
зустрічних звірок ТОВ «АРС Трейд», ТОВ
«Будівельна компанія «АРС», ТОВ
«Викуп», ТОВ «Лідерком», ТОВ «Ейс
констракшен менеджмент», ПП «СМУ-600», ПП
«Біко Агротрейд», оскільки зазначена
обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту,
оскільки чинне законодавство України
не ставить у залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання податкового
законодавства іншими суб»єктами
господарювання.

Даний висновок суду узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі «Бульвес» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від
22.01.2009 року зазначив, що платник податку
не повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов»язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
31.01.2011 року № 21-47а10, яка у відповідності
до ст. 244-2 КАС України є обов»язковою
для врахування судом під час вирішення
спору у подібних правовідносинах.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що
контрагенти позивача на момент
здійснення господарських операцій
знаходилися в базі ДПС платників ПДВ та
в Єдиному державному реєстрі
підприємств і організацій України.
Таким чином, господарські операції, що
є предметом даного спору,
здійснювались правоздатними
юридичними особами і по своїй суті не
суперечать інтересам держави.
Системний аналіз наведених норм
свідчить про існування презумпції
правомірності правочину укладеного
між сторонами, оскільки його
недійсність прямо не встановлена
законом.

Разом з цим, колегія суддів
погоджується з висновком окружного
суду про те, що оскільки доставку
товарно-матеріальних цінностей та
надання послуг постачальники
здійснювали власним автотранспортом,
що відповідає умовам договорів, у
зв»язку з цим у позивача відсутні
товарно-транспортні накладні.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов»язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб»єкта владних
повноважень обов»язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Згідно ст.ст. 49, 70 КАС України, сторони
зобов»язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов»язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень, що відповідачем зроблено
не було.

На підставі вищевикладеного, наявні в
матеріалах справи докази не
підтверджують висновки органу
державної податкової служби про те, що
операції між позивачем та його
контрагентами фактично не
здійснювались в межах господарської
діяльності Товариства. А тому,
враховуючи реальність господарських
операцій між ФО-П ОСОБА_1 та ТОВ «АРС
Трейд», ТОВ «Будівельна компанія «АРС»,
ТОВ «Викуп», ТОВ «Лідерком», ТОВ «Ейс
констракшен менеджмент», ПП «СМУ-600», ПП
«Біко Агротрейд» відповідачем не
наведено достатньо переконливих
доводів про наявність обставин, які б
свідчили про недобросовісність
позивача як платника податків.

З урахуванням викладеного, на
переконання колегії суддів,
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 03.10.2013 року
№ не ґрунтується на нормах права,
внаслідок чого його слід визнати
протиправним та скасувати.

Колегія суддів приходить до висновку
про те, що суд першої інстанції
повністю дослідив всі обставини справи
та прийняв рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги його не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дрогобицької
об»єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 24.02.2014 року
у справі №813/8871/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий
Л.Я. Гудим

Судді
О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 21.05.2014 року.