Справа № К/9991/41702/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/41702/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.розглянувши у порядку письмового
провадженнякасаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.03.2011 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2011 р.

у справі №2а-1670/1848/11

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.03.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2011 р., у
задоволенні позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (далі-позивач)
до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі-відповідач) відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, позивач звернувся
до Вищого адміністративного суду
України із касаційною скаргою, у якій з
підстав порушення судовими
інстанціями норм матеріального права
просить їх скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі надав письмові
заперечення на касаційну скаргу
позивача, за змістом яких просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч.1 ст.220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено наступні фактичні
обставини у справі.

Представниками податкового органу
було проведено документальну невиїзну
перевірку податкових декларацій з
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності
щодо правильності нарахування та
сплати позивачем орендної плати за
земельну ділянку згідно податкових
декларацій за 2008 та 2009 роки та договору
оренди земельної ділянки.

За результатами перевірки складено акт
від 10.06.2010 р. № 2898/17-220/НОМЕР_1, яким
встановлено порушення позивачем вимог
ст. 21 Закону України «Про оренду землі»
із змінами, внесеними Законом України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», Законом
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 03.06.2008
№ 309-VІ, внаслідок чого занижено суму
орендної плати за землю на загальну
суму 21 923,27 грн, у тому числі за 2008 рік - 9
852,21 грн; за 2009 рік - 12 071,06 грн., у зв'язку з
тим, що орендна плата по договором
оренди земельної ділянки комунальної
власності у 2008-2009 роках позивачем
нараховувалася та сплачувалася у
розмірі 1,5 % від грошової оцінки землі,
замість встановлених 3 % від грошової
оцінки землі.

На підставі встановлених порушень
23.06.2010 р. було прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0/1445, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з орендної плати за землю
у загальному розмірі 32 884,90 грн, у тому
числі за основним платежем 21 923,27 грн та
за штрафними (фінансовими) санкціями 10
961,63 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що
29.11.2004 р. позивач зареєстрований
Виконавчим комітетом Кременчуцької
міської ради, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
серії НОМЕР_2.

Між позивачем та Кременчуцькою міською
радою укладено договір від 08.04.20105 р. на
оренду земельної ділянки комунальної
власності

Так, у податкових деклараціях орендної
плати за земельні ділянки державної і
комунальної власності на 2008 та 2009 роки,
поданих позивачем до контролюючого
органу, самостійно нарахований розмір
орендної плати згідно з договорами
оренди земельних ділянок, становив 1,5 %
від грошової оцінки землі, у сумах: за
2008 рік - 4745,47 грн, за 2009 рік - 4745,47 грн.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
у задоволенні позовних вимог,
погодились із доводами відповідача,
відповідно до яких позивач у 2008-2009
роках в порушення вимог ст.21 Закону
України «Про оренду землі» здійснював
нарахування та сплату орендної плати
за землю комунальної власності по
договоу оренди землі у розмірі 1,5 % від
грошової оцінки землі, замість
встановлених законом 3 % від грошової
оцінки, у результаті чого йому
правомірно донараховано податкове
зобов'язання з орендної плати за землю
у розмірі 32 884,80 грн.

Разом із тим, судова колегія Вищого
адміністративного суду України не може
погодить із таким застосуванням норм
матеріального права з огляду на таке.

Згідно ст. 2 Закону України «Про плату
за землю» використання землі в Україні
є платним. Плата за землю справляється
у вигляді земельного податку або
орендної плати, що визначається
залежно від грошової оцінки земель. За
земельні ділянки, надані в оренду,
справляється орендна плата.

Граничний розмір орендної плати за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
встановлено Законом України «Про
оренду землі» та є обов'язковим при
укладанні відповідних договорів.

Відповідно до частини першої статті 21
цього ж Закону орендна плата - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Підставою нарахування земельного
податку відповідно до ст. 13 Закону
України «Про плату за землю» є дані
державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності,- договір оренди такої
земельної ділянки.

Частиною 4 ст. 21 Закону України «Про
оренду землі» визначено, що річна
орендна плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, надходить до
відповідних бюджетів. Розподіляється і
використовується відповідно до закону
і не може бути меншою для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України «Про
плату за землю»; для інших категорій
земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України «Про плату за землю».

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
оренду землі» та ст. 8 Закону України
«Про плату за землю» передбачено
внесення змін у розмір орендної плати
за земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності.

Разом із тим, ст. 30 Закону України «Про
плату за землю» встановлено, що зміна
умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

Слід зауважити, що державна податкова
служба відповідно до ст. 2 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» наділена повноваженнями зі
здійснення контролю за додержанням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
неподаткових доходів, установлених
законодавством, проте ініціативою
вносити зміни в договори оренди землі
відповідно до приписів Закону України
«Про оренду землі» та Закону України
«Про плату за землю» наділена одна зі
сторін цих договорів.

Таким чином, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що хоча зміна
розміру земельного податку є підставою
для перегляду встановленого розміру
орендної плати шляхом внесення
відповідних змін до договору оренди
землі його учасниками, у той же час не
тягне автоматичну зміну умов договору
щодо розміру орендної палати, а відтак
і відповідного донарахування суми
податкового зобов'язання з орендної
плати із застосуванням штрафних
санкцій.

Оскільки викладені обставини не було
враховано судами під час розгляду
даної справи, у той час як їх
встановлення впливає на правильність
вирішення спору, ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід взяти до уваги
викладене в цій ухвалі, встановити
повно і правильно обставини відповідно
до предмету доказування у справі та в
залежності від встановленого і у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права вирішити спір.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210 - 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

2. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.03.2011 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2011 р. у
справі №2а-1670/1848/11 скасувати.

Справу №2а-1670/1848/11 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.