Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/54059/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Голяшкіна О.В., Сороки
М.О., розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги
сільськогосподарського виробничого
кооперативу ім. Кірова та відділу
Держкомзему у Саратському районі
Одеської області на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 липня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
відділу Держкомзему у Саратському
районі Одеської області, треті особи:
фермерське господарство «Вікторія
Модвал», сільськогосподарський
виробничий кооператив ім. Кірова, про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, - в с т а
н о в и л а:ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовом до відділу Держкомзему у
Саратському районі Одеської області,
треті особи: фермерське господарство
«Вікторія Модвал»,
сільськогосподарський виробничий
кооператив ім. Кірова, про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду

від 10 листопада 2011 року у задоволенні
позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 липня 2012
року постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 листопада
2011 року скасовано та постановлено нове
рішення, яким позов задоволено.

Визнано протиправними дії щодо відмови
відділу Держкомзему в Саратському
районі Одеської області у проведенні
державної реєстрації права
користування земельною

ділянкою для сільськогосподарських
потреб згідно з договором оренди землі

від 23 березня 2011 року, укладеного між
ОСОБА_4 та ФГ «Вікторія Модвал», в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Зобов'язано відділ Держкомзему в
Саратському районі Одеської області
провести державну реєстрацію права
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб згідно з
договором оренди землі від 23 березня 2011
року, укладеного між ОСОБА_4 та ФГ
«Вікторія Модвал», в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням апеляційного суду,
сільськогосподарський виробничий
кооператив ім. Кірова та відділ
Держкомзему у Саратському районі
Одеської області звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційними скаргами, в яких
посилаються на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, просять
рішення апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, відповідно до
пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи проводиться в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційних скарг,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги підлягають задоволенню за таких
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку Серії
ІІІ-ОД №039469 є власником земельної
ділянки площею 3,47 га.

Між позивачем та СВК ім. Кірова 22
березня 2006 року підписано договір
оренди, відповідно до умов якого
орендодавець надає, а орендар приймає в
строкове платне користування земельну
ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Разом з тим, позивачем 23 березня 2011 року
укладено договір з фермерським
господарством «Вікторія Модвал» про
надання вищезазначеної земельної
ділянки в оренду.

Фермерське господарство «Вікторія
Модвал» у березні 2011 року звернулось до
відділу Держкомзему у Саратському
районі Одеської області з клопотанням
про реєстрацію даного договору, у
здійсненні якої відповідач відмовив,
пославшись на наявність реєстрації
заявленого права, та повідомив про те,
що строк дії договору оренди земельної
ділянки, укладеного між СВК ім. Кірова
та позивачем не скінчився, оскільки
зазначений договір зареєстрований в ДП
«Центр ДЗК» 14 березня 2008 року та
укладений строком на 5 років.

Вважаючи таку відмову відділу
Держкомзему у Саратському районі
Одеської області протиправною, позивач
звернувся до суду з цим позовом.

Положеннями статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частиною 5 статті 126 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право оренди земельної
ділянки посвідчується договором
оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про оренду землі» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) договір оренди землі
набирає чинності після його державної
реєстрації.

Положеннями статті 20 Закону України
«Про оренду землі» визначено, що
укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації.
Державна реєстрація договорів оренди
землі проводиться у порядку,
встановленому законом.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно. Права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Крім того, відповідно до частини 3
статті 640 Цивільного кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Положення статті 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» містять
виключний перелік підстав, згідно з
якими може бути відмовлено у державній
реєстрації прав, а саме: заявлене право,
обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
об'єкт нерухомого майна або більша його
частина розміщені на території іншого
органу державної реєстрації прав; із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень звернулася неналежна
особа; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; заявлене право вже
зареєстровано.

Так, судами встановлено, що відповідно
до пункту 8 договору оренди земельної
ділянки від 22 березня 2006 року,
укладеного між позивачем та СВК ім.
Кірова, договір укладено на 5 років.

Згідно з пунктом 43 вищезазначеного
договору, він набирає чинності після
підписання сторонами та його державної
реєстрації.

При цьому договір зареєстрований в ДП
«Центр ДЗК» 14 березня 2008 року,
достроково не розривався, є дійсним,
його державна реєстрація не припинена.

Отже, договір оренди земельної ділянки
укладений між позивачем та СВК ім.
Кірова на 5 років, який зареєстровано в
ДП «Центр ДЗК» 14 березня 2008 року, на
момент укладення договору оренди землі
між ОСОБА_4 та ФГ «Вікторія Модвал» був
чинним.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
відмовляючи в реєстрації договору
оренди земельної ділянки, укладеного
між позивачем та фермерським
господарством «Вікторія Модвал»
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

А суд апеляційної інстанції, дійшов
помилкового висновку про
протиправність дій відповідача, а
відтак - безпідставно скасував рішення
суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційні
скарги підлягають задоволенню, а
постанова апеляційного суду -
скасуванню, із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги
сільськогосподарського виробничого
кооперативу ім. Кірова та відділу
Держкомзему у Саратському районі
Одеської області задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 липня 2012
року у справі - скасувати.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 листопада
2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
відділу Держкомзему у Саратському
районі Одеської області, треті особи:
фермерське господарство «Вікторія
Модвал», сільськогосподарський
виробничий кооператив ім. Кірова, про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: