Справа № 826/2288/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2014 року № 826/2288/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Келеберди В.І. ,
суддів Данилишин В.М. Качура І.А.
розглянувши адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю " М.С.Л." до
Кабінету Міністрів України, третя
особа без самостійних вимог на предмет
спору: Міністерство фінансів України
провизнання незаконною та скасування
постанови від 01.08.2013 № 528

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «М.С.Л.» звернулось до
суду з позовом до Кабінету Міністрів
України, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору: Міністерство
фінансів України про визнання
незаконною та скасування постанови від
01.08.2013 №528 «Про внесення зміни до п. 3
постанови Кабінету Міністрів України
від 29.11.2010р. №1755».

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що оскарженою
постановою вирішено правовідносини,
які мали місце до набрання чинності
такою постановою, що є неприпустимим.
Також, позивач зазначає, що оскаржена
постанова суперечить вимогам Закону
України «Про державні лотереї» , яким
не передбачено продовження строку дії
ліцензії, які були видані до набрання
чинності цим Законом.

Відповідач - Кабінет Міністрів
України - заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи та
зазначив, що оскаржувана постанова
прийнята в межах повноважень та на
підставі законодавства.

Представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору -
Міністра фінансів України - в судове
засідання не прибув, хоча був належним
чином повідомлений про час, дату та
місце судового вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 171 КАС України, в
українському інформаційному бюлетені
"Офіційному висновку України" №20 за 2014
рік надруковано оголошення про
відкриття провадження у даній справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що представники позивача
та відповідача не заперечували проти
вирішення справи в порядку письмового
провадження, оскільки третя особа в
судове засідання не прибула, а також з
огляду на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про доцільність
розгляду справи в порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кабінету Міністрів України
від 01.08.2013 №528 «Про внесення зміни до п. 3
постанови Кабінету Міністрів України
від 29.11.2010р. №1755» постановлено внести
зміни до пункту 3 постанови Кабінету
Міністрів України від 29 листопада 2000 р.
N 1755 "Про строк дії ліцензії на
провадження певних видів
господарської діяльності, розміри і
порядок зарахування плати за її видачу"
(Офіційний вісник України, 2000 р., N 48, ст.
2093; 2001 р., N 21, ст. 952; 2010 р., N 17, ст. 776),
виклавши його у такій редакції:

"3. Установити, що:

строк дії ліцензій на провадження
діяльності з випуску та проведення
лотерей, які видані Міністерством
фінансів у процесі переоформлення
реєстраційних свідоцтв відповідно до
розділу II "Прикінцеві положення" Закону
України "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України з метою
запровадження державного контролю за
здійсненням лотерейної діяльності",
становить 13 років;

суб'єкти господарювання, які отримали
ліцензії на провадження діяльності з
випуску та проведення лотерей,
продовжують таку діяльність на
підставі отриманих ліцензій з
урахуванням строку, встановленого
абзацом другим цього пункту.".

Позивач не погоджується із оскарженою
постановою та зазначає, що суперечить
нормативно-правовим актам вищої
юридичної сили, а саме: Конституції
України, Закону України «Про державні
лотереї в Україні» та Закону України
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» та обмежує
його право на провадження
господарської діяльності з випуску та
проведення лотерей встановлюючи строк
дії ліцензії, яка мала місце до
набрання чинності оскаржуваної
постанови.

Як вказано в постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
06.03.2008 № 2 «Про практику застосування
адміністративними судами окремих
положень КАС України під час розгляду
адміністративних справ», підставами
для визнання будь-якого акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтями 113, 114 Конституції України
визначено, що Кабінет Міністрів
України є вищим органом у системі
органів виконавчої влади, який у своїй
діяльності, керується Конституцією і
законами України, актами Президента
України, здійснює визначені
Конституцією та законами України
повноваження, зокрема, здійснює
внутрішню політику держави, забезпечує
проведення фінансової, цінової,
інвестиційної та податкової політики,
політики у сферах праці й зайнятості
населення, соціального захисту, освіти,
науки і культури, охорони природи,
екологічної безпеки і
природокористування.

Згідно зі статтею 117 Конституції
України (в редакції від 28.06.1996) Кабінет
Міністрів України в межах своєї
компетенції видає постанови і
розпорядження, які є обов'язковими до
виконання.

Статтею 1 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» № 1775-Ш (в
редакції від 21.09.2000, далі - Закон)
встановлено, що ліцензія - документ
державного зразка, який засвідчує
право ліцензіата на провадження
зазначеного в ньому виду господарської
діяльності протягом визначеного
строку за умови виконання ліцензійних
умов.

Реалізацію державної політики у сфері
ліцензування здійснює Кабінет
Міністрів України, спеціально
уповноважений орган з питань
ліцензування, а також органи
виконавчої влади, визначені Кабінетом
Міністрів України, спеціально
уповноважені виконавчі органи рад,
уповноважені провадити ліцензування
певних видів господарської діяльності
(частина 2 статті 4 Закону).

