Справа № 466/2089/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
Справа №
876/7090/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Сапіги В.П.

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова на
постанову Шевченківського районного
суду м. Львова від 18.04.2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у
Шевченківському районі м. Львова про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання призначити та
нараховувати пенсію, як науковому
працівнику,-

ВСТАНОВИВ:

21.04.2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова про
визнання неправомірними дії
відповідача та зобовязати провести
перерахунок і виплату пенсії, як
науковому працівникові з 01.12.2012 року
відповідно до вимог ст. 24 Закону
України «Про наукову і
науково-технічну діяльність» та
Постанови Кабінету міністрів України
від 04.03.2004 року № 257.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з
01.06.1980 року по 15.04.2009 року працював на
керівних посадах наукового інституту в
незалежності від перерв у роботі, та
переліком посад наукових (науково -
педагогічних) працівників підприємств,
установ, організацій, вищих навчальних
закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації,
перебування на яких дає право на
призначення наукової пенсії. Позивач є
пенсіонером, як науковий працівник та
повинен отримувати пенсію наукового
працівника відповідно до ст.24 Закону
України «Про наукову і
науково-технічну діяльність».

Постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 18 квітня 2013 року
позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, відповідачем
оскаржено його в апеляційному порядку,
оскільки вважає, що постанова прийнята
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Зокрема, вказує, що періоди за які
позивач працював в майстерні інституту
«Укрпроектреставрація», до стажу
наукової роботи не зараховуються, так
як майстерня, як науковий підрозділ
наукової установи, Переліком, що
затверджений Постановою Кабінету
міністрів України від 04.03.2004 року № 257,
не передбачений. Відповідно до
посадової інструкції №1 від 02.01.2002 року
посада заступника директора належить
до спеціалістів
адміністративно-управлінського
персоналу інституту і на підставі
наданої посадової інструкції щодо
посади першого заступника директора
від 13.10.2008 року не можливо зробити
висновок про те чи займався ОСОБА_2
науковою роботою, тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою в задоволені позовних вимог
відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Встановлено, що позивач з 01.06.1980 року по
15.04.2009 року працював на керівних
посадах українського регіонального
спеціалізованого науково -
реставраційного інституту
«Укрзахідпроектреставрація»,
Українського регіонального
спеціалізованого
науково-реставраційного інституту
«Укрзахідпроектреставрація», що
підтверджується копією трудової
книжки наявної в матеріалах справи (а.с.
50-57), довідкою Державного підприємства
«Український регіональний
спеціалізований
науково-реставраційний інститут
«Укрзахідпроектреставрація» про
підтвердження стажу наукової роботи
для призначення пенсії особам які
працюють на посадах за спеціальністю
відповідно до групи спеціальностей
науки (а.с.47-49).

Всі структурні підрозділи (група,
відділ, архітектурно-реставраційна
майстерня), в яких працював позивач
мали статус наукових підрозділів,
назва яких визначена до галузевих
колективних угод різних років, вказані
підрозділи займались науковою та
науково-технічною діяльністю, яка була
основною і становила понад 70%
загального річного обсягу виконаних
робіт. Оплата праці проводилась згідно
ст.23 Закону України «Про наукову і
науково - технічну діяльність» (а.с.5).

Згідно ст. 1 Закону України «Про наукову
і науково-технічну діяльність»
науково-технічна діяльність -
інтелектуальна творча діяльність,
спрямована на одержання і використання
нових знань у всіх галузях техніки і
технологій. Її основними формами
(видами) є науково-дослідні,
дослідно-конструкторські,
проектно-конструкторські,
технологічні, пошукові та
проектно-пошукові роботи, виготовлення
дослідних зразків або партій
науково-технічної продукції, а також
інші роботи, пов'язані з доведенням
наукових і науково-технічних знань до
стадії практичного їх використання.

Науково-дослідна (науково-технічна)
установа - юридична особа незалежно від
форми власності, що створена в
установленому законодавством порядку,
для якої наукова або науково-технічна
діяльність є основною і становить
понад 70 відсотків загального річного
обсягу виконаних робіт.

