Справа № 872/2124/13
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2013-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2013 рокусправа № 0870/9573/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова
С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 04
грудня 2012 року у справі № 0870/9573/12 за
позовом Відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Відкрите акціонерне товариство
"Запоріжжяобленерго" звернулось до
суду з адміністративним позовом, в
якому просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 12 вересня 2012
року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем -
1275554 грн. та за штрафними (фінансовими
санкціями) - 278949 грн. та №, яким
збільшено зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість за січень 2010 року на суму 4570
грн. та застосовані фінансові санкції
на суму 1142, 50 грн. В обґрунтування
заявлених вимог позивач зазначило, що
всі необхідні документи, які
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами, а також
підтверджують його право на податковий
кредит, є в наявності та були
досліджені податковим органом під час
документальної позапланової невиїзної
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з контрагентами.
Жодних обґрунтованих підстав, які б
свідчили про нікчемність договорів
укладених між позивачем та його
контрагентами акт перевірки не
містить.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2012
року адміністративний позов
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Спеціалізована державна
податкова інспекція по роботі з
великими платниками податків у м.
Запоріжжі Державної податкової служби
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні
адміністративного позову. Апелянт
зазначає, що при винесенні
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції не в повному обсязі з'ясував
всі обставини справи, а саме те, що
контрагенти позивача по ланцюгу
постачання продукції та надання послуг
не є виконавцями цих послуг та
виробниками поставленої продукції.
Крім того, проведеними перевірками
встановлено відсутність
виробничо-складських приміщень у
підприємств-постачальників по ланцюгу
постачання, технічного персоналу,
основних фондів, виробничих активів,
засобів транспортування та іншого
майна, які економічно необхідні для
існування господарських операцій у
зазначених обсягах, що свідчить про
відсутність умов для реального
настання результатів відповідної
господарської діяльності.

Відкрите акціонерне товариство
"Запоріжжяобленерго" направило до суду
письмове заперечення на апеляційну
скаргу, в якому просило залишити
постанову суду першої інстанції без
змін як законну та обґрунтовану.

У судовому засіданні сторони доводи,
викладені в апеляційній скарзі та
запереченнях на неї. підтримали в
повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи, за
період з 16 липня 2012 року по 17 серпня 2012
року головним податковим державним
ревізором-інспектором відділу
податкового супроводження підприємств
паливно-енергетичного комплексу та
житлово - комунального господарства,
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
контрагентами. За результатами
перевірки складено акт перевірки
№316/28-0/00130926 від 27 серпня 2012 року, яким
встановлено порушення пунктів 5.1, 5.2.1,
підпункту 5.2.10 пункту 5.2, пункту 5.9
статті 5, пункту 5.9 станні 5, підпункту
8.7.1 пункту 8.7 статті 8 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28 грудня 1994 року
№334/94-ВР із змінами та доповненнями,
підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14,
пунктів 138.1, 138.2, 138.8 статті 138, пункту 146.12
статті 146 Податкового кодексу України,
внаслідок чого встановлено заниження
податку на прибуток на загальну суму
845049,00 грн., в тому числі по періодах: за
2009 рік на суму 256782,00 грн., за 2010 рік на
суму 364375,00 грн., за 2-4 квартали 2011 року на
суму 223892,00 грн. та встановлено
завищення від'ємного значення об'єкта
оподаткування від усіх видів
діяльності за 1 квартал 2011 року у сумі
243259,00 грн.; підпунктів7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" №168/97-ВР від 03 квітня
1997 року із змінами та доповненнями та
пунктів 198.2, 198.3 статті 198, пункту 200.1
статті 200, пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 1280124
грн. За результатами перевірки
відповідачем винесені: податкове
повідомлення-рішення № від 12
вересня 2012 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем -
1275554,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 278949,00 грн.; податкове
повідомлення-рішення № від 12
вересня 2012 року, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за січень 2010 року на
суму 4570,00 грн. та застосовані штрафні
(фінансової) санкції на суму 1142,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності відповідачем
правомірності прийнятих ним спірних
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як вбачається з акту перевірки повноти
визначення податкового кредиту з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
контрагентами: БВП "Строитель-Плюс", ТОВ
НВФ "Еолла", Фірмою "Капітель Плюс", ТОВ
"Соліт- Буд", встановлено порушення
позивачем підпунктів 7.4.1., 7.4.5. пункту 7.4.
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість", пунктів198.2., 198.3 статті
198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
додану вартість за різні податкові
періоди (місяці) в період часу з серпня
2009 року по грудень 2011 року на загальну
суму 1280124,00 грн. Зазначений висновок
податкового органу, ґрунтується на
висновках про безпідставне віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
по операціях з придбання товарів
(робіт, послуг) у зазначених
контрагентів.

