Справа № 2а-865/2010
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 р.
Справа № 9104/37361/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Свалявського районного суду
Закарпатської області від 28 грудня 2010
року по справі за позовом Свалявського
районного центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття у Свалявському
районі до ОСОБА_2 про стягнення коштів
виплачених на випадок безробіття,-

В С Т А Н О В
И Л А:

02 грудня 2010 року Свалявський районний
центр зайнятості - робочий орган
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття у Свалявському
районі звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 в якому просив стягнути з ОСОБА_2
суму коштів, виплачених як допомога по
безробіттю в розмірі 1747,11 гривень та
перерахувати їх до бюджету позивача.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 13
лютого 2007 року ОСОБА_2 звернулась в
Свалявський районний центр зайнятості
з заявою, в якій просила до вирішення
питання її працевлаштування надати їй
статус безробітної з виплатою допомоги
по безробіттю, при цьому зазначаючи, що
в цей час вона не була зареєстрована як
суб'єкт підприємницької діяльності,
трудовою діяльністю не займалась,
пенсію не отримувала. 11 серпня 2010 року
позивачем було встановлено, що ОСОБА_2
під час перебування на обліку в центрі
зайнятості одночасно була
зареєстрована, як фізична особа суб'єкт
підприємницької діяльності.

Постановою Свалявського районного
суду Закарпатської області від 28
грудня 2010 року адміністративний позов
задоволено повністю. Вирішено стягнути
з ОСОБА_2 на користь Свалявського
районного центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття у Свалявському
районі - 1747 (одну тисячу сімсот сорок
сім) гривень 11коп. коштів, виплачених на
випадок безробіття на 17,47грн. судового
збору на користь держави.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу на неї, в якій
просила постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт по справі зазначає, що дана
постанова підлягає скасуванню у
зв'язку з неповним з`ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими, а
також неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Також, апелянт по справі зазначила, що
враховано, що допомога по безробіттю за
період з 13 лютого 2007 року по 08 лютого 2008
року в загальній сумі 1747,11грн. їй була
виплачено правомірно на підставі
ст.ст.1-6 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», які підлягали
застосуванню, однак судом застосовано
ст.36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», яка не відноситься до цих
правовідносин.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 13 лютого 2007 року
ОСОБА_2 звернулась до позивача із
заявою про працевлаштування. При
поданні заяви відповідач не вказала, що
рахується як суб'єкт підприємницької
діяльності. За даними державного
реєстратора від 11 серпня 2010 року №621
ОСОБА_2 рахується підприємцем з 08
квітня 2005 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
зайнятість населення» - безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які з незалежних
від них причин не мають заробітку (або
інших передбачених чинним
законодавством доходів) через
відсутність підходящої роботи.

Відповідно до п 5.5 Порядку надання
допомоги по безробіттю, в тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
працевлаштування безробітного,
зайняття підприємницькою або іншою
діяльністю, пов'язаною з одержанням
доходу безпосередньо від цієї
діяльності, виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Згідно із ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» особи зареєстровані як
безробітні, зобовязані своєчасно
подати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку задовольняючи
адміністративний позов, так як
відповідач по справі, в порушення
Закону України «Про зайнятість
населення», під час перебування на
обліку у позивача по справі в статусі
безробітної, була суб'єктом
підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, ст. 197, ч.1 п.1 ст.
199, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Свалявського
районного суду Закарпатської області
від 28 грудня 2010 року у справі № 2-а-865/2010 -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили через п'ять
днів після направлення її копії особам,
які беруть участь у справі та може бути
оскаржена до касаційної інстанції
протягом 20 днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
В.М. Багрій

Суддя
Д.М. Старунський