Справа № 9606/10
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/52449/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Лосєв А.М. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_4

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20.07.2011 р.

у справі №2а-1670/1449/11

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_4

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_4 (далі - позивач)
звернулася до суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі - відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.03.2011 р.
позовні вимоги задоволено, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 07.02.2011 р.
№/0/164, стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача 3,40
грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.07.2011 р.
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Відповідач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
позивача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Крім того, відповідачем було заявлено
клопотання про заміну сторони
правонаступником у зв'язку зі зміною
найменування на Кременчуцьку об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі
вибуття або заміни сторони чи третьої
особи у відносинах, щодо яких виник
спір, суд допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
її правонаступником. Усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
в такій самій мірі, у якій вони були б
обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази
перейменування відповідача, судова
колегія вважає, що заявлене клопотання
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено документальну планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2007 р. по 30.09.2010 р., про що
складено акт від 25.01.2011 р.
№287/17-311/НОМЕР_1, яким встановлено
порушення позивачем вимог п.п.7.4.1, 7.4.4
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», у результаті чого
занижено податок на додану вартість на
66 780,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 07.02.2011 р.
№/0, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 66 780,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 16 695,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення слугував
висновок податкового органу про
відсутність у позивача права на
формування податкового кредиту по
операціях з ТОВ «НВФ «Циклон 7», ТОВ
«Світлодніпровське», ТОВ «Укртехмаш
Лімітед», МПП «Шквал», ПП
«ПРОМФІНСЕРВІС», ПП «Піар Квардрат»,
ТОВ «КРЕМІНЬ ТРАНСБИТ», оскільки
останніми не задекларовано відповідні
суми у складі податкових зобов'язань з
податку на додану вартість. Крім того,
встановлено відсутність первинних
документів, підтверджуючих факт
виконання договорів укладених
позивачем з вказаними контрагентами.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу,
скаржник зазначив про неправомірність
висновків податкового органу про
завищення податкового кредиту на 66 780,00
грн., оскільки придбання
товарно-матеріальних цінностей від ТОВ
«НВФ «Циклон 7», ТОВ
«Світлодніпровське», ТОВ «Укртехмаш
Лімітед», МПП «Шквал», ПП
«ПРОМФІНСЕРВІС», ПП «Піар Квардрат»,
ТОВ «КРЕМІНЬ ТРАНСБИТ»
підтверджується належними первинними
документами.

Як вбачається з матеріалів справи, у
перевіряємий період позивач мав
господарські взаємовідносини з ТОВ
«НВФ «Циклон 7», ТОВ
«Світлодніпровське», ТОВ «Укртехмаш
Лімітед», МПП «Шквал», ПП
«ПРОМФІНСЕРВІС», ПП «Піар Квардрат»,
ТОВ «КРЕМІНЬ ТРАНСБИТ». Письмові угоди
з даними контрагентами не укладалися.

На виконання усних угод, вказаними
контрагентами були виписані податкові
та видаткові накладні, квитанції до
прибуткових касових ордерів на
поставку товару, на підставі яких
позивачем було сформовано податковий
кредит.

Відповідно до п.1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Приписами п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п.7.4.5 п.7.4 вказаної статті не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п.п.7.2.6
цього пункту).

За змістом наведених норм, право
платника податку на включення сум
податку до податкового кредиту
обумовлено юридичним складом, до якого
входять такі юридичні факти, як:
придбання платником податку у інших
платників цього податку товарів
(послуг) або основних фондів,
призначених для використання в
оподатковуваних операціях, що
відповідають цілям господарської
діяльності платника податку;
підтвердження податковою накладною,
виписаною постачальником - платником
податку, митною декларацією (іншими
подібними документами, перелік яких
встановлений п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість»).

На думку позивача, наявність належним
чином оформлених податкових накладних
є свідченням реальності спірних
господарських операцій та їх
відповідності господарській меті
платника податків.

Колегія суддів погоджується з
висновком про те, що у випадку, коли
право платника на податковий кредит
підтверджується податковими
накладними, отриманими після
закінчення податкових періодів, в яких
фактично відбулись господарські
операції, суми податку на додану
вартість, вказані у таких податкових
накладних, можуть бути включені до
складу податкового кредиту в
податковому періоді, в якому такі
податкові накладні отримані.

Водночас, вважає за необхідне
зазначити, що правоутворюючим фактом, з
яким податкове законодавство пов'язує
виникнення у платника права на
податкову вигоду (податковий кредит), є
реальне здійснення операцій з
придбання товарів (послуг). За
відсутності факту придбання товарів чи
послуг витрати на сплату податку на
додану вартість не можуть включатися
до податкового кредиту навіть за
наявності формально складених
первинних документів або сплати
грошових коштів.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем не надано
доказів правомірності формування
податкового кредиту за перевіряємий
період, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржуване судове рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Здійснити процесуальне
правонаступництво та замінити
Кременчуцьку об'єднану державну
податкову інспекцію у Полтавській
області на Кременчуцьку об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області.

2. Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 залишити без задоволення.

3. Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.07.2011 р. у
справі №2а-1670/1449/11 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Лосєв А.М. Пилипчук Н.Г.