Частиною 2 статті 8 Закону встановлено,
що суб'єкт господарювання зобов'язаний
провадити певний вид господарської
діяльності, що підлягає ліцензуванню,
відповідно до встановлених для цього
виду діяльності ліцензійних умов.

Відповідно до пункту 29 частини 1 статті
9 Закону ліцензуванню підлягає вид
господарської діяльності щодо
організації та утримання
тоталізаторів, гральних закладів,
випуск та проведення лотерей.

Згідно частини 4 статті 14 Закону строк
дії ліцензії на провадження певного
виду господарської діяльності
встановлюється Кабінетом Міністрів
України за поданням спеціально
уповноваженого органу з питань
ліцензування, але не може бути меншим
ніж три роки.

З системного аналізу викладено
вбачається, що на Кабінет Міністрів
України законодавчо покладено
повноваження щодо реалізації
державної політики у сфері
ліцензування, в тому числі
встановлення строків дії ліцензій,
тобто оскаржену постанову прийнято
уповноваженою особою в межах наданої
компетенції.

Щодо твердження позивача, що оскаржена
постанова суперечить ст. 58 Конституції
України суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 17
КАС України юрисдикція
адміністративних судів не поширюється
на публічно-правові справи: 1) що
віднесені до юрисдикції
Конституційного Суду України; 2) що
належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства; 3) про
накладення адміністративних стягнень;
4) щодо відносин, які відповідно до
закону, статуту (положення) об'єднання
громадян віднесені до його внутрішньої
діяльності або виключної компетенції.

Згідно зі статтею 152 Конституції
України, статтею 13 Закону України «Про
Конституційний Суд України» виключно
до юрисдикції Конституційного Суду
України відносяться справи щодо
конституційності законів та інших
правових актів.

З огляду на викладене вбачається, що
відповідність оскарженої постанови
Конституції України не підлягає
встановленню або спростуванню в поряду
адміністративного судочинства.

Пунктом 3 Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України з метою запровадження
державного контролю за здійсненням
лот. п діяльності» (в редакції від
21.09.2000) встановлено, що у Законі

України «Про оподаткування прибутку
підприємств» статтю 1 доповнити
пунктом 1.33 такого змісту: « 1.33. Лотерея -
господарська операція, яка передбачає
продаж гравцю права на участь у
розігруванні призу за випадковою
вірогідністю за кошти або в обмін на
інші цінності, а також безоплатне
отримання такого призу у власність, у
разі визнання такого гравця
переможцем».

Розділом II «Прикінцеві положення»
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
метою запровадження державного
контролю за здійсненням лотерейної
діяльності» зобов'язано Кабінет
Міністрів України привести свої
нормативно-правові акти у
відповідність з нормами цього Закону.
Міністерству фінансів України
протягом 30 календарних днів з дня
набрання чинності цим Законом:
затвердити правила видачі ліцензій на
провадження діяльності з випуску та
проведення лотерей та встановити
вимоги щодо порядку фінансового
контролю над такою діяльністю,
здійснити переоформлення
реєстраційних свідоцтв державних
лотерей, білети яких перебували в обігу
на момент набрання чинності цим
Законом, на відповідні ліцензії без
справляння плати за таке
переоформлення.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.05.2001 № 561 «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 29 листопада 2000 р. № 1755» доповнено
постанову Уряду від 29.11.2000 № 1755 новим
пунктом 3 такого змісту «Установити, що
термін дії ліцензій на провадження
діяльності з випуску та проведення
лотерей, які видаються Міністерством
фінансів в процесі переоформлення
реєстраційних свідоцтв відповідно до
прикінцевих положень Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України з метою
запровадження контролю за здійсненням
лотерейної діяльності», становить 12
років».

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону
України «Про державні лотереї в
Україні» ліцензування діяльності з
випуску та проведення лотерей
здійснюється в порядку, передбаченому
Законом України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності».

Статтею 1 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» (в редакції
від 01.03.2013) встановлено, що ліцензія -
документ державного зразка, який
засвідчує право ліцензіата на
провадження зазначеного в ньому виду
господарської діяльності протягом
визначеного строку у разі його
встановлення Кабінетом Міністрів
України за умови виконання ліцензійних
умов.

Згідно до пункту 29 частини 1 статті 9
Закону України № 1775 (в редакція від
01.03.2013) випуск та проведення лотерей
підлягає ліцензуванню, як вид
господарської діяльності.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону
України № 1775 (в редакції від 01.03.2013) у
ліцензії зазначається строк дії
ліцензії у разі його встановлення
Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною 3 статті 6 Закону
України «Про державні лотереї в
Україні» проведення державних лотерей
є виключним видом господарської
діяльності оператора державних
лотерей.

