Справа № 2а-27287/10/0570
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/12500/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
23.12.2010 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11.02.2011 у справі №2а-27287/10/0570 за
позовом Державного підприємства
«Добропіллявугілля» в особі
відокремленого підрозділу «Шахта
«Піонер» до Добропільської об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 23.12.2010,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11.02.2011, позовні вимоги Державного
підприємства «Добропіллявугілля» в
особі відокремленого підрозділу
«Шахта «Піонер» (далі - ДП
«Добропіллявугілля» в особі
відокремленого підрозділу «Шахта
«Піонер», позивач) до Добропільської
об'єднаної державної податкової
інспекції (далі - Добропільська ОДПІ,
відповідач) задоволено. Визнано
недійсними податкові
повідомлення-рішення від 12.11.2010
№/0, №000531520/0, №/0, №/0.
Присуджено з Державного бюджету
України на користь ДП
«Добропіллявугілля» в особі
відокремленого підрозділу «Шахта
«Піонер» витрати зі сплати судового
збору у розмірі 3,40грн.

Рішення судів попередніх інстанцій
мотивовано відсутністю права у
податкового органу змінювати
призначення платежу, визначеного
платником податку.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, Добропільська
ОДПІ Донецької області 01.03.2011
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 19.04.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
23.12.2010 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11.02.2011, прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судами норм
матеріального права, зокрема, статті 67
Конституції України, частини третьої
статті 1, пункту 3 статті 9, статті 11
Закону України «Про систему
оподаткування», підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5, пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників перед бюджетами
та державними цільовими фондами».

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів, дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі акта
перевірки від 05.11.2010 №1222/15-2/26319454
складеного за результатом невиїзної
документальної перевірки ДП
«Добропіллявугілля» в особі
відокремленого підрозділу «Шахта
«Піонер» з питань порушення граничних
термінів сплати до бюджету самостійно
узгоджених податкових зобов'язань
плати за користування надрами для
видобування корисних копалин, збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок Державного бюджету України,
збору із земельного податку з
юридичних осіб, на підставі підпункту
17.1.7 пункту 17.1 статті 7 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
контролюючим органом винесено
податкові повідомлення-рішення від
12.11.2010 №/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з плати за
користування надрами для видобування
корисних копалин у вигляді штрафу у
розмірі 20% на суму 39536,11грн.; №000531520/0,
яким позивачу визначено податкове
зобов'язання з плати за користування
надрами для видобування корисних
копалин у вигляді штрафу у розмірі 50% на
суму 2365,63грн.; №/0, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання зі
збору за геологорозвідувальні роботи,
виконані за рахунок Державного бюджету
у вигляді штрафу у розмірі 50% на суму
192146,54грн.; № /0, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
земельного податку з юридичних осіб у
вигляді штрафу у розмірі 10% на суму
10,16грн.

Судами також встановлено, що
податковим органом проведено
перерозподіл платежів, які здійснено
позивачем згідно платіжних доручень
наявних в матеріалах справи. При цьому,
сплачені ДП «Добропіллявугілля» в
особі відокремленого підрозділу
«Шахта «Піонер» кошти зараховані
контролюючим органом на погашення
попереднього податкового боргу
позивача в автоматичному режимі.

За змістом підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Згідно підпункту 7.7 статті 7 вказаного
Закону податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) і у
рівних пропорціях.

Вказана норма не позбавляє платника
податку права самостійно визначити
джерела погашення узгоджених
податкових зобов'язань відповідно до
пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників перед бюджетами та
державними цільовими фондами» та від
обов'язку самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання відповідно до
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж
Закону.

Відповідно до підпункту 7.1.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або податкового
боргу платника податку є будь-які
власні кошти такого платника податку.
Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» Національний банк України
визначає систему, порядок і форми
платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за
№377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції. При цьому згідно з пунктом
3.8 зазначеної Інструкції реквізит
«Призначення платежу» платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

З наведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Тому, суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням
підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників перед бюджетами
та державними цільовими фондами» слід
вважати сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників перед бюджетами
та державними цільовими фондами»,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий
орган не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

За таких обставин самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права при
встановленні фактичних обставин
справи.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
ч.5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Добропільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області залишити
без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 23.12.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11.02.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв