Справа № 464/7500/13-а 2-а/464/238/13
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Справа №
876/591/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
Мартинишина Р.М.,

представника відповідача
Кузів О.М.,

представника третіх осіб
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 24 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради,
третіх осіб - ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
скасування розпорядження,

встановив:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулись до суду з позовом до
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради, в якому
просили визнати протиправним та
скасувати розпорядження Сихівської
районної адміністрації № 169 від 11.04.2013
року «Про демонтаж самочинно
збудованих об'єктів на АДРЕСА_1». Позов
мотивують тим, що приймаючи
оскаржуване рішення, районна
адміністрація виходила з незаконності
здійснення ними будівництва тамбура,
фундаменту та погребу у зв'язку з тим,
що такі споруди знаходяться у межах
червоних ліній, збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт,
затвердженої проектної документації,
розпорядчого документу органу
місцевого самоврядування, без
документів на землекористування, а
тому підлягають знесенню. Зазначають,
що це не відповідає дійсності, оскільки
будівництво проведено ними самочинно,
але за дозволом вони звертались. Крім
того, всі споруди знаходяться на
земельній ділянці, що є у їхньому
користуванні і не повністю перебувають
у межах червоних ліній. Вважають, що
Сихівська районна адміністрація,
приймаючи оскаржуване рішення, вийшла
за межі наданих їй повноважень, адже
питання знесення самочинного
будівництва вирішується виключно
судом.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 24.12.2013 року в задоволенні
позову відмовлено. Суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
Сихівська районна адміністрація
Львівської міської ради діяла в межах
наданих їй повноважень, процедуру під
час прийняття оскаржуваного
розпорядження не порушувала, врахувала
всі обставини, що мали значення для
прийняття рішення.

Не погодившись із вказаною постановою,
позивачі подали апеляційну скаргу, в
якій просять її скасувати та прийняти
нову, якою позовні вимоги задовольнити.
В апеляційній скарзі покликаються на
те, що оскаржуване рішення не
відповідає закону, оскільки ним
порушуються їх права як власників
квартири, до якої здійснені прибудови,
а також не враховано, що земельна
ділянка, на якій ними самочинно
збудовані об'єкти, знаходиться в
їхньому користуванні. Крім того,
рішення про знесення самочинного
будівництва може прийматися тільки
судом.

В судовому засіданні представник
відповідача та третіх осіб на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
заперечили проти задоволення
апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення представників, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції,
11.04.2013 року Сихівською районною
адміністрацією Львівської міської
ради прийняте розпорядження №169 «Про
демонтаж самочинно збудованих об'єктів
на АДРЕСА_1». Даним розпорядженням
затверджений висновок міжвідомчої
комісії при Сихівській районній
адміністрації від 09.04.2013 року та
зобов'язано співвласників квартири
АДРЕСА_1 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
демонтувати самочинно збудовані
тамбур, погріб та фундамент під
господарську будівлю, як такі,
будівництво яких виконано в межах
червоних ліній, без документів на
землекористування, затвердженої
проектної документації, розпорядчого
документа органу місцевого
самоврядування та дозволу на виконання
будівельних робіт.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржуване розпорядження є
законним, прийнятим з врахуванням всіх
обставин та відповідає Положенню про
порядок врегулювання питань
самочинного будівництва у м. Львові,
затвердженого виконавчим комітетом
Львівської міської ради.

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду
повністю погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна вважається самочинним, якщо в
діях особи є хоча б одна з ознак,
передбачених ч. 1 ст. 376 ЦК України : 1)
забудова проведена чи здійснюється на
земельній ділянці, що не була відведена
для цього будівництва; 2) забудова
проведена або здійснюється без
одержаного у встановленому порядку
дозволу чи належно затвердженого
проекту; 3) забудова проведена з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Згідно з Положенням про порядок
врегулювання питань самочинного
будівництва у м. Львові, затвердженим
рішенням Львівської міської ради № 835
від 09.09.2011 року, міжвідомчі комісії при
районних адміністраціях можуть
приймати у кожному конкретному випадку
самочинного будівництва одне з таких
рішень:

- про передачу матеріалів до суду у разі
істотного відхилення будівництва від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
або істотного порушення будівельних
норм і правил з відповідним позовом про
зобов'язання проведення особою, що
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, відповідної перебудови;

- про передачу матеріалів до суду щодо
визнання за територіальною громадою
міста права власності на нерухоме
майно, яке самочинно збудоване на
земельній ділянці, що знаходиться у
комунальній власності, якщо це не
порушує права інших осіб.

- про знесення у терміни, визначені
розпорядчими документами, самочинного
будівництва особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво, за її
кошти: у разі неможливості виділення
земельної ділянки для цього
будівництва, у разі заперечення
виконавчим органом міської ради
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
земельній ділянці, що знаходиться у
комунальній власності і не підлягає
передачі у власність, у разі порушення
прав інших осіб.

Згідно п. 3.1. Положення розгляд питань
за фактами здійсненого самочинного
будівництва об'єктів за підвідомчістю
справ здійснює районна адміністрація
відповідного району, у якому здійснено
самочинне будівництво.

Як встановлено судом першої інстанції
і визнається сторонами, позивачами -
співвласниками квартири АДРЕСА_1 у
місті Львові, на прибудинковій
території самочинно проведено
будівництво тамбура до квартири,
погребу та фундаменту під господарську
споруду. Позивачі звертались до
департаменту містобудування про
отримання висновку про можливість
експлуатації проведеного самочинного
будівництва, однак їм було відмовлено,
так як частина споруд знаходиться в
межах «червоних ліній», де не
дозволяється будівництво,
реконструкція з влаштуванням прибудов
чи надбудов до будинку.

Інспекцією архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області була
винесена постанова № 1с/43-ф про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_5 за здійснення
реконструкції квартири за рахунок
добудови (влаштовано тамбур) та
влаштування фундаменту під
господарську будівлю за адресою
АДРЕСА_1 без затвердженої проектної
документації та права на виконання
будівельних робіт.

За змістом п.3.5 Ухвали Львівської
міської ради «Про розмежування
повноважень між виконавчими органами
Львівської міської ради» №219 від 19.10.2006
року, до повноважень районних
адміністрацій належить розгляд та
вжиття заходів у встановленому
виконавчим комітетом, департаментом
містобудування порядку щодо фактів
самовільного будівництва.

Виходячи з наведеного, районна
адміністрація, ухвалюючи оскаржуване
рішення, діяла в межах наданих їй
Львівською міською радою повноважень.

Щодо посилань апелянтів на порушення
прийнятим відповідачем розпорядженням
їх права власності, апеляційний суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст.376 ЦК України особа,
яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. Право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки під уже збудоване нерухоме
майно. Якщо власник ( користувач )
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, або якщо це порушує
права інших осіб, майно підлягає
знесенню особою, яка здлійснила
самочинне будівництво або за її
рахунок.

Оскільки за позивачами не визнано
право власності на самочинно збудоване
ними нерухоме майно, то і підстав
вважати їх право власності порушеним
немає, оскільки таке право у позивачів
щодо самочинно збудованих об'єктів не
виникло.

Доводи апелянтів про те, що самочинно
побудоване ними нерухоме майно
знаходиться на земельній ділянці, яка є
у їх користуванні, теж безпідставні,
так як жодних документів про право
користування земельною ділянкою
позивачами не надано, вони відсутні в
матеріалах справи і як встановлено під
час розгляду справи, земельна ділянка,
на якій позивача здійснене самочинне
будівництво, є прибудинковою територію
житлового будинку, тобто знаходиться у
віданні міської ради. Відповідно до
ст.125 Земельного кодексу України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою та його державної реєстрації.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків Сихівського
районного суду м. Львова.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Львівського апеляційного
адміністративного суду вважає, що
судом першої інстанції обґрунтовано
відмовлено в задоволенні позову,
правильно і повно встановлені
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для скасування судового
рішення немає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без
задоволення, а постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 24 грудня 2013
року у справі № 464/7500/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складення її в повному обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич