Справа № 216/1421/14-а
Суддя: Мазурчак В. М.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер (справа №)
Номер провадження у суді 2-а/216/170/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року
місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області у складі головуючого - судді
Мазурчака В.М.,

при секретарі судового засідання
Марущак І.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_2,

представника відповідача Гудзенко В.В.,

розглянувши адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області про зобов'язання вчинити певні
дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просила зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату їй пенсії за віком відповідно
до абзацу 3 частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" у розмірі 80 відсотків
середньої заробітної плати шахтаря,
але не менш як три розміри прожиткового
мінімуму, встановленого для осіб, які
втратили працездатність, як
працівнику, який відпрацював на
підземних роботах не менш як 7,5 років
за списком №1 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, зайнятому повний робочий день
під землею обслуговуванням осіб, на
яких поширюється дія Закону України
"Про підвищення престижності
шахтарської праці".

Позов мотивовано тим, що позивач є
пенсіонеркою і отримує пенсію за віком
на пільгових умовах за списком №1 з 01
грудня 1991 року. У період часу з 10 травня
1972 року по 30 червня 1997 року виконувала
підземні гірничі роботи з повним
робочим днем, а саме, працювала
підземною робітницею гідрогеологічної
станції. Загальний її стаж за списком
№1 (підземні гірничі роботи) складає 25
років 01 місяць 10 днів. Ці обставини
підтверджуються копією трудової
книжки, копією довідки КП
Південукргеологія від 02.08.2011 року.
Правовими підставами захисту своїх
прав позивач зазначила абзац 3 частини
першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", ст.13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
щодо права на ефективний засіб
юридичного захисту (а.с. 16 - уточнений
позов).

Відповідач проти позову надав письмові
заперечення (а.с. 28-30). З урахуванням
усних пояснень обох представників
позивача, ОСОБА_5 - у судовому засіданні
06 травня 2014 року, ОСОБА_6 - 16.05.2014 року,
відповідач визнає наявність
заявленого позивачем його строку стажу
за списком №1 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, зайнятому повний робочий день
під землею обслуговуванням осіб, на
яких поширюється дія Закону України
"Про підвищення престижності
шахтарської праці".

З урахуванням усних пояснень осіб, які
беруть участь у справі, спір полягає у
тому, що відповідач вважає, що абзац 3
частини першої статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" не поширює свою
дію на позивача, оскільки остання
працювала на підприємстві, на яке не
поширюється дія Закону України "Про
підвищення престижності шахтарської
праці". Термін «обслуговуванням
зазначених осіб» слід розуміти як
такий, що стосується обслуговування
працівників власного підприємства,
тобто працівників з якими позивач
працювала на одному підприємстві.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали
адміністративної справи,
проаналізувавши доводи сторін окремо
та у сукупності, суд вважає, що позов
слід задовольнити повністю з таких
підстав.

Відповідно до ч.3 ст.72 КАС України
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Оскільки щодо строку трудового стажу
за зазначеним списком № 1 у сторін
спору не має, позивач до цього часу
отримував пільгову пенсію за даним
списком, то у суду не виникає сумнівів
щодо достовірності цих обставин.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінюючи доводи відповідача щодо
непоширення дії спірної норми на
позивача, суд їх відхиляє, виходячи з
такого.

Відповідно до абзацу 3 частини першої
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України "Про підвищення
престижності шахтарської праці", та
працівникам, зайнятим повний робочий
день під землею обслуговуванням
зазначених осіб, які відпрацювали на
підземних роботах не менш як 15 років
для чоловіків та 7,5 років для жінок за
списком N 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затвердженим
Кабінетом Міністрів України,
встановлюється незалежно від місця
останньої роботи, у розмірі 80
відсотків середньої заробітної плати
шахтаря, але не менш як три розміри
прожиткового мінімуму, встановленого
для осіб, які втратили працездатність.

Отже, норма передбачає дві категорії
осіб, на яких вона поширюється:

1. особи, на яких поширюється дія
Закону України "Про підвищення
престижності шахтарської праці";

2. працівники, зайняті повний
робочий день під землею
обслуговуванням зазначених осіб, які
відпрацювали на підземних роботах не
менш як 15 років для чоловіків та 7,5
років для жінок за списком N 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затвердженим Кабінетом
Міністрів України.

Позивач відносить себе до другої
категорії.

Оскільки у сторін спору щодо
відпрацювання належного строку на
підземних роботах за списком №1 немає,
то суд з'ясовує лише обставину про те чи
друга категорія працівників була
зайнята обслуговуванням першої
категорії працівників.

Суд відхиляє позицію відповідача про
те, що дана норма матеріального права
обмежується працівниками одного
підприємства, а саме, того, на якому
працювала позивач.

Позивач у судовому засіданні пояснила,
що їх підприємство займалось
обслуговуванням усіх шахт
криворізького регіону, тобто усіх
підприємств, на яких поширюється дія
Закону України "Про підвищення
престижності шахтарської праці".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
підвищення престижності шахтарської
праці" дія цього Закону поширюється на
працівників, які видобувають вугілля,
залізну руду, руди кольорових і
рідкісних металів, марганцеві та
уранові руди, працівників
шахтобудівних підприємств, які
зайняті на підземних роботах повний
робочий день, та

працівників державних воєнізованих
аварійно-рятувальних служб
(формувань) у вугільній промисловості -
за Списком N 1 виробництв, робіт,
професій, посад і показників на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо
важкими умовами праці, зайнятість в
яких повний робочий день дає право на
пенсію за віком на пільгових умовах,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України (далі - шахтарі), та членів їх
сімей.

Позивач у засіданні пояснила, що
працівники шахт криворізького регіону
фізично не могли працювати - добувати
вугілля, залізну руду, руди
кольорових і рідкісних металів,
марганцеві та уранові руди до моменту,
поки вона не зробить геологорозвідку. З
цих міркувань позивач вважає себе
такою, що обслуговувала першу
категорію працівників, а тому вона
входить до другої категорії
працівників, які мають право на даний
розмір пенсії.

Відповідачем протилежного не доведено.

Суд не вбачає підстав для такого
обмеженого тлумачення та застосування
абзацу 3 частини першої статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", як
пропонує відповідач, оскільки даний
закон такого обмеження не передбачає. В
його нормах відсутнє обмеження терміну
«обслуговування» відносно працівників
одного підприємства, на якому працював
пенсіонер, даний термін вжито відносно
невизначеного кола працівників, тобто
без прив'язки до суб'єкта
господарювання, до місця
працевлаштування.

При цьому суд також керується ч.1 ст.8
КАС України, відповідно до якої суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

За даних фактичних та юридичних
обставин, встановлених судом,
відповідач не довів правомірність
своєї відмови, тобто не виконав ч.2 ст.71
КАС України, при цьому вимоги позивача
є законними.

На основі викладеного та керуючись
ст.ст. 158-163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити повністю.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області (, вулиця Харитонова, будинок 1а,
місто Кривий Ріг, Дніпропетровська
область, 50024) вчинити певні дії -
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії
НОМЕР_2, виданий Центрально-Міським РВ
Криворізького МУ УМВС України в
Дніпропетровській області 04 червня 2002
року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
пенсії за віком відповідно до абзацу 3
частини першої статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" у розмірі 80
відсотків середньої заробітної плати
шахтаря, але не менш як три розміри
прожиткового мінімуму, встановленого
для осіб, які втратили працездатність,
як працівнику, який відпрацював на
підземних роботах не менш як 7,5 років
за списком №1 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, зайнятому повний робочий день
під землею обслуговуванням осіб, на
яких поширюється дія Закону України
"Про підвищення престижності
шахтарської праці".

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серії НОМЕР_2, виданий
Центрально-Міським РВ Криворізького МУ
УМВС України в Дніпропетровській
області 04 червня 2002 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 73
(сімдесят три) гривні 08 копійок
сплаченого судового збору.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Центрально-Міський районний суд міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області з одночасним направленням
копії апеляційної скарги особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 22
травня 2014 року.

Суддя
Мазурчак В.М.