Справа № 260/2992/14-а
Суддя: Хмельницька Л. І.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження по справі № 2-а/260/119/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року суддя Ленінського
районного суду м. Донецька Л.І.
Хмельницька, розглянувши в порядку
письмового провадження засіданні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку Ради
про скасування рішення, визнання дій
протиправними, зобов’язання вчинити
певні дії, третя особа Управління
Державної казначейської служби
України у Ленінському районі м.
Донецька Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Донецьку Ради про скасування
рішення в частині призначення
допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до 3-х років за період з
16.10.2013 року по 21.07.2016 року у розмірі 130
грн., зобов’язання відповідача
призначення допомоги по догляду за
дитиною до 3-х років з 16.10.2013 року по
21.07.2016 року у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до шести
років на поточний рік, зобов’язання
здійснювати нарахування та виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 65 років на поточний рік
з 16.10.2013 року до досягнення дитиною
трирічного віку.

Позивачка до судового засідання не
з’явилась, надіслала на адресу суду
заяву з проханням розглядати справу у
її відсутність.

Представник відповідача до судового
засідання не з’явився, надіслав на
адресу суду заяву з проханням слухати
справу у його відсутність та
заперечення проти позову в яких
зазначив, що позивач перебуває на
обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
з 07.10.2013 р., як отримувач допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, як працююча особа.
Відповідно до ст.95 Конституції України
виключно законом України про Державний
бюджет визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків. відповідно до ст.95
Конституції України виключно законом
України про Державний бюджет
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Згідно статті 21-23 Бюджетного кодексу
України для здійснення програм та
заходів, які проводяться за рахунок
коштів бюджету, бюджетні асигнування
надаються розпорядникам бюджетних
коштів. Головні розпорядники
бюджетних коштів отримують бюджетні
призначення шляхом їх затвердження у
законі про Державний бюджет України.
Будь-які бюджетні зобов’язання та
платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення. Бюджетні
призначення встановлюються законом
про Державний бюджет України.

До 1-го січня 2008 року – дати набрання
чинності ЗУ від 28.12.2007 року № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»,
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом № 2811-ХІІ, дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов’язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом № 2240-ІІІ, який поширював свою
дію на застрахованих осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
Законами. Ст. 43 ЗУ № 2240-ІІІ було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23,25 розділу ІІ Закону № 107
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-ІІІ.
Зокрема змінами до ст.. 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону України
№ 2240-ІІІ було виключено ст.40-44.
Конституційний Суд України рішенням
від 22.08.2008 р. № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI в тому числі й пункт 25
розділу ІІ Закону щодо виключення
ст..ст. 40-44 Закону № 2240-ІІІ. Пунктом 2
розділу ІІІ Закону № 107- VI було
передбачено, що розділ ІІ цього Закону
діє до 31.12.2008 року. Таким чином, з часу
проголошення Рішення № 10-рп/2008
Конституційним Судом України
відновили свою дію вищезазначені
положення Закону № 2240-ІІІ, а з 1 січня 2009
року-статті 13,15 Закону № 2811-ХІІ. Для
врегулювання питання виплати за
рахунок держаного бюджету
застрахованим особам Урядом 28.05.2008
року було прийнято постанову Кабінету
Міністрів № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» пунктом 12 якої передбачено
що з 22.05.2008 року допомога при народженні
дитини та допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку призначається застрахованим
особам органами праці та соціального
захисту населення та виплачується за
рахунок субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам у порядку і
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, саме ці питання
регулюються постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 р. № 1751.
Статтею 46 ЗУ від 26.12.2008р. № 835-VІ «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» та
ст.. 45 ЗУ від 27.04.2010 року № 2154- VІ «Про
державний бюджет України на 2010 рік»
передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога
при народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону № 2811-ХІІ та
Закону № 2240-ІІІ призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України. Тобто виплата застрахованим
особам регулюється постановами
Кабінету Міністрів України № 530 та №
1751. З 01.01.2011 року набув чинності
Бюджетний Кодекс України № 2456 від
08.07.2010 року, п. 1 ст. 89 якого передбачено,
що видатки, що здійснюються з районних
бюджетів та бюджетів міст АРК і
обласного значення та враховуються
при визначенні обсягу міжбюджетних
трансферті, належать видатки на
соціальний захист та соціальне
забезпечення; державні програми
соціального захисту. Статтею 102
передбачено, що субвенції з державного
бюджету місцевим бюджетам на
здійснення державних програм
соціального захисту передбачені у п.п.
«б» п. 4 частини першої ст.. 89 цього
Кодексу, провадяться за рахунок
субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на здійснення
державних програм соціального захисту
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. Нормами ЗУ «Про
державний бюджет України на 2011 рік» та
наступні роки не передбачається виплат
а за рахунок Державного бюджету
України допомоги при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
відповідно до Закону № 2240-ІІІ, а
виплата регулюється постановами
Кабінету Міністрів України № 530 та №
1751. Виплата допомоги позивачці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулюється п. 12 ПКМУ №
530 та пп. 17-22 ПКМУ № 1751. Відповідно п. 22
Порядку № 1751 затверджено, що допомога
по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку виплачується у
розмірі, що дорівнює різниці між: з 1
січня 2008р. – 50 відсотками, з 1 січня 2009 р.
– 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. – 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім’ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше
як 130 гривень. Позивачка не надавала
відповідного пакету документів для
проведення перерахунку з урахуванням
вимог п. 22. З огляду на вищезазначене,
відповідач вважає що Позивачу допомога
призначається та виплачується
управлінням згідно чинного
законодавства у повному обсязі.
Управління праці не має законних
підстав здійснювати виплату
соціальної допомоги по догляду за
дитиною до 3 років відповідно до Закону
України «Про загальнообов’язкове
державне соціальне страхування у
зв’язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням», т.я. цим
законом передбачено, що розміри
зазначених виплат встановлюються
правлінням Фонду та виплачуються за
рахунок коштів фонду, та статтею 50 ,
передбачено що матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності
та витратами, зумовленими народженням
та похованням, застрахованим особам,
зазначеним у частині першій статті 6
цього Закону, призначаються та
надаються за основним місцем роботи
за рахунок сплачених застрахованими
особами страхових внесків. Вважає, що
для вирішення питання щодо
перерахування та виплати позивачці, як
застрахованій особі коштів згідно
статті 43 Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування у зв’язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» позивачка повинна
звернутись за основним місцем роботи .
Згідно статті 9 Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування у зв’язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням»,Фонд соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності є органом, який
здійснює керівництво та управління
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
провадить акумуляцію страхових
внесків та інших коштів, призначених
для фінансування матеріального
забезпечення та соціальних послуг,
види яких передбачені статтею 34 цього
Закону, та забезпечує їх надання, а
також здійснює контроль за
використанням цих коштів. Фонд
належить до цільових позабюджетних
страхових фондів. Усі застраховані
особи є членами цього Фонду, який є
некомерційною самоврядною
організацією. Фонд не може провадити
будь-яку іншу діяльність, крім
зазначеної вище, та використовувати
страхові кошти не за цільовим
призначенням. Крім того, вважає, що
позивачка порушила строку звернення
до суду з позовом, тому просила в
задоволенні позову позивачці
відмовити в повному обсязі.

Представник 3-ї особи Управління
Державної казначейської служби
України у Ленінському районі
Донецької області до судового
засідання не з’явився, про дату та час
судового засідання був повідомлений
належним чином, причину неявки суду не
повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що адміністративний позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

21 липня 2013 року ОСОБА_1 народила дитину
ОСОБА_2, у зв*язку з чим з 07.10.2013 року
перебуває на обліку в УПСЗН Ленінської
районної в м. Донецьку Ради та отримує
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, як особа, не застрахована у
системі соціального
загальнообов*язкового державного
соціального страхування в сумі 130 грн.
на місяць.

Статтею 5 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (зі
змінами та доповненнями) передбачено,
що всі види державної допомоги сім'ям з
дітьми, крім допомоги у зв'язку з
вагітністю та пологами жінкам,
зазначеним у частині другій статті 4
цього Закону, призначають і виплачують
органи соціального захисту населення
за місцем проживання батьків
(усиновителів, опікуна, піклувальника).

До 01 січня 2008 року – дати
набрання чинності ЗУ від 28.12.2007 року №
107-VІ «Про Державний бюджет України на
2008 рік» та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювались Законом № 2811-ХІІ «Про
державну допомогу сім’ям з дітьми»,
дія якого поширювалась на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов*язкового державного
соціального страхування (ст. 13) та
Законом № 2240-ІІІ «Про
загальнообов*язкове державне
соціальне страхування у зв*язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також
визначався цим Законами. Зокрема ст.. 43
Закону № 2240-ІІІ було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у разі,
що встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

З 1 січня 2008 року відповідно
до статті 15 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" та
пункту 3 Прикінцевих Положень цього
Закону, пункту 22 Порядку про
призначення та виплату державної
допомоги сім'ям з дітьми
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751, розмір допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50%; з 1
січня 2009 року -75%; з 1 січня 2010 року - 100%
прожиткового мінімуму встановленого
для працездатних осіб та
середньомісячним сукупнім доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн.

Пунктами 23,25 розділу ІІ Закону № 107-VІ
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-ІІІ.
Зокрема змінами до ст.. 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону №
2240-ІІІ було включено ст.. 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VІ, в тому числі й п. 25
розділу ІІ Закону № 107-VІ щодо
виключення ст..ст. 40-44 Закону № 2240-ІІІ.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107- VІ
було передбачено, що розділ ІІ цього
Закону діє до 31 грудня 2008 року .

Таким чином, з часу проголошення
рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону №
2240-ІІІ, а з 01 січня 2009 року- ст.ст. 13,15
Закону № 2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26.12.2008 року
№ 835-VІ «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та ст.. 45 ЗУ від 27 квітня 2010
року № 2154-V «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» передбачено, що у 2009
-2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240 –ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім*ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів 27 грудня 2001 року № 1751 саме
на виконання Закону № 2811-ХІІ (п. 1).
Новий ряд уряду на виконання ст.. 45
Закону № 2154- VІ не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-ІІІ на
виконання ст.. 45 Закону № 2154 Кабінету
Міністрів України не визначалися.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-ІІІ на
виконання ст.. 46 Закону № 835-VІ та 45
Закону № 2154- VІ Кабінетом Міністрів
України не визначались.

В подальшому ані Закон України «Про
Державний бюджет на 2011 рік» ані
Законом України «Про Державний бюджет
на 2012 рік» ані будь-якими іншими
Законами не встановлювався інший
розмір допомоги ніж в Законах № 2811-ХІІ
та № 2240-ІІІ.

Оскільки судом встановлено, що спір
виник щодо виплати допомоги у 2013 році
особі, яка застрахована у системі
соціального загальнообов*язкового
державного соціального страхування, то
за таких обставин суд дійшов висновку
що на відносини щодо виплати допомоги
такій особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону,
яким є Закон № 2240-ІІІ, відповідно до
ст.. 43 якого, допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасовою втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом. Крім
того, слід зазначити, що така правова
позиція викладена в постанові Вищого
адміністративного Суду України від
21.08.2012 року по справі № К/9991/33496/12 та в
постанові Верховного Суду України від
25.12.2012 року у справі 21-410а12.

Таким чином,
неправомірність дій відповідача про
нарахування ОСОБА_1 допомоги по догляду
за дитиною до досягненню нею
трирічного віку у розмірі, який
суперечить вимогам ст. 15 Закону
України "Про державну допомогу сім'ям
з дітьми", з 16.10.2013 рок на дату
ухвалення рішення є очевидною.

В той же час, вимоги
позивачки в частині визнання
неправомірними дій відповідача та
зобов’язання його вчинити певні дії за
період з дня ухвалення рішення до
досягнення дитиною трирічного віку,
тобто до 21.07.2016 року задоволенню не
підлягають, оскільки у відповідності
до вимог КАСУ захисту підлягають лише
порушені права, а не ті, які можуть
бути порушені в майбутньому.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги позивачки підлягають
задоволенню за період з 16.10.2013 року по
дату ухвалення рішення- 15.05.2014 року.

Керуючись ст..46 Конституції України,
ст..ст.13,15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», ст.. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами
,зумовленими народженням та
похованням»,ст..ст.2,7,17,19,70,71,94,100,159-163 КАС
України,суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Скасувати рішення Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
в частині призначення ОСОБА_1 допомоги
по догляду за дитиною ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до 3-х років працюючим
жінкам з 16.10.2013 року по 15.05.2014 року. у
розмірі 130 грн.

Зобов’язати Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
призначити ОСОБА_1 допомогу по догляду
за дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років за період з 16.10.2013
року по 15.05.2014 року.

Зобов’язати Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею
трирічного віку у розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років за період з 16.10.2013 року по
15.05.2014 року з урахуванням фактично
виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог-відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:

Л.І.Хмельницька