Перевіркою встановлено завищення
податкового кредиту позивачем за
червень, серпень, листопад та грудень
2010 року на загальну суму 515575,00 грн. Так,
між позивачем (замовник) та ТОВ
"Соліт-Буд" (підрядник) були укладені
наступні підрядні договори на
виконання робіт з капітального ремонту
обладнання замовника: № 017 від 28 травня
2010 року; № 018 від 28 травня 2010 року; №019
від 28 травня 2010 року; №021 від 18 серпня 2010
року; №071 від 20 вересня 2010 року; №072 від
20 вересня 2010 року; №073 від 20 вересня
2010роек та договір на виконання
підрядних робіт по впровадженню
автоматичної системи комерційного
обліку електроенергії №708 від 07 липня
2010 року.

З результатами документальної
невиїзної перевірки ТОВ "Соліт-Буд", яка
була проведена ДПІ у Ленінському
районі м.Запоріжжя (акт перевірки від 02
лютого 2012 року) та якою, зокрема, було
встановлено, що всі правочини,
здійснені ТОВ "Соліт-Буд" за період з 04
лютого 2010 року по 20 січня 2012 року,
відповідно до частини 5 статті 203,
частин 1, 2 статті 215, статті 216
Цивільного кодексу України є
нікчемними та не спричиняють реального
настання правових наслідків; починаючи
з квітня 2011 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Соліт-Буд" не
подаються податкові декларації. Крім
того, в акті перевірки зазначено
наступне: згідно звітності форми 1-ДФ на
підприємстві працювало 5 осіб;
підприємство не подавало звітність
органам статистики; за підприємством
не було зареєстровано право власності
на нерухоме майно; постановою
господарського суду Донецької області
від 04 травня 2011 року ТОВ "Соліт-Буд"
визнано банкрутом, відкрита
ліквідаційна процедура; 29.07.2011 державна
реєстрація ТОВ "Соліт-Буд" припинена в
зв'язку із визнанням його банкрутом;
згідно отриманої від ДПІ у Ленінському
районі м.Запоріжжя інформації,
свідоцтво ТОВ "Соліт- Буд" як платника
податку на додану вартість було
анульоване 21 березня 2011року на
підставі пункту 184.1. статті 184
Податкового кодексу України. Акт
перевірки не містить підстав
(аргументів), чим саме підтверджується
відсутність здійснення господарських
операцій, зокрема виконання підрядних
робіт.

Перевіркою повноти визначення
податкового кредиту з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
контрагентами: з Фірмою "Капітель Плюс"
встановлено завищення податкового
кредиту позивачем за період з серпня 2009
року по грудень 2011 року на загальну
суму 193232,00 грн.; з БВП "Строитель-Плюс"
встановлено завищення податкового
кредиту позивачем за період з
листопада 2010 року по грудень 2011 року на
загальну суму77503,00 грн. Між позивачем
(замовник) та ТОВ фірма "Капітель Плюс"
(підрядник) були укладені договори
підряду на виконання робіт з
реконструкції обладнання замовника
№33/06-10 від 01 червня 2010 року; №34/06-10 від 01
червня 2010 року; №481 від 10липня 2008 року;
№ 35/06-10 від 01 червня 2010 року, №60/05-09 від 15
травня 2009 року; № 28-12-08/КП від 27січня 2009
року; № 482 від 10липня 2008 року; № 639 від 25
грудня 2009 року, № 950211 /308 від 17 лютого 2010
року; договори підряду №40/08-09 від 10
серпня 2009 року, №641 від 25листопада 2009
року, №68/07-10 від 19 липня 2009 року.

