Справа № 159/3739/13а,2а/159/1/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 р. Справа №
876/2091/14Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В., Макарика В.Я.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Приватного підприємства
«Люблинецьбуд» на постанову
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 09 січня 2014 року
по справі №159/3739/13-а за позовом
Приватного підприємства
«Люблинецьбуд» до Люблинецької
селищної ради Ковельського району
Волинської області, третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача: ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання нечинним та скасування
рішення Люблинецької селищної ради
Ковельського району Волинської
області від 14.11.2012р. №19-5/2012,-

В С Т А Н О В И В :

21.06.2013р. директор Приватного
підприємства «Люблинецьбуд» звернувся
з адміністративним позовом в суд до
Люблинецької селищної ради
Ковельського району Волинської
області, просив визнати нечинним та
скасувати рішення Люблинецької
селищної ради Ковельського району
Волинської області від 14.11.2012р. №19-5/2012
«Про припинення права постійного
землекористування ПП «Люблинецьбуд».

Ухвалою Ковельського міськрайонного
суду Волинської області до участі у
справі залучено в порядку ст.53 КАС
України третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 09 січня 2014 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт просить постанову
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 09 січня 2014 року
скасувати та провадження у справі
закрити. Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що судом першої інстанції
недостатньо досліджені докази та
обставини справи, рішення постановлено
з порушенням норм процесуального
права. Зазначає, що оскільки предметом
оскарження є рішення органу місцевого
самоврядування про припинення права
постійного користування земельною
ділянкою Приватного підприємства
«Люблинецьбуд», а тому такий спір не є
адміністративним, оскільки вимоги
позивача не стосуються захисту його
прав у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку владних
органів.

Апелянт повноважного представника в
судове засідання не забезпечив,
відповідач та треті особи на адресу
суду подали клопотання про розгляд
справи у їх відсутності, заперечили
щодо апеляційної скарги, а тому
відповідно до п. 2 ч. 1 ст.197 КАС України
розгляд даної справи судом апеляційної
інстанції здійснюється в порядку
письмового провадження, за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Вирішуючи клопотання про закриття
провадження у справі з тих підстав, що
даний спір не є адміністративним та не
належить до розгляду в порядку
адміністративного судочинства колегія
суддів виходить з наступного.

Стаття 141 Земельного кодексу України в
редакції чинній на момент прийняття
спірного рішення (далі - ЗК України)
закріплює, серед інших, такі підстави
припинення права користування
земельною ділянкою, як добровільна
відмова від права користування
земельною ділянкою.

Статтями 142 ЗК України передбачено
умови добровільної відмови від права
власності або права постійного
користування земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач оскаржує в порядку
адміністративного судочинства рішення
Люблинецької селищної ради
Ковельського району Волинської
області від 14.11.2012р. №19-5/2012 «Про
припинення права постійного
землекористування ПП «Люблинецьбуд».

Ухвалюючи рішення по суті, суд першої
інстанції вирішив даний спір, як справу
адміністративної юрисдикції. Проте з
таким висновком колегія суддів не
погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України
передбачено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження. Цю норму
слід розуміти в системному зв'язку з
частиною першою тієї самої статті, з
якої випливає, що захист прав та
інтересів юридичних осіб шляхом
оскарження до адміністративного суду
будь-яких рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень можливий
лише у сфері публічно-правових
відносин.

Судом першої інстанції встановлено, що
спірні правовідносини виникли у
зв'язку із прийняттям відповідачем
рішень про припинення права постійного
користування земельними ділянками
загальною площею 7,4 га земель
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення, які раніше Дирекція по
будівництву Люблинецького заводу
газосилікат них виробів згідно
Державного акта на право постійного
користування землею серії ІІ-ВЛ №000872
зареєстрованого у Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за №61 30.11.1999р.,
правонаступником якої є Приватне
Підприємство «Люблинецьбуд».

Згідно з п.1 ч.1 ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) справи, зокрема у спорах,
що виникають при укладанні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів та з інших підстав,
підвідомчі господарським судам.

Таким чином, при визначенні
підсудності справи суд першої
інстанції мав виходити з характеру
спірних правовідносин, прав та
інтересів, за захистом яких звернувся
позивач.

Підприємство подало позов з метою
захисту свого права користування
земельною ділянкою, яке, на його думку,
порушене власником - територіальною
громадою в особі Селищної ради
внаслідок прийняття, протиправного
рішення.

Під час вирішення такого спору
господарський суд не застосовує акти
державних та інших органів, якщо ці
акти не відповідають законодавству
України (ч.2 ст. 4 ГПК України).

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі
термін «суб'єкт владних повноважень»
означає орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхню
посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень (п.7
ч.1 ст. 3 КАС України).

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
прийнятих або вчинених ними при
здійсненні владних управлінських
функцій.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що
селищна рада має право розпоряджатися
землями територіальних громад, яке
вона здійснює шляхом: передачі
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; надання земельних ділянок у
користування і вилучення їх із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; викупу земельних
ділянок для суспільних потреб
відповідних територіальних громад сіл,
селищ, міст; організації землеустрою;
координації діяльності місцевих
органів земельних ресурсів; здійснення
контролю за використанням та охороною
земель комунальної власності,
додержанням земельного й екологічного
законодавства; обмеження, тимчасової
заборони (зупинення) використання
земель громадянами та юридичними
особами в разі порушення ними вимог
земельного законодавства; підготовки
висновків щодо вилучення (викупу) і
надання земельних ділянок відповідно
до цього Кодексу; встановлення та зміни
меж районів у містах із районним
поділом; інформування населення щодо
вилучення (викупу), надання земельних
ділянок; внесення пропозицій до
районної ради щодо встановлення і
зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення
земельних спорів; вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

При цьому, як убачається зі змісту
зазначеної статті, селищна рада має
рівні права з громадянами та
юридичними особами, з якими вона
вступає у відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України
справу адміністративної юрисдикції
визначено як переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Таким чином, при здійсненні
повноважень власника землі рада є не
суб'єктом владних повноважень у тому
значенні цього терміна, в якому його
вжито у п.1 ч.1 ст.17 КАС України, а
рівноправним суб'єктом земельних
відносин, дії якого спрямовані на
реалізацію свого права розпоряджатися
землею.

Дана позиція суду узгоджується з
позицією Верховного Суду України,
викладено в Постанові від 9 квітня 2012
року у справі за позовом
Закарпатського інституту
агропромислового виробництва
Української академії аграрних наук до
Мужіївської сільської ради
Берегівського району Закарпатської
області, третя особа - закрите
акціонерне товариство спільне
українсько-гібралтарське підприємство
«Котнар» про скасування рішення про
прийняття відмови від користування
земельною ділянкою та її вилучення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд
закриває провадження у справі якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 203 КАС України).

Спір у справі, що розглядається, не є
адміністративним, оскільки вимоги
позивача не стосуються захисту його
прав, свобод та інтересів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