Відповідно до статті 24 Закону України
«Про наукову та науково-технічну
діяльність» пенсія науковому
працівнику призначається при
досягненні пенсійного віку, чоловікам -
за наявності стажу наукової роботи не
менше 20 років. До стажу наукової роботи
зараховується час роботи на посадах
працівників незалежно від наявності
наукового ступеня або вченого звання.

Перелік посад наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних підприємств, установ,
організацій, перебування на яких дає
право на призначення пенсій та виплату
грошової допомоги у разі виходу на
пенсію відповідно до статті 24 Закону
України «Про наукову і
науково-технічну діяльність»,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 22 листопада 2001
року №1571, а з 04 березня 2004 року
постановою Кабінету Міністрів України
№ 257 затверджено новий перелік посад
наукових (науково-педагогічних)
працівників підприємств, установ,
організацій, вищих навчальних закладів
III - IV рівнів акредитації, перебування
на яких дає право на призначення пенсії
та виплату грошової допомоги у разі
виходу на пенсію відповідно до статті 24
Закону України «Про наукову і
науково-технічну діяльність» (далі
-постанова КМУ від 04 березня 2004 року
№257).

Згідно з постановою КМУ від 12 серпня 1993
року №637 основним документом, що
підтверджує стаж роботи є трудова
книжка.

Із записів у трудовій книжці позивача
видно, що посади на яких останній
працював в продовж з 01.06.1980 року по
15.04.2009 року входили до переліку посад,
затверджених постановами КМУ від 22
листопада 2001 року №1571 та від 04 березня
2004 року №257, які давали право на
призначення пенсій відповідно до
статті 24 Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність».
Одночасно встановлено, що Український
регіональний спеціалізований
науково-реставраційний інститут
Укрзахідпроектреставрація»,
Український регіональний
спеціалізований
науково-реставраційний інститут
«Укрзахідпроектреставрація»
відносились до наукових установ, а
структурні підрозділи (група, відділ,
архітектурно-реставраційна майстерня),
в яких працював позивач мали статус
наукових підрозділів, які займались
науковою та науково-технічною
діяльністю, яка була основною і
становила понад 70% загального річного
обсягу виконаних робіт.

Частиною 12 статті 1 Закону України «Про
наукову і науково-технічну діяльність»
визначено, що науково-дослідна
(науково-технічна) установа (далі -
наукова установа) - юридична особа
незалежно від форми власності, що
створена в установленому
законодавством порядку, для якої
наукова або науково-технічна
діяльність є основною і становить
понад 70 відсотків загального річного
обсягу виконаних робіт.

За таких обставин, суд першої
інстанції, дійшов правильного висновку
про те, що позивач понад 20 років
працював на посадах, які віднесені до
Переліку посад наукових працівників, а
тому має право на призначення пенсії
відповідно до статті 24 Закону України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність».

Враховуючи наведене, правових підстав
для відмови позивачу у призначені
наукової пенсії не було.

Отже, покликання відповідача в
апеляційній скарзі на те, що майстерня,
як науковий підрозділ наукової
установи, Переліком, що затверджений
Постановою Кабінету міністрів України
від 04.03.2004 року № 257, не передбачений не
заслуговують на увагу, тому, що одним з
основних науково-дослідних
підрозділів відповідно до специфіки
діяльності установ в яких працював
позивач (реставраційна діяльність) є
архітектурно-реставраційна майстерня,
яка відповідно до зазначеної вище
Постанови КМУ, прирівнюється до
відділу, в склад якого входять сектори,
групи.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в спосіб, визначений
ст.162 КАС України, оскільки відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатні та беззаперечні докази в
обгрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.
200, п. 1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України,
суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова -
залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Львова від 18.04.2013 року у справі №
466/2089/13а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Н.Г.Левицька

І.М.Обрізко

Повний текст виготовлено 20.05.2014р.