Справа № 809/820/14
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"15" травня 2014 р.
Справа № 809/820/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання
Ферштей А.М.

позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: Пшибили Р.З.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Коломийської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 28.02.2014 року,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2014 року фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з
адміністративним позовом до
Коломийської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
відповідач) скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 28.02.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем протиправно прийнято
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, якими зменшено
розмір бюджетного відшкодування по
податку на додану вартість за листопад
2013 року на суму 37049,00 грн., застосовано
штрафні санкції в розмірі 18524,50 грн. та
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість в
розмірі 42581,00 грн. (за серпень 2012 року -
20149,00 грн., березень 2013 року - 14129,00 грн.,
червень 2013 року - 8303,00 грн.), оскільки
вони ґрунтується на безпідставних
висновках акту перевірки від 14.02.2014
року про те, що позивачем неправомірно
сформовано податковий кредит та
відповідно заявлено до бюджетного
відшкодування суми податку на додану
вартість (надалі - ПДВ), сплачені ним за
імпортовані транспортні засоби: в
серпні, листопаді 2012 року, в березні,
червні, жовтні 2013 року. Посилається на
те, що згідно передбаченого
законодавством України порядку
реєстрації транспортних засобів,
останні можуть бути зареєстровані
тільки за фізичною чи юридичною особою.
Використання ОСОБА_1 імпортованих
транспортних засобів в межах своєї
господарської діяльності
підтверджується вантажно-митними
деклараціями, свідоцтвами про
реєстрацію транспортних засобів,
актами про транспортні послуги,
рахунками за надані послуги,
товарно-транспортними накладними, а,
отже, в силу положень п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України позивач
вправі був віднести сплачені суми
податку на додану вартість з операцій
по придбанню та ввезенню на митну
території України вказаних
транспортних засобів.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
у позовній заяві Просив позов
задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, викладених в
письмовому запереченні проти позову
від 08.04.2014 року. Зокрема зазначив про те,
що проведеною перевіркою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 виявлено
порушення позивачем вимог чинного
законодавства, які полягали в
завищенні ним розміру бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість за листопад 2013 року в сумі 37049
грн. та розміру податкового кредиту, що
призвело до завищення залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного періоду на суму 42581
грн. в т.ч. за серпень 2012 року - 20149,00 грн.,
березень 2013 року - 14129,00 грн., червень 2013
року - 8303,00 грн. Зазначив, що придбані
позивачем транспортні засоби
зареєстровані за ОСОБА_1 як за фізичною
особою, а не як за приватним
підприємцем, а тому сплачені при їх
придбанні суми ПДВ не можуть бути
включені позивачем до складу
податкового кредиту та не підлягають
до бюджетного відшкодування. Вказав, що
у відповідності до положень Цивільного
Кодексу України фізична
особа-підприємець не може бути
власником нерухомого або рухомого
майна, а придбання такого майна
підприємцем, зареєстрованим як платник
ПДВ, може здійснюватися ним виключно як
фізичною особою, а тому право на
податковий кредит не виникає. Крім
того, чинним законодавством не
встановлено обов'язок фізичної
особи-підприємця вести бухгалтерський
облік, в тому числі і бухгалтерський
облік балансової вартості груп
основних фондів. Таким чином, оскільки
бухгалтерський облік в частині
підтвердження використання майна у
господарській діяльності відсутній, то
ОСОБА_1, який є власником транспортних
засобів як фізична особа не має права
включати до податкового кредиту суми
за правочинами щодо вказаного майна. За
таких обставин, представник
відповідача вважає податкові
повідомлення-рішення № та №
від 28.02.2014 року такими, що
прийняті контролюючим органом
правомірно, а тому просить в
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані в матеріалах справи
докази в їх взаємному зв'язку та
сукупності, судом встановлено таке.

Судом встановлено, що 04.04.2001 року
проведено державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що
підтверджується даними Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, отриманих з
офіційного веб-сайту технічного
адміністратора вказаного реєстру:
http://irc.gov.ua/ua, копією свідоцтва про
державну реєстрацію від 04.04.2001 року (а.с.
29, 91-94). Позивач відповідно до свідоцтва
№ 65969879 від 22.02.2006 року є платником
податку на додану вартість (а.с. 30).
Згідно відомостей з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, основним видом
діяльності позивача по коду КВЕД 49.41 є
вантажний автомобільний транспорт.

14.02.2014 року Коломийською ОДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 щодо достовірності нарахування
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту та бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість заявленої до відшкодування на
рахунок платника у банку за листопад 2013
року.

За результатами перевірки посадовими
особами контролюючого органу складено
акт за № 112/171/НОМЕР_3 від 14.02.2014 року,
згідно висновків якого встановлено
такі порушення:

п.198.3 ст.198 Податкового Кодексу України
від 02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами і
доповненнями), завищено заявлену суму
бюджетного відшкодування ПДВ за
листопад 2013 року у сумі 37049,00 грн.;

п.198.3 ст.198 Податкового Кодексу України
від 02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами і
доповненнями), завищено суму
податкового кредиту, що призвело до
завищення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного звітного періоду на
суму 42581,00 грн., в т.ч. за серпень 2012 року -
20149,00 грн., березень 2013 року - 14129,00 грн.,
червень 2013 року - 8303,00 грн.

На підставі вищевказаного акту
Коломийською ОДПІ прийняті
повідомлення-рішення № та №
від 28.02.2014 року, згідно з якими
позивачу зменшено розмір бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість за листопад 2013 року на суму
37049,00 грн. та застосовано штрафні
санкції в розмірі 18524,50 грн., а також
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість в
розмірі 42581,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази, їх достатність та
взаємний зв'язок суд не погоджується з
правомірністю прийняття відповідачем
вищевказаних податкових
повідомлень-рішень з огляду на таке.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

У відповідності до приписів п. 180.1 ст. 180
Податкового Кодексу (надалі - ПК)
України для цілей оподаткування
платником податку на додану вартість є
будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу;
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку; будь-яка особа, що ввозить
товари на митну територію України в
обсягах, які підлягають оподаткуванню,
та на яку покладається
відповідальність за сплату податків у
разі переміщення товарів через митний
кордон України відповідно до Митного
кодексу України, а також:особа, на яку
покладається дотримання вимог митних
режимів, які передбачають повне або
часткове умовне звільнення від
оподаткування, у разі порушення таких
митних режимів, встановлених митним
законодавством;особа, яка
використовує, у тому числі при ввезенні
товарів на митну територію України,
податкову пільгу не за цільовим
призначенням та/або всупереч умовам чи
цілям її надання згідно із цим
Кодексом, а також будь-які інші особи,
що використовують податкову пільгу,
яку для них не призначено.

Підставою для зменшення позивачу сум
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за листопад 2013 року та
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного періоду на суму, в
т.ч. за серпень 2012 року, березень,
червень 2013 року стали викладені в акті
перевірки висновки податкового органу
про те, що позивач, будучи суб'єктом
підприємницької діяльності, платником
податку на додану вартість,
протиправно включив до складу
податкового кредиту за період з 01.08.2012
року по 30.11.2013 року суми податку на
додану вартість сплачені за
імпортовані моторні транспортні
засоби:

- в серпні 2012 року - сідельний тягач
марки МAN TGA18.413, 2003 року виготовлення,
номер кузова НОМЕР_4, об'єм двигуна 11967
см.куб, вантажно-митна декларація
(надалі - ВМД) № 206020000/2012/002608 від 06.08.2012
року; напівпричіп для перевезення
вантажів, бортовий, трьохосний, марки
«Schmitz» SPR24/L13/62, 2002 року виготовлення,
номер шасі НОМЕР_9, ВМД № 206020000/2012/002623
від 07.08.2012;

- в листопаді 2012 року - сідельний тягач
марки RENAULT PREMIUM 450 DXI, 2006 року
виготовлення, номер кузова НОМЕР_5,
об'єм двигуна 10837 см.куб., ВМД №
206020000/2012/004345 від 27.11.2012 року;

- в березні 2013 року напівпричіп -
рефрежиратор марки «Lamberet» LVF S3E, 2000 року
виготовлення, НОМЕР_10, білого кольору,
ВМД № 206020000/2013/000551 від 01.03.2013 року;

- в червні 2013 року вантажний автомобіль
марки «IVECO» модель DAILY, 2001 року
виготовлення, номер кузова НОМЕР_6,
номер двигуна НОМЕР_11, ВМД № 206020000/2013/2034
від 12.06.2013 року; причіп двохосний марки
«TRAMP» модель «TRAIL», 2001 року
виготовлення, номер шасі НОМЕР_12, ВМД №
206020000/2013/909879 від 12.06.2013 року;

- в жовтні 2013 року сідловий тягач марки
RENAULT модель PREMIUM 440 DXI, 2006 року
виготовлення, номер кузова НОМЕР_7,
об'єм двигуна 10837 см. куб., ВМД №
206020000/2013/003552 від 29.10.2013 року; сідловий
тягач марки RENAULT модель PREMIUM 440 DXI, 2006
року виготовлення, номер кузова НОМЕР_8,
об'єм двигуна 10837 см. куб., ВМД №
206020000/2013/003590 від 30.10.2013 року, оскільки
згідно даних Коломийського відділення
РЕР при УМВС в Івано-Франківській
області вказані транспортні засоби
зареєстровані за ОСОБА_1 як за фізичною
особою, а не як за суб'єктом
підприємницької діяльності.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню) та
строки проведення розрахунків
визначено ст. 200 ПК України.

Згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

У відповідності до п. 200.2 ст. 200 ПК
України при позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом. При
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.( п.200.3
ст.200 ПК України).

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; залишок від'ємного
значення попередніх податкових
періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності);отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Таким чином, суми податкового кредиту
та відповідно сума бюджетного
відшкодування платником податку
формується правильно, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
стосовно отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
податкового кредиту. При цьому,
визначальним при встановленні права
платника податку на віднесення
сплачених сум податку на додану
вартість з операцій, передбачених п. 198.1
ст. 198 ПК України по придбанню або
виготовленню товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг, є їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такого платника податку.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Як вбачається з поданих позивачем
копій вантажно-митних деклараціях №
206020000/2012/002608 від 06.08.2012 року, №
206020000/2012/002623 від 07.08.2012, № 206020000/2012/004345
від 27.11.2012 року, № 206020000/2013/000551 від 01.03.2013
року, № 206020000/2013/2034 від 12.06.2013 року, №
206020000/2013/909879 від 12.06.2013 року, №
206020000/2013/003552 від 29.10.2013 року та №
206020000/2013/003590 від 30.10.2013 року, платіжних
доручень про оплату за митне
оформлення, одержувачем транспортних
засобів, що ввозяться на митну
територію України є підприємець ОСОБА_1

Відповідно до п. 6 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1388 від 07.09.1998 року транспортні засоби
реєструються за юридичними та
фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції.

Таким чином, транспортні засоби згідно
вищевказаного Порядку могли бути
зареєстровані за позивачем як фізичною
особою, незалежно від того чи займався
останній підприємницькою діяльністю
чи ні.

Поряд з цим, відповідно до ст. 2, ч. 1 ст. 318
Цивільного кодексу України суб'єктами
права власності є Український народ,
фізичні та юридичні особи, держава
Україна, Автономна республіка Крим,
територіальні громади, іноземні
держави та інші суб`єкти публічного
права.

Згідно із ч. 1 ст. 320 Цивільного кодексу
України власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 325 Цивільного кодексу
України суб'єктами права приватної
власності є фізичні та юридичні особи.
Фізичні та юридичні особи можуть бути
власниками будь-якого майна, за
винятком окремих видів майна, які
відповідно до закону не можуть їм
належати. Склад, кількість та вартість
майна, яке може бути у власності
фізичних та юридичних осіб, не є
обмеженими. Законом може бути
встановлено обмеження розміру
земельної ділянки, яка може бути у
власності фізичної та юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 Господарського
кодексу України
громадянин-підприємець відповідає за
своїми зобов'язаннями усім своїм
майном, на яке відповідно до закону
може бути звернено стягнення. З
вказаним положенням Господарського
кодексу України кореспондується й
норма ч. 1 ст. 52 Цивільного Кодексу
України

Суд зазначає, що суб'єктом права
власності визнається фізична особа,
яка може бути власником будь-якого
майна, крім майна, яке взагалі не може
знаходитися у власності фізичної
особи, і, водночас, законодавцем не
відокремлюється такий суб'єкт права
власності як фізична
особа-підприємець.

В судовому засідання судом
встановлено, що позивач використовував
вищезазначені імпортовані
транспортних засобів у межах своєї
господарської діяльності, що
підтверджується поданим суду копіями
договорів на перевезення вантажів,
товарно-транспортних накладних,
міжнародних товарно-транспортних
накладних СМR, заявок на перевезення,
актів про виконані транспортні
послуги, рахунків за транспортні
послуги, вантажно-митних декларацій
(а.с. 125-147, 163-194).

Окрім цього, суд зазначає, що факт
подання позивачем інспектору
відповідача при приведенні перевірки
первинних документів, що підтверджують
факт використання позивачем при
здійсненні господарських операцій
імпортованих ним транспортних засобів
визнано відповідачем в акті перевірки
від 14.02.2014 року (абзац 2, а.с. 7).

За таких обставин, суд вважає
протиправними висновки Коломийської
ОДПІ про те, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 не міг
використовувати вищезгадані
транспортні засоби у господарській
діяльності, оскільки не є суб'єктом
права власності на автомобілі, які
зареєстровані за ним як за фізичною
особою, а отже, й не міг віднести до
складу податкового кредиту та заявити
до бюджетного відшкодування суми ПДВ,
сплачені ним у зв'язку із придбанням
цих транспортних засобів.

Також є безпідставним посилання
відповідача на те, що оскільки
бухгалтерський облік в частині
підтвердження використання майна у
господарській діяльності ОСОБА_1 не
ведеться, то останній не мав права
включати до податкового кредиту суми
за правочинами щодо вказаного майна,
оскільки позивач як платник ПДВ надав
усі необхідні документальні
підтвердження розміру податкового
кредиту з операцій по ввезенню на митну
територію України транспортних
засобів, які в подальшому були
використані позивачем в межах своєї
господарської діяльності, та виконав
усі передбачені законом умови стосовно
отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України
обов'язок доказування у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, якщо останні заперечують
проти позову, покладається на
відповідача. Однак в порушення даної
норми наявність наміру позивача щодо
використання придбаних транспортних
засобів в іншій ніж господарській
діяльності або неможливість
використання вищевказаного майна при
здійсненні підприємницької діяльності
відповідачем суду не доведено.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем за відсутності
передбачених законом підстав,
необґрунтовано, тобто без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення, а відтак їх належить
визнати протиправними та скасувати,
задоволивши позов повністю.

За таких умов, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України на
його користь з Державного бюджету
України. Зокрема, слід стягнути з
Державного бюджету України на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 196 (сто дев'яносто шість)
гривень 31 копійку.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Коломийської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області № та
№ від 28.02.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3,
місцезнаходження: АДРЕСА_1) судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
196 (сто дев'яносто шість) гривень 31
копійку.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі
19.05.2014 року.