Справа № 2а-10796/11/1370
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/67201/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги Львівського
міського центру зайнятості на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 4.11.2011р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2012р. у
справі

за позовом Львівського міського
центру зайнятості

до відповідача ОСОБА_3

про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

4.10.2011р. до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_3 4927,67грн. звернувся
Львівський міський центр зайнятості
(далі Центр зайнятості). Свої вимоги
позивач мотивував тим, що ОСОБА_3,
перебуваючи на обліку у Центрі
зайнятості та отримуючи матеріальну
допомогу по безробіттю, за період з
3.12.2010р. по 2.03.2011р. отримала безпідставно
нараховані кошти. Добровільно отримані
кошти ОСОБА_3 не повернула, тому Центр
зайнятості просив задовольнити
позовні вимоги.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 4.11.2011р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2012р., в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Центр зайнятості
звернувся з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просив їх скасувати та задовольнити
позов в повному обсязі. При цьому
скаржник зазначив, що суди дійшли
помилкового висновку про
безпідставність позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 14.08.2009р.
звільнена з ЗАТ «Філіп Моріс Україна»
за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП
України.

12.11.2009р. ОСОБА_3 звернулася до Центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного та виплату
допомоги по безробіттю. В статусі
безробітного відповідач перебувала з
19.11.2009р. по 20.05.2010р.

6.09.2010р. ОСОБА_3 подано заяву до Центру
зайнятості про поновлення статусу
безробітного та виплату допомоги по
безробіттю. За період з 3.12.2010р. по
2.03.2011р. відповідачу було виплачено
допомогу по безробіттю в сумі 4927,67грн.

Відповідно до пункту 12 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу і
безробітних, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №219 від
14.02.2007р., для одержання статусу
безробітного громадянин особисто
подає у день, що настає після
закінчення встановленого строку
пошуку підходящої роботи, до центру
зайнятості відповідну заяву та
письмову інформацію про те, що він не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і не
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, а також копію про
присвоєння ідентифікаційного номера.

Частина 3 статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» передбачає, що сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно пункту 9.1 «Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності», затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000р. №307 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин),
відповідальність за порушення умов та
порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності, несе
керівник центру зайнятості за місцем
перебування безробітного на обліку.

Отже, вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивачем, в порушення вимог ст.71 КАС
України, не доведено факту умисного
невиконання відповідачем своїх
обов'язків як безробітної чи
зловживання ними, що було б підставою
стягнення з відповідача коштів.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи допущені порушення
норм матеріального та процесуального
права. Оскаржувані судові рішення є
законними та обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без мін, якщо визнає, що
суди першої та апеляційної інстанцій
не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231, 254 КАС
України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Львівського
міського центру зайнятості залишити
без задоволення, постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
4.11.2011р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2012р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку, передбаченому ст.ст. 235-244 КАС
України.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

В.Ф. Мороз