Справа № 806/6868/13-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"08" травня 2014 р.
Справа № 806/6868/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Моніча Б.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю

позивачки,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Бердичівської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Житомирській області
(70) на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"04" грудня 2013 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до Бердичівської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області (70) про
визнання дій протиправними ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Житомирського
окружного адміністративного суду з
позовом, у якому просила визнати
протиправними дії Бердичівської
виправної колонії Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Житомирській області (№70),
які виразились у недопущенні її 02.10.2013
року на побачення з ОСОБА_4

Позов обґрунтовано тим, що 30 вересня 2013
року, на підставі укладеного договору
про надання правової допомоги з
засудженим ОСОБА_4, вона звернулась із
заявою на ім'я начальника
Бердичівської виправної колонії №70
про надання побачення з клієнтом 02.10.2013
року. По прибутті 02.10.2013 року до
відповідача у наданні побачення їй
було відмовлено у зв'язку із поміщенням
ОСОБА_4до одиночної камери. Позивач
вважає, таку відмову незаконною,
оскільки її право на побачення з
засудженим, передбачено статтею 110
Кримінально-виконавчого кодексу
України.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 04.12.2013р.
позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову
Бердичівської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Житомирській області
(№70) в наданні ОСОБА_3 02 жовтня 2013 року
побачення із засудженим ОСОБА_4

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову - про відмову задоволенні
позову. В апеляційній скарзі
посилається на порушення судом норм
матеріального, процесуального права та
неповне з'ясування обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст.195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ст.200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Правильне по суті судове рішення не
може бути скасоване з одних лише
формальних міркувань.

Встановлено, що ОСОБА_3, відповідно до
свідоцтва від 13.09.2012 року № 696, надано
право на зайняття адвокатською
діяльністю.

Позивачем із засудженим ОСОБА_4, що
відбуває кримінальне покарання в
Бердичівській виправній колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Житомирській області
(№70), 26.06.2013 року укладено договір про
надання правової допомоги .

30.09.2013 року позивач звернувся до
начальника Бердичівської виправної
колонії №70 із заявою про надання
короткострокового побачення з
засудженим (клієнтом), в наданні якого
було відмовлено у зв'язку з тим, що
засудженого поміщено до одиночної
камери.

Задовольняючи позов частково суд
дійшов висновку, що відповідач
неправомірно відмовив позивачу у
наданні побачення із засудженим, з
підстав перебування останнього у
одиночній камері, оскільки вказана
заборона не розповсюджується на
адвоката або іншого фахівця у галузі
права, який за законом має право на
надання правової допомоги.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 63 Конституції
України засуджений користується всіма
правами людини і громадянина, за
винятком обмежень, які визначені
законом і встановлені вироком суду.

Кримінально-виконавче законодавство
України регламентує порядок і умови
виконання та відбування кримінальних
покарань з метою захисту інтересів
особи, суспільства і держави шляхом
створення умов для виправлення і
ресоціалізації засуджених,
запобігання вчиненню нових
кримінальних правопорушень як
засудженими, так і іншими особами, а
також запобігання тортурам та
нелюдському або такому, що принижує
гідність, поводженню із засудженими.

Згідно зі ст.2 Кримінально-виконавчого
кодексу України, кримінально-виконавче
законодавство України складається з
Кодексу, інших актів законодавства, а
також чинних міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Частиною другою статті 151
Кримінально-виконавчого Кодексу
України встановлено, що засуджені до
довічного позбавлення волі,
поширюються права і обов'язки
засуджених до позбавлення волі,
передбачені ст.107 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 107
Кримінально-виконавчого кодексу
України засуджені, які відбувають
покарання у виді позбавлення волі,
мають право в порядку, встановленому
цим Кодексом і нормативно-правовими
актами центрального органу виконавчої
влади з питань виконання покарань, у
тому числі, одержувати правову
допомогу від адвокатів або інших
фахівців у галузі права, які за законом
мають право на надання правової
допомоги особисто чи за дорученням
юридичної особи.

Частиною третьою статті 110
Кримінально-виконавчого кодексу
України визначено, що для одержання
правової допомоги за письмовою заявою
засуджених, їхніх близьких родичів,
громадських організацій засудженим
надається побачення з адвокатом або
іншим фахівцем у галузі права, який за
законом має право на надання правової
допомоги особисто чи за дорученням
юридичної особи. За бажанням
засудженого або адвоката чи іншого
фахівця в галузі права, який за законом
має право на надання правової допомоги
особисто чи за дорученням юридичної
особи, побачення можуть надаватися
наодинці. Побачення надається
адміністрацією колонії при
пред'явленні адвокатом ордера або
договору про надання правової
допомоги, а іншим фахівцем у галузі
права, який за законом має право на
надання правової допомоги особисто чи
за дорученням юридичної особи, іншого
відповідного документа, а також
документів, що посвідчують їх особу.
Кількість і тривалість таких побачень
не обмежена.

Відповідно до положень пункту 47 Правил
внутрішнього розпорядку установ
виконання покарань, затверджених
наказом Державного департаменту
України з питань виконання покарань
від 25 грудня 2003 року №275 та
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 31 грудня 2003 року за №1277/8598,
дозвіл на побачення надається
начальником установи виконання
покарань за заявою засудженого чи
особи, яка прибула на побачення.

Встановлено, що постановою начальника
Бердичівської виправної колонії (№70)
від 27 вересня 2013 року засудженого
ОСОБА_4 переведено в одиночну камеру
строком на три місяці за невиконання
законних вимог представників
адміністрації, чим порушено пп.23, 26, 29
Правил, ст.107 Кримінально-виконавчого
кодексу України. Копія вказаної
постанови та виписки з протоколу №72
від 27.09.2013 року засідання
дисциплінарної комісії наявні у
матеріалах справи.

Частиною 11 статті 134 КВК України
встановлено, що під час тримання в
дисциплінарному ізоляторі, карцері або
приміщенні камерного типу (одиночній
камері) засудженим забороняються
побачення, придбання продуктів
харчування і предметів першої потреби,
одержання посилок (передач) і
бандеролей, користування настільними
іграми.

Аналогічну заборону містить також абз.7
п. 88 Правил, згідно якого під час
тримання в ДІЗО, карцері або ПКТ (ОК)
засудженим забороняються побачення,
придбання продуктів харчування і
предметів першої потреби, одержання
посилок (передач) і бандеролей,
користування настільними іграми.

Однак, норми Правил внутрішнього
розпорядку установ виконання покарань
розрізняють поняття "побачення" та
"побачення із адвокатом". Зокрема, п. 49
вказаних Правил визначено, що
побачення засуджених з адвокатом або
іншим фахівцем у галузі права, який за
законом має право на надання правової
допомоги особисто чи за дорученням
юридичної особи, у кількість побачень,
установлених Кримінально-виконавчим
кодексом України , не зараховується, їх
кількість і тривалість не обмежується,
але вони проводяться в неробочий для
засудженого час і тільки від підйому до
відбою. Інших обмежень надання таких
побачень, вказана норма не містить.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що відповідач неправомірно
відмовив позивачу у наданні побачення
із засудженим, з підстав перебування
останнього в одиночній камері,
оскільки вказана заборона не
розповсюджується на адвоката або
іншого фахівця у галузі права, який за
законом має право на надання правової
допомоги.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку обставинам справи, вірно
застосував Законодавство, яке регулює
ці правовідносини та ухвалив правильне
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому апеляційну
скаргу потрібно залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бердичівської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Житомирській області (70)
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "04" грудня
2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Б.С. Моніч

судді: (підпис)
І.Ф.Бондарчук

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "13" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,13302

3- відповідачу/відповідачам:
Бердичівська виправна колонія
управління Державної пенітенціарної
служби України в Житомирській області
(70)
вул.Низгурецька,1,м.Бердичів,Житомирськ
а область,13306

4-третій особі: - ,