Справа № 2а-1597/11
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/800/47648/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Південний регіон»
на ухвалу Суворовського районного суду
м. Херсона від 25 травня 2011 року та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Південний
регіон» до виконавчого комітету
Антонівської селищної ради м. Херсона
про визнання рішення нечинним, -

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2011 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Південний регіон»
(далі - ТОВ «Південний регіон»)
пред'явило позов до виконавчого
комітету Антонівської селищної ради м.
Херсона про визнання нечинним рішення
виконавчого комітету Антонівської
селищної ради м. Херсона від 04
листопада 2009 року № 136 та рішення № 137
від 04 листопада 2009 року.

Разом із позовною заявою позивач подав
клопотання про поновлення пропущеного
строку звернення до адміністративного
суду.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Херсона від 25 травня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 21 серпня 2013 року, ТОВ «Південний
регіон» в задоволенні заяви про
поновлення пропущеного строку
звернення до адміністративного суду
відмовлено, адміністративний позов ТОВ
«Південний регіон» залишено без
розгляду.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ТОВ «Південний
регіон», посилаючись на порушення
судами норм процесуального права,
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати, а
справу направити на продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні заяви про поновлення
пропущеного строку звернення до
адміністративного суду та залишаючи
без розгляду адміністративний позов, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, послався на положення
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції зі
змінами від 07 липня 2010 року).

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією судів першої та
апеляційної інстанцій погоджується із
огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» від 07 липня 2010 року №
2453-VI (далі - Закон 2453-VI), який набрав
чинності 30 липня 2010 року, у частині 2
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України слово «річний»
замінено словом «шестимісячний».

В пункті 12 рішення Європейського суду з
прав людини справа «Мельник проти
України» (Заява № 23436/03) від 28 березня 2006
року зазначено, що на момент винесення
рішення судом апеляційної інстанції
перший пункт статті 321 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачав, що касаційна скарга
подається протягом трьох місяців з дня
проголошення рішення суду апеляційної
інстанції або протягом одного року з
дня проголошення рішення суду першої
інстанції, якщо ці ухвали або рішення
не були оскаржені в апеляційному
порядку.

В пункті 28 вказаного рішення
Європейського суду з прав людини
визначено, що за відсутності будь-яких
перехідних чи таких, що мають зворотну
силу, вимог у змінених положеннях
заявниця могла обґрунтовано очікувати,
що новий кінцевий строк буде
перенесений на 4 травня 2002 року (через
місяць після набуття змінами чинності).
Суд вважає, що такий кінцевий строк був
би передбачуваним для заявниці,
оскільки вона мала б ще місяць, щоб
подати свою апеляційну скаргу після
набуття змінами чинності, навіть якщо
цей новий кінцевий строк зменшив строк,
передбачений старим Цивільним
процесуальним кодексом України (тобто
27 травня 2002 року, три місяці після
проголошення рішення Вінницького
апеляційного суду, на яке подавалась
касаційна скарга).

Закон 2453-VI набрав чинності 30 липня 2010
року, тому річний строк, передбачений
частиною 2 статті 99 КАС України, яка
була викладена у новій редакції
відповідно до даного закону, повинен
відраховуватись з дати набрання
чинності законом.

Як вбачається із матеріалів справи
позивач у клопотанні про поновлення
пропущеного строку звернення до
адміністративного суду просить
поновити йому строк на оскарження
рішення виконавчого комітету
Антонівської селищної ради м. Херсона
від 04 листопада 2009 року № 136 та рішення
№ 137 від 04 листопада 2009 року.

Матеріалами справи підтверджено, що
про існування оскаржених рішень
товариство дізналось з листа
відповідача від 13 січня 2010 року № 2-10/801,
який був ним отриманий 18 січня 2010 року,
за захистом своїх прав товариство
звернулось до прокуратури, але 04 червня
2010 року отримало відповідь прокурора
про необхідність звернення до суду за
захистом порушеного права.

Суд апеляційної інстанції вірно
зазначив, що звернення позивача до
прокуратури не є поважною причиною
пропуску строку звернення до
адміністративного суду, оскільки чинне
законодавство не передбачає
обов'язкового досудового врегулювання
спору, який виник між сторонами.

З наведеного слідує, що строк звернення
до адміністративного суду повинен
відраховуватись з 01 червня 2010 року,
тобто з пропуском річного строку
звернення до суду.

ТОВ «Південний регіон» із
адміністративним позовом звернулося
до суду 31 січня 2011 року.

Посилання в касаційній скарзі на те, що
про порушення своїх прав позивач
дізнався до того, як в липні 2010 року в
статтю 99 Кодексу адміністративного
судочинства України було внесено
зміни, внаслідок яких строк звернення
до суду скоротився з одного року до
шести місяців не може бути підставою
для поновлення строку, оскільки з часу
коли позивач дізнався про порушення
своїх прав до пред'явлення позову
пройшло більше року.

З огляду на зазначене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що річний строк,
передбачений частиною 2 статті 99 КАС
України на час подачі позовної заяви
сплинув, а тому суд першої інстанції
правомірно залишив адміністративний
позов без розгляду.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення-без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
не допустили порушень норм
процесуального права при ухваленні
судових рішень, тому підстав для
задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Південний
регіон» залишити без задоволення, а
ухвалу Суворовського районного суду м.
Херсона від 25 травня 2011 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: