Справа № 825/336/14
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/336/14(у 2-х томах)
Головуючий у 1-й інстанції: Тихоненко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б..,

при секретарі
Артюхіній М.А.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Києві апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства «Пассервіс»
Відкритого акціонерного товариства
«Чернігівавтосервіс» на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Дочірнього підприємства
«Пассервіс» Відкритого акціонерного
товариства «Чернігівавтосервіс» до
Державної податкової інспекції у
м.Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Дочірнє підприємство
«Пассервіс» Відкритого акціонерного
товариства «Чернігівавтосервіс»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Чернігові Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області та просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 10.12.2013 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в розмірі 1 316 469,00 грн. (за
основним платежем 877 646,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 438
823,00 грн.) та № , яким позиву
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 48 298,00 грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 лютого 2014 року у задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у м. Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства в
податковій звітності з ПДВ за
січень-серпень 2013 року, за результатами
якої складено акт від 06.11.2013 № 662/22/30504925.

В ході проведення перевірки
встановлено, що позивачем порушено:

пп.14.1.185 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, пп.186.2.1 п.186.2
ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.193.1 ст.193,
пп.197.1.8 п.197.1 ст.197, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198,
п.199.1, п.199.4, п.199.5 ст.199, п.200.1, п.200.2, п.200.3
ст.200 ПК України в частині заниження ПДВ
у сумі 877 646,00 грн., у тому числі за
січень 2013 року у сумі 104 899,00 грн., за
лютий 2013 року у сумі 103 036,00 грн., за
березень 2013 року у сумі 76 207,00 грн., за
квітень 2013 року у сумі 152 109,00 грн., за
травень 2013 року у сумі 123 110,00 грн., за
червень 2013 року у сумі 138 163,00 грн., за
липень 2013 року у сумі 104 363,00 грн., за
серпень 2013 року у сумі 75 759,00 грн. та
завищення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (р. 24) в сумі 48 298,00 грн., у тому
числі за липень 2013 року у сумі 33 717,00
грн. та за серпень 2013 року у сумі 14 581,00
грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у м.
Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області прийнято
податкове повідомлення-рішення від
10.12.2013:

№ , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в розмірі 1 316 469,00 грн. (за
основним платежем 877 646,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 438
823,00 грн.);

№ , яким позиву зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 48 298,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи колегія суддів виходить з
наступного.

Господарська діяльність ДП
«Пассервіс» ВАТ «Чернігівавтосервіс»
пов'язана з перевезенням пасажирів
автомобільним транспортом на
приміських маршрутах, квитки на які
реалізуються через каси ПАТ «ЧОПАС 17499»
(), міських маршрутах по
м.Чернігову, приміських маршрутах,
квитки на які реалізуються
безпосередньо ДП «Пассервіс» ВАТ
«Чернігівавтосервіс» та почасових
перевезеннях.

Перевіркою повноти оподаткування
податком на додану вартість
пасажирських перевезень в межах міста
Чернігів та приміських маршрутах,
квитки на які реалізуються
безпосередньо ДП «Пассервіс»
встановлено наступне.

За період з 01.01.2013 по 31.08.2013 проїзд на
автобусах ДП «Пассервіс» в межах міста
Чернігів коштував 0,75 грн., 1,75 грн. та 2,5
грн. на маршрутному таксі.

Згідно зі ст. 28 Закону України від 21.05.97
p. №280/97 «Про місцеве самоврядування в
Україні» до власних повноважень
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належить
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством, тарифів на
побутові, комунальні, транспортні та
інші послуги.

Рішенням виконавчого комітету
Чернігівської міської ради від 29.08.2011
року № 235 встановлено для суб'єктів
господарювання (незалежно від форми
власності, відомчої підпорядкованості
та організаційно-правової форми
господарювання), які здійснюють
перевезення пасажирів на міських
маршрутах за загального користування
та введено в дію з 28.05.2011 року:

- вартість разового квитка на проїзд в
автобусі, що працює у звичайному режимі
руху -1,75 грн.;

- граничну вартість разового квитка на
проїзд у автобусі, що працює у режимі
маршрутного таксі - 2,5 грн. Суб'єктам
господарювання, які здійснюють
перевезення пасажирів у режимі
маршрутного таксі, встановити
конкретну вартість разового квитка у
межах граничної вартості.

Згідно п.п.197.1.8. п.197.1 ст.197 Податкового
кодексу України від оподаткування
податком на додану вартість
звільняються операції з постачання
послуг з перевезення пасажирів міським
пасажирським транспортом (крім таксі),
тарифи на які регулюються в
установленому законом порядку.

Відповідно до Інструкції про порядок
обліку пасажирів, що перевозяться
громадським транспортом на маршрутах,
затвердженої наказом Міністерства
статистики України від 27.05.1996 року №150,
міські перевезення - це перевезення
пасажирів і багажу в міське сполученні
за міським тарифом.

Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 17.11.2009 року №1175
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 27.11.2009 року за №1146/17162 тариф
регульований - це тариф на послуги, який
відповідно до законодавства
встановлюється (затверджується або
погоджується) органами виконавчої
влади або органами місцевого
самоврядування; тариф на автобусних
маршрутах загального користування - це
вартість разового проїзду одного
пасажира у міському сполученні чи
вартість перевезення пасажира на один
кілометр приміському, міжміському,
міжнародному сполученні.

Постановою KM України від 31.12.1993 року №
1094 «Про затвердження Правил дорожнього
руху» надане визначення маршрутні
транспортні засоби - це автобуси,
тролейбуси, трамваї та таксі, що
рухаються за встановленими маршрутами
і мають визначені зупинки.

Статтею 1 Закону України від 05.04.2001 року
№2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт»
зазначено, що автобус може працювати у
трьох режимах руху: звичайному,
експресному або в режимі маршрутного
таксі.

Перевезення пасажирів у звичайному
режимі руху - перевезення пасажирів
автобусами на маршруті загального
користування з дотриманням усіх
зупинок, передбачених розкладом руху.

Перевезення пасажирів у режимі
маршрутного таксі - перевезення
пасажирів на міському чи приміському
автобусному маршруті загального
користування за розкладом руху, в якому
визначається час відправлення
автобусів з початкового та кінцевого
пунктів маршруту з висадкою і посадкою
пасажирів чи громадян на їхню вимогу на
шляху прямування автобуса в місцях, де
це не заборонено правилами дорожнього
руху.

Таким чином, Закон України від 05.04.2001
року №2344-ІІІ «Про автомобільний
транспорт» перевезення пасажирів у
режимі маршрутного таксі
відрізняється від перевезення
пасажирів у звичайному режимі руху.

Згідно правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту, затверджених Постановою КМ
України від 18.02.1997 року №176, зазначено,
що:

місця зупинки автобуса, який здійснює
перевезення у звичайному режимі руху
на міському маршруті, встановлюються
на відстані 400- 600 метрів одна від одної
у межах розташування багатоповерхової
забудови і на відстані 600- 800 метрів - у
межах розташування одно-та
двоповерхової забудови;

посадка та висадка пасажирів з
автобуса, що здійснює перевезення в
експресному режимі руху, проводиться
на зупинках громадського транспорту;

місцями зупинки автобуса, який
здійснює перевезення у режимі
маршрутного таксі, визначаються
кінцеві пункти маршруту.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи вимоги п.п.197.1.8. п.197.1 ст.197
Податкового кодексу України, згідно
якої пільга з податку на додану
вартість не розповсюджується на
послуги з перевезення пасажирів на
таксі, ДП «Пассервіс» необхідно було з
доходу від перевезення пасажирів в
режимі маршрутного таксі визначити
податкові зобов'язання з ПДВ в
загальновстановленому порядку та
задекларувати їх у відповідних звітних
періодах.

Як вірно зазначено податковим органом
дохід від приміських пасажирських
перевезень в сумі 1314773,25 грн. ДП
«Пассервіс» не оподаткований ПДВ
внаслідок того, що оподаткуванню
підлягала різниця між повною вартістю
разового квитка на приміський маршрут
та 1,75 грн.

Вартість проїзду на приміських
маршрутах, квитки на які реалізуються
безпосередньо ДП «Пассервіс» за
вказаний період становила: 1 грн., 1,25
грн., 1,5 грн., 1,75 грн., 2,0 грн.. 2,75 грн., 3
грн., 3,25 грн., 3,5 грн., 3,75 грн., 4 грн., 4,25
грн. та 5 грн.

Згідно акту перевірки відповідно до
відомостей наданих підприємством
зазначено суми, які оподатковувалися
ПДВ, та не оподатковувалися ПДВ.

Згідно усних пояснень головного
бухгалтера ДП «Пассервіс» Мамрової О.Є.
такий метод розрахунку проводився
зважаючи на Рішення виконавчого
комітету Чернігівської міської ради
від 29.08.2011 року № 235.

Однак, згідно п.19 Правил надання послуг
пасажирським автомобільним
транспортом, затверджених Постановою
КМ України від 18.02.1997 року №176,
пасажирський перевізник здійснює
перевезення пасажирів за квитками,
форма яких затверджується в
установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України від 16.01.2003 року № 435-ІV
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, є,
зокрема, договір (ст. 11 Цивільного
кодексу).

Особливості договору про перевезення
пасажира автомобільним транспортом
визначено ст. 52 Закону України №2344-ІІІ
«Про автомобільний транспорт» договір
про перевезення пасажира
автомобільним транспортом укладається
відповідно до цивільного
законодавства між перевізником та
пасажиром у письмовій формі
(пасажирський квиток, договір,
квитанція тощо) та вважається
укладеним з моменту придбання
пасажиром квитка на право проїзду, а
для осіб, які користуються правом
пільгового проїзду, при туристичних
перевезеннях, перевезеннях на
замовлення - з моменту посадки в
автобус. Такий договір набирає
чинності з моменту посадки пасажира в
автомобільний транспортний засіб і діє
до моменту його висадки у пункті
призначення.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього Кодексу, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів
(крім ПДВ та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

Таким чином, у ДП «Пассервіс» відсутні
законодавчі підстави від вартості
разового квитка на приміський маршрут
віднімати 1,75 грн., як тариф на міські
перевезення, що звільнений від
оподаткування ПДВ, а решту вартості
такого квитка оподатковувати податком
на додану вартість.

Згідно із Законом України «Про
автомобільний транспорт» та на
підставі п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу оподаткуванню ПДВ на загальних
підставах підлягає повна вартість
разового квитка на приміський маршрут,
придбаний пасажиром у ДП «Пассервіс».

Відповідно до абзацу «б» п. 185.1 ст. 185
Податкового кодексу об'єктом
оподаткування ПДВ є операції платників
податку з постачання послуг, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до ст. 186
цього Кодексу.

Абзацом «в» п.п.186.2.1. п.186.2. ст.186
Податкового кодексу України місцем
постачання послуг є місце фактичного
постачання послуг, пов'язаних із
перевезенням пасажирів та вантажів, у
тому числі з постачанням продовольчих
продуктів і напоїв, призначених для
споживання.

Підпунктом 14.1.185. пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу постачання послуг
-будь-яка операція, що не є постачанням
товарів, чи інша операція з передачі
права на об'єкти права інтелектуальної
власності та інші нематеріальні активи
чи надання інших майнових прав
стосовно таких об'єктів права
інтелектуальної власності, а також
надання послуг, що споживаються в
процесі вчинення певної дії або
провадження певної діяльності.

Статтею 35 Закону України «Про
автомобільний транспорт»визначено, що
перевезення пасажирів автобусами в
режимі регулярних пасажирських
перевезень здійснюють автомобільні
перевізники на автобусних маршрутах
загального користування на договірних
умовах із органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування.

Статтею 1 Закону України «Про
автомобільний транспорт» надані
визначення міського та приміського
маршрутів:

автобусний маршрут міський -
автобусний маршрут, який не виходить за
межі території населеного пункту;

автобусний маршрут приміський -
автобусний маршрут, який з'єднує
населені пункти ї протяжність якого не
перевищує 50 км.

При цьому відповідно до пп. 197.1.8 п. 197.1
ст. 197 Кодексу звільняються від
оподаткування ПДВ операції з
постачання послуг з перевезення
пасажирів, міським пасажирським
транспортом (крім таксі), тарифи на які
регулюються в установленому законом
порядку.

Отже, у ДП «Пассервіс» законодавчо
відсутні підстави розділяти вартість
разового квитка на приміський маршрут
на оподатковувану ПДВ вартість та
неоподатковувану.

Зважаючи на вище зазначене податковим
органом правомірно встановлено
порушення позивачем п.п.14.1.185 п. 14.1 ст. 14,
п. 185.1 ст. 185, п.п.186.2.1 п. 186.2 ст.186, п. 188.1 ст.
188, п. 193.1 ст. 193, п.п. 197.1.8 п. 197.1 ст. 197, п. 198.1,
п. 19812, н 199.1, п. 199.4, п. 199.5 ст.199, п.200.1, п. 200.2,
п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та
доповненнями) в частині заниження ПДВ у
сумі 877 646 грн., у тому числі за січень 2013
року у сумі 104 899 грн., за лютий 1 103 036 грн.,
за березень 2013 року у сумі 76 207 грн., за
квітень 2013 року за травень 2013 року у
сумі 123 110 грн., за червень 2013 року у сумі
132 013 року у сумі 104 363 грн. та за серпень
2013 року у сумі 75 759 грн. та завищення
залишку від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (р. 24) в
сумі 48 298 грн. у т.ч. за липень 2013 року у
сумі 33 717 грн. та за серпень 2013 року у
сумі 14 581 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про
правомірність винесення ДПІ у м.
Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області податкових
повідомлень-рішень від 10.12.2013 № ,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) в
розмірі 1 316 469,00 грн. (за основним
платежем 877 646,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями 438 823,00 грн.) та №
, яким позиву зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 48 298,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
постанова суду першої інстанції
постановлена з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Пассервіс» Відкритого
акціонерного товариства
«Чернігівавтосервіс» - залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б.Шелест

.

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.