Статтею 1 Закону України «Про державні
лотереї в Україні» також визначено, що
оператор державних лотерей - юридична
особа - суб'єкт підприємницької
діяльності, що одержала право на
проведення державних лотерей у
порядку, визначеному цим Законом.

Абзацом 2 статті 7 Закону України «Про
державні лотереї в Україні»
встановлено, що суб'єкт господарювання
набуває статусу оператора державних
лотерей безстроково з моменту видачі
ліцензії. Видача ліцензії здійснюється
на безоплатній основі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про державні лотереї в Україні»
оператори лотерей, що провадили
діяльність з випуску і проведення
державних лотерей до моменту набрання
чинності цим Законом на підставі
виданих ліцензій, діють на підставі цих
ліцензій до моменту закінчення терміну
їх дії.

У разі відсутності нормативно-правових
актів, необхідних для отримання нових
ліцензій, оператори лотерей, що
провадили діяльність з випуску і
проведення державних лотерей до
моменту набрання чинності цим Законом
на підставі виданих ліцензій,
продовжують свою діяльність до
отримання нових ліцензій, але не більше
як на три місяці з моменту набрання
чинності зазначеними
нормативно-правовими актами.

Отже, оператори лотерей, що провадили
діяльність з випуску і проведення
державних лотерей після закінчення дії
ліцензій, так як і при її продовженні,
не позбавлялися права на продовження
своєї діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що
господарська діяльність з випуску та
проведення лотерей в Україні станом на
2013 рік здійснювалась чотирма
операторами, в тому числі і ТОВ «М.С.Л.»,
строк дії ліцензій яких закінчувався у
першому кварталі 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що
проект постанови Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до пункту З
постанови Кабінету Міністрів України
від 29 листопада 2000 р. № 1755» розроблено
Міністерством фінансів України у 2013
році з метою забезпечення стабільності
надходжень до Державного бюджету
України, забезпечення отримання
гравцями виграшів у державних
лотереях, подовження строку дії
ліцензій на провадження діяльності з
випуску і проведення лотерей, які діяли
до врегулювання створених Законом
України «Про державні лотереї в
Україні» прогалин в державному
регулюванні сфери лотерей.

Проект оскаржуваної Постанови
погоджено без зауважень Міністром
економічного розвитку і торгівлі
України, Головою Державної служби
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємства та Міністром
юстиції України.

За висновком Міністерства юстиції
України від 03.04.2013 вказаний проект
Постанови відповідав Конституції
України та актам законодавства, що
мають вищу юридичну силу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Суд наголошує, що захист прав
здійснюється у разі їх порушення. З
цього слідує, що під час розгляду
кожної справи суд повинен встановити
чи має місце порушення прав позивача,
адже без цього не можна виконати
завдання судочинства. Якщо позивач не
довів факту порушення особисто своїх
прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта
владних повноважень є протиправними,
підстав для задоволення позову немає.
Звернення до суду є способом захисту
порушених суб'єктивних прав, а не
способом відновлення законності та
правопорядку у публічних
правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб. Для
розкриття цих категорій необхідно
звернути увагу на Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним поданням 50 народних
депутатів України щодо офіційного
тлумачення окремих положень частини
першої статті 4 ЦПК України (справа про
охоронюваний законом інтерес) від 1
грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004).
Системний аналіз, який провів
Конституційний Суд України, свідчить,
що поняття "охоронюваний законом
інтерес" у всіх випадках вживання його
у законах України у логічно-смисловому
зв'язку з поняттям "права" має один і той
же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань
Конституційний Суд України вирішив, що
поняття "охоронюваний законом інтерес"
треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам. До
набрання чинності оскаржуваної
Постанови, строк дії ліцензій на
провадження діяльності з випуску та
проведення лотерей, які видаються
Міністерством фінансів в процесі
переоформлення реєстраційних свідоцтв
відповідно до прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
метою запровадження контролю за
здійсненням лотерейної діяльності»,
становив 12 років (пункт 3 постанови
Кабінету Міністрів України від 29.11. 2000
№ 1755 «Про строк дії ліцензії на
провадження певних видів
господарської діяльності, розміри і
порядок зарахування плати за її
видачу»).

Оскаржувана Постанова, якою продовжено
термін дії ліцензій щодо діяльності з
випуску і проведення державних лотерей
не обмежує прав позивача на здійснення
вказаної діяльності.

Оскільки, оскаржену постанову прийнято
уповноваженою особою, на підставі у
межах компетенції, під час вирішення
справи встановлено відсутність факту
порушення прав позивача, а тому
відсутні підстави для поновлення
порушеного права, отже суд не вбачає
підстав для задоволення позовних
вимог.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які наявні у справі за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя
В.І. Келеберда

Судді
В.М. Данилишин

І.А. Качур