Відповідно до актів ДПІ у м.Сімферополі
від 11 квітня 2012 року про неможливість
проведення зустрічних звірок фірми
"Капітель Плюс" та БВП "Строитель Плюс".
В зазначених актах міститься наступна
інформація: про наявність порушеної
кримінальної справи відносно
директора ТОВ БВП "Строитель Плюс" за
фактами фіктивного підприємництва -
створення та придбання суб'єктів
підприємницької діяльності; про
наявність порушеної кримінальної
справи за фактом фіктивного
підприємництва - створення та
придбання суб'єктів підприємницької
діяльності, зокрема фірми "Капітель
Плюс"; проведеним аналізом
фінансово-господарської діяльності
фірми "Капітель Плюс" встановлено
ознаки фіктивності, передбачені
статтею 55-1 Господарського кодексу
України; всі правочини, здійснені ТОВ
фірма "Капітель Плюс" за період з 01
січня 2009 року по 31 березня 2012 року
відповідно до частини 5 статті 203,
частин 1, 2 статті .215, статті 216
Цивільного кодексу України є
нікчемними та не спричиняють реального
настання правових наслідків. Крім того,
в акті перевірки зазначено наступне: за
фірмою "Капітель Плюс" не було
зареєстровано право власності на
нерухоме майно; свідоцтво фірми
"Капітель Плюс" як платника податку на
додану вартість було анульоване 11
квітня 2012 року; товарно-транспортні
накладні, на підставі яких
здійснювалось постачання товару від
БВП "Строитель Плюс" на склад позивача,
оформлені з порушеннями "Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні", затвердженими
наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14 жовтня 1997 року.

Перевіркою повноти визначення
податкового кредиту з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ НВФ "Еолла" встановлено завищення
податкового кредиту позивачем за
період з серпня 2009 року по червень 2011
року на загальну суму 493814,00 грн. Між
позивачем (замовник) та ТОВ НВФ "Еолла"
(виконавець) були укладені договори про
надання послуг з діагностики, ремонту,
налагодження машин і механізмів: №59/04-09
від 17 квітня 2009 року; №34/11-09 від
03листопада 2009 року; № 43/04-41 від 27 квітня
2010 року; № 480211 від 15лютого 2011 року; №490211
від 15 лютого 2010 року. Як вбачається з
акту перевірки ДПІ в Жовтневому районі
м. Запоріжжя від 22 вересня 2011 року про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ НВФ "Еолла". В зазначеному
акті міститься наступна інформація:
чисельність працюючих встановити
неможливо в зв'язку з тим, що звіт ф.1ДФ
за II квартал 2011 року підприємство не
подавало; про наявність порушеної в
серпні 2011 року кримінальної справи
відносно засновника ТОВ НВФ "Еолла" за
фактами фіктивного підприємництва -
створення та придбання суб'єктів
підприємницької діяльності, який
перебуває у розшуку; основним
постачальником ТОВ НВФ "Еолла" в червні
2011 року було ПП "Український центр
проблем екології" (м.Харків), щодо якого
встановлена відсутність за місцем
знаходження. Відповідно до постанови
від 01 вересня 2011 року слідчого з ОВС СВ
ПМ ДПА у Запорізькій області по
матеріалам кримінальної справи,
порушеної відносно засновника ТОВ НВФ
"Еолла" ОСОБА_1 за фактами фіктивного
підприємництва, ДПІ у Жовтневому
районі м.Запоріжжя було проведено
позапланову невиїзну перевірку ТОВ НВФ
"Еолла" за період з 01 жовтня 2008 року по 30
сервня 2011 року.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
приводу того, що висновки податкового
органу стосовно первинних документів,
на підставі яких позивачем відображені
в податковому обліку вартість нібито
наданих ТОВ НВФ "Еолла" послуг не мають
силу первинних документів, оскільки
фактичного здійснення господарських
операцій не було, є необґрунтованими та
такими, що не відповідають діючому
законодавству, у зв'язку із наступним.

Відповідно до підпунктів 7.4.1, 7.4.5.
пункту 7.4. статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість":
"податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 цього Закону,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду".
"Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами."

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг); або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до підпункту а) пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Відповідно до
пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Відповідно до
пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. Відповідно до
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України: податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту;
при здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних; відсутність
факту реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних та/або порушення порядку
заповнення податкової накладної не дає
права покупцю на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту та не звільняє продавця від
обов'язку включення суми податку на
додану вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Як вбачається з долучених матеріалів
справи, документи, що підтверджують
фактичне здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
"Соліт-Буд", а також право позивача на
податковий кредит (договори, податкові
накладні, акти приймання виконаних
підрядних робіт, довідки про вартість
виконаних підрядних робіт, платіжні
доручення тощо), є в наявності та були
досліджені представником податкового
органу під час перевірки, що, зокрема,
підтверджується і змістом акту
перевірки. В акті перевірки
відповідачем не заперечується
фактичне виконання робіт,
передача-прийняття їх результатів,
сплата їх вартості, а також наявність у
позивача як у покупця всіх податкових
накладних, які надані (виписані) ТОВ
"Соліт-Буд" за відповідними договорами,
так само як і не висувається ніяких
зауважень на предмет змісту податкових
накладних згідно вимог підпункту 7.2.1.
Закону України "Про податок на додану
вартість".

Судом першої інстанції встановлено, що
всі необхідні документи, які
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між фірмою
"Капітель Плюс", БВП "Строитель Плюс",
ТОВ НВФ "Еолла" та позивачем, а також
його право на податковий кредит
(договори, податкові накладні, акти
приймання виконаних підрядних робіт,
довідки про вартість виконаних
підрядних робіт, платіжні доручення,
видаткові накладні, прибуткові ордери,
товарно-транспортні накладні тощо), є в
наявності та були досліджені
представником податкового органу під
час перевірки, що, зокрема,
підтверджується і змістом акту
перевірки. В акті перевірки
відповідачем не заперечується
фактичне виконання робіт, передача -
прийняття їх результатів, фактична
поставка товарів, сплата їх вартості, а
також наявність у позивача як у покупця
всіх податкових накладних, які надані
(виписані) фірмою "Капітель Плюс", БВП
"Строитель Плюс" за відповідними
договорами, так само як і не
висувається ніяких зауважень на
предмет змісту податкових накладних
згідно вимог п.п. 7.2.1. Закону України
"Про податок на додану вартість" та п.201.1
ст.201 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Пунктом 2.4 "Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24 травня 1995 року визначено, що
первинні документи (на паперових і
машинозчитувальних носіях) для надання
їм юридичної сили і доказовості
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назва підприємства,
установи, від імені якої складений
документ, назва документа (форми), код
форми, дата і місце складання, зміст
господарської операції та її вимірник
(у натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. Судом першої
інстанції встановлено, що всі первинні
документи, які є в наявності у позивача
та були досліджені під час перевірки,
відповідають вимогам частини 2 статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
на предмет наявності в цих документах
всіх обов'язкових реквізитів.

Отже, порушень з боку Відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в оформленні
товарно-транспортних накладних
допущено не було. В акті перевірки
відсутні будь-які посилання на те, що
відповідні суми ПДВ, які були включені
позивачем як покупцем до складу свого
податкового кредиту в зв'язку із
здійсненням господарських операцій за
договорами із Товариством з обмеженою
ідповідальністю "Соліт-Буд", не були
включені останнім як продавцем в цих ж
розмірах до складу своїх податкових
зобов'язань з ПДВ та, відповідно, не
сплачені до Державного бюджету
України. Актом перевірки не
спростовується той факт, що зазначені
підприємства на момент здійснення
фінансово-господарських операцій з
позивачем були зареєстровані у
встановленому порядку як платники ПДВ,
які мали право виписувати та надавати
податкові накладні, а також не були
виключені з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Статтею 18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" передбачено, що якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
були внесені до нього, то вони
вважаються достовірними і можуть бути
використані у спорі з третьою особою.
Якщо відомості, які підлягають
внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні.

В акті перевірки чітко зазначено, що по
взаємовідносинам між позивачем та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Соліт-Буд" акти
виконаних робіт та податкові накладні
були оформлені в 2010 році, а остаточні
грошові розрахунки за договорами між
позивачем та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Соліт-Буд" були
здійснені на початку лютого 2011 року,
тобто до визнання ТОВ "Соліт-Буд"
банкрутом (травень 2011 року) та
скасування його державної реєстрації
(липень 2011 року). Посилання відповідача
на те, що свідоцтво Товариства з
обмеженою відповідальністю "Соліт-Буд"
як платника податку на додану вартість
було анульовано 21 березня 2011 року на
підставі підпункту ж) пункту 184.1. статті
184 Податкового кодексу України, не має
юридичного значення в контексті змісту
Акту перевірки (період, що перевірявся -
2010 рік), так як згідно цієї ж норми
Податкового кодексу України
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.

В акті перевірки чітко зазначено, що
фінансово-господарські
взаємовідносини між позивачем та
фірмою "Капітель Плюс", БВП "Строитель
Плюс" мали місце протягом 2009-2011 років.

Законом України "Про податок на додану
вартість" передбачено лише два випадки
не включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку:
відсутність податкової накладної або
складання податкової накладної особою,
яка у встановленому порядку не
зареєстрована як платник податку на
додану вартість. Інших підстав для не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку на
додану вартість даний Закон не
передбачає. Порівняно із Законом
України "Про податок на додану
вартість" Податковий кодекс України
містить ще дві підстави для
позбавлення покупця права на
податковий кредит - відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкової
накладної в Єдиному реєстрі податкових
накладних та порушення порядку
заповнення податкової накладної.

Відповідно до пункту 1 "Порядку
заповнення податкової накладної",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №1379 від 01 листопада
2011 року та зареєстрованого в Мінюсті
України 22 листопада 2011 року за №1333/20071,
податкова накладна вважається
недійсною у разі її заповнення іншою
особою, ніж зазначена у цьому пункті,
тобто особою, яка не зареєстрована як
платник податку в податковому органі
та якій не присвоєно індивідуальний
податковий номер платника податку на
додану вартість. Податкове
законодавство України не ставить в
залежність право покупця на податковий
кредит від проведення перевірок
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання
податкового кредиту поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків і не ставить цей факт у
залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб, а також наявності та
змісту правових взаємовідносин цих
осіб між собою. Відсутність
документального підтвердження сплати
податку на додану вартість одним із
постачальників товару у ланцюгу
постачання не впливає на право покупця
на віднесення до складу податкового
кредиту ПДВ, сплаченого при придбанні
товару, оскільки Закон України "Про
податок на додану вартість" та
Податковий кодекс України не ставлять
таке право покупця в залежність від
отримання документального
підтвердження щодо належного
виконання постачальниками товару
своїх договірних (цивільно-правових) та
податкових зобов'язань. Згідно чинного
законодавства виникнення у платника
ПДВ права на податковий кредит не
залежить від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання. Несплата
продавцем або його контрагентом ПДВ до
бюджету, у разі фактичного здійснення
господарської операції, не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем, якщо він виконав усі
передбачені законом умови отримання
такого відшкодування і має всі
документальні підтвердження розміру
заявленого податкового кредиту.

У разі, коли контрагенти покупця чи
треті особи не виконали свого
зобов'язання зі сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо них.
Вищезазначені факти, встановлені під
час перевірки контрагентів, не є
підставою для позбавлення покупця
права на податковий кредит у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання права на
кредит та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Крім того, статтею 204 Цивільного
кодексу України встановлений принцип
презумпції правомірності правочину,
відповідно до якого правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 215
Цивільного кодексу України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Відповідно до статті 228 Цивільного
кодексу України (в редакції, що діяла до
01 січня 2011 року) правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним; правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Жодних обґрунтованих підстав в
контексті наведених статей Цивільного
кодексу України, які б свідчили про
нікчемність договорів, укладених між
позивачем та фірмою "Капітель Плюс", БВП
Строитель Плюс", ТОВ НВФ "Еолла". ТОВ
"Соліт-Буд" акт перевірки не містить.
Відповідно до приписів частини 3 статті
215 Цивільного кодексу України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). В зв'язку з цим,
якщо в момент вчинення правочину його
стороною (сторонами) не були додержані
вимоги, встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України, такий
правочин може бути визнаний недійсним
рішенням суду, але ж ніяк не є
нікчемним.

Судом першої інстанції встановлено, що
підрядні договори та договори
поставки, укладені між позивачем та
його контрагентами, в судовому порядку
недійсними не визнавались. Акт
перевірки не містить жодних конкретних
підстав (аргументів) та доказів на
підтвердження нереальності вчинення
господарських операцій між позивачем
та фірмою "Капітель Плюс", БВП
"Строитель Плюс", ТОВ ІНВФ "Еолла", ТОВ
"Соліт-Буд".

Таким чином, неправомірність
збільшення податковим органом суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 1275554,00 грн. та
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
січень 2010 року на суму 4570,00 грн. за
наслідками перевірки обумовлює
відсутність правових підстав для
застосування штрафних санкцій згідно
пункту 123.1 статті 123 Податкового
кодексу України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції при ухваленні оскарженого
рішення не допущено порушень норм
матеріального і процесуального права,
а викладені в ньому висновки
відповідають обставинам справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів - залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2012
року у справі № 0870/9573/12 - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складення
її тексту у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко