Справа № 316/802/14-а
Суддя: Бульба О. М.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/802/14-а
Провадження № 2-а/316/44/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 року

м.Енергодар

Енергодарський міський суд
Запорізької області у складі
головуючого судді Бульби О.М., при
секретарі Малихіній І.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Енергодар справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_2, до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Енергодарі Запорізької області про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов`язання здійснення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, діюча на підставі нотаріально
посвідченої довіреності, звернулася
до суду з адміністративним позовом в
інтересах ОСОБА_1, в якому просила суд
визнати протиправною бездіяльність
відповідача в призначенні позивачу
пенсії за віком; зобов'язати
відповідача призначити, виплачувати і
індексувати позивачу пенсію за віком,
на підставах, визначених пенсійним
законодавством, як непрацюючому
громадянинові, з урахуванням подальших
перерахунків, заробітною платною і
індексацією пенсії, на вказаній в заяві
банківський рахунок, починаючи з дати
звернення - 09.01.2014р.; зобов'язати
відповідача призначити і виплачувати
надбавку як дитині війни з 09.01.2014р.;
допустити негайне виконання постанови
суду та покласти обов'язок по виконанню
рішення суду на УПФУ в м. Енергодарі;
зобов'язати відповідача в місячний
термін надати суду звіт про виконання
постанови.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначено, що ОСОБА_1 є
громадянином України, який з листопада
1995 року постійно мешкає в державі
Ізраїлі, не працює. До виїзду на
постійне місце проживання, позивач
проживав за адресою: АДРЕСА_1 Трудовий
стаж ОСОБА_1 складає 39 років, у тому
числі 10 років на підприємствах
Крайньої Півночі.

09.01.2014р. представник позивача
звернулась до УПФУ в м. Енергодарі з
заявою про призначення ОСОБА_1 пенсії
за віком, надавши при цьому відповідні
документи, а саме: документ, що
засвідчує особу позивача і місце
постійного мешкання - нотаріально
завірена копія закордонного паспорта
громадянина України з відміткою про
консульський облік в посольстві
України в Ізраїлі, копія свідоцтва
Консульства України в Ізраїлі про
знаходження позивача в живих і місце
постійного мешкання, документи про
стаж і заробітну плату, довідка ІНН,
реквізити банківського рахунку.

Паспорт громадянина України ОСОБА_1
надано не було у зв`язку з тим, що він
був вилучений при виїзді на постійне
місце проживання.

Листом від 17.03.2014р. №22/Д-1 УПФУ в м.
Енергодарі повідомило позивача про те,
що відсутні законні підстави для
призначення пенсії із-за ненадання
паспорта громадянина України або
іншого документа з відміткою про
постійне мешкання в Україні, а також
відсутність договору між Україною і
Ізраїлем.

В судове засідання позивач та його
представник не з`явились, просять
розглядати справу у їх відсутність (
а.с. 7)

Представник відповідача за
довіреністю Дабіжа Я.Г. підтримала
письмові заперечення, відповідно до
яких позов не визнають з наступних
підстав.

Відповідно до норм ст.ст.1, 92 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
пенсійне забезпечення громадян
України, що проживають за її межами,
провадиться на основі договорів ( угод)
з іншими державами. Громадянам, які
виїхали на постійне проживання за
кордон, пенсії не призначаються.

Між Україною та Ізраїлем відсутня
угода про співробітництво в галузі
соціального забезпечення.

Також підставою для відмови у
призначенні ОСОБА_1 пенсії є те, що не
надано підтвердження, як цього вимагає
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», про
місце реєстрації позивача на території
України.

Крім того, заперечують і щодо
призначення позивачу пенсії з 09.01.2014р. з
огляду на наступне.

09.01.2014р. представник позивача - ОСОБА_2
звернулась до УПФУ з заявою про
призначення ОСОБА_1 пенсії за віком та
надала відповідні документи. У зв'язку
з тим, що мали місце розбіжності в даних
довіреності з даними копії паспорта
довіреної особи та довіреність не була
завірена у встановленому законом
порядку, в прийнятті заяві було
відмовлено. Повторно ОСОБА_2
звернулась до Управління з заявою та
документами - 06.03.2014р.

Просять в задоволенні позову відмовити
в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.6 КАС України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду, якщо вважає, що рішенням, дією
чи бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси. У випадках, установлених
законом, до суду можуть звертатися
органи та особи, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб.

Згідно ст.11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставах яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частинами 1, 2 ст.71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився
ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Хабаровськ, що
підтверджується свідоцтвом про
народження (а.с.15).

ОСОБА_1 є громадянином України, що
підтверджується паспортом громадянина
України для виїзду за кордон, дійсного
до 17.11.2015 року (а.с.51).

З 1995 року ОСОБА_1 постійно проживає в
державі Ізраїль, що підтверджується
копією свідоцтва, виданим
віце-консулом консульства України в
Хайфі, відповідно до якого ОСОБА_1 є
живим та проживає за адресою: АДРЕСА_2
та документований паспортом
громадянина України для виїзду за
кордон серії НОМЕР_1, дійсним до 17.11.2015р.
( а.с.9).

Відповідно до довідки, виданої
Управлінням державної міграційної
служби України в Запорізькій області
04.12.2013 №2301/01-К-345, ОСОБА_1 згідно обліків
УДМС України в Запорізькій області,
уродженець м. Хабаровськ, дійсно
отримав дозвіл для виїзду до Ізраїлю у
1995 році на постійне місце проживання.
До виїзду на постійне місце проживання
за кордон ОСОБА_1 був зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Надані суду документи підтверджують
наявний у позивача трудовий стаж, що є
достатнім для отримання права на
пенсію (а.с.14, 17-33).

09.01.2014 року представник позивача
звернулася до Управління Пенсійного
фонду України в м. Енергодарі
Запорізької області з заявою про
призначення пенсії за віком ОСОБА_1,
надавши при цьому нотаріально завірену
копію паспорту громадянина України для
виїзду за кордон, свідоцтво посольства
України в Ізраїль, довідку УДМС України
в Запорізькій області, копію свідоцтва
про народження, довідку про присвоєння
ідентифікаційного номера, копію
диплому Дніпропетровського
будівельного технікуму, копію
трудової книжки, довідки про заробітну
плату з 1983р. по 1990р., копію нотаріально
посвідченої довіреності на ім`я
представника (а.с.11-12).

В заяві про призначення/перерахунок
пенсії позивач зазначив розрахунковий
рахунок, на який слід перераховувати
пенсію - №НОМЕР_2 Дніпропетровське РУ
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.13).

Листом від 17.03.2014р. за вих.. №22/Д-1 УПФУ в
м. Енергодарі Запорізької області
повідомило представника позивача про
відсутність підстав для призначення
ОСОБА_1 пенсії (а.с.38).

Відповідно до ст.25 Конституції України
не може бути позбавлений громадянства
і права змінити громадянство. Україна
гарантує піклування та захист своїм
громадянам, які перебувають за її
межами.

Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Відповідно до ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними. Пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є
основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Частиною 2 ст.2 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» встановлено, що
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією
України, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження.

Статтею 8 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що право на отримання
пенсій та соціальних послуг із
солідарної системи мають, зокрема,
громадяни України, які застраховані
згідно із цим законом та досягли
встановленого цим законом пенсійного
віку чи визнані інвалідами в
установленому законодавством порядку
і мають необхідний для призначення
відповідного виду пенсії страховий
стаж, а в разі смерті цих осіб - члени
їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього
Закону, та інші особи, передбачені цим
Законом.

ОСОБА_1 є громадянином України, та є
застрахованою особою в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та має право на
отримання пенсії.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» затвердженого
Постановою правління Пенсійного фонду
України 25.11.2005 № 22-1, заява про
призначення пенсії непрацюючим
громадянам і членам їх сімей подається
заявником особисто або через
представника, який діє на підставі
виданої йому довіреності, посвідченої
нотаріально, безпосередньо до органу,
що призначає пенсію за місцем
проживання (реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» виплата пенсії
за рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року за №1-32/2009 (№25-рп/2009)
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно з п.3.3 мотивувальної частини
вищезазначеного рішення, виходячи із
правової, соціальної природи пенсії
право громадянина на одержання
призначеної йому пенсії не може
пов'язуватись з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Відповідно до ст.152 Конституції України
закони, інші правові акти або окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни» дитиною війни - є
особа яка є громадянином України та
якій на час закінчення Другої світової
війни було менше 18 років.

Статтею 6 ЗУ «Про соціальний захист
дітей війни» дітям війни, до пенсії або
щомісячного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни.

Таким чином, ОСОБА_1 має статус «дитина
війни» та має право на щомісячну
державну соціальну допомогу
відповідно до ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни».

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Враховуючи всі доводи в сукупності, суд
приходить до висновку, що діями
відповідача порушуються права
позивача в частині розміру отриманого
щомісячного довічного грошового
утримання.

За результатами розгляду справи,
оцінивши повідомлені позивачем
обставини, перевіривши матеріали
справи що надійшли до суду, суд вважає,
що є достатньо підстав для прийняття
законного та обґрунтованого судового
рішення.

Факти, встановлені судом, та відповідні
їм правовідносини підтверджуються
наявними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.256 КАС України
негайно виконуються постанови суду про
присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне адміністративний позов
ОСОБА_2, діючої на підставі довіреності
в інтересах ОСОБА_1 задовольнити
частково, оскільки право громадянина
на одержання пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні.

Щодо позовних вимог про покладення
обов'язку щодо забезпечення виконання
постанови суду на Управління
Пенсійного фонду України в м.
Енергодарі Запорізької області та
зобов'язання відповідача в місячний
термін надати до суду звіту про
виконання постанови, суд не знаходить
достатніх підстав для їх задоволення.

Також, суд не може задовольнити і
вимогу щодо врахування при виплаті
пенсії подальших перерахунків,
заробітної плати і індексації,
оскільки на даний час спір з цього
приводу між сторонами не виник.

Крім того, суд вважає за необхідне
зобов'язати відповідача призначити і
виплачувати позивачу пенсію і надбавку
як дитині війни саме з 09.01.2014р., оскільки
факт звернення до УПФУ в м. Енергодарі
Запорізької області з заявою та
документами 09.01.2014р. підтверджується
відбитком штампу вхідної
кореспонденції Управління за №01/3-01
(а.с.11).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 19, 25, 33, 46, 152 Конституції України,
ст.ст. 1, 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», ст.2 ЗУ
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
ст.ст. 8, 51 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ст. 49
ЗУ «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», рішенням
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року за №1-32/2009 (№25-рп/2009),
ст.ст.6-11, 71, 99, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_2,
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
м. Енергодарі Запорізької області в
призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Енергодарі
Запорізької області призначити та
виплачувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на
розрахунковий рахунок №НОМЕР_2
Дніпропетровське РУ ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» пенсію за віком та
надбавку як «дитині війни» відповідно
до діючого пенсійного законодавства, з
дати звернення - 09.01.2014 року.

Допустити негайне виконання постанови
у межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О. М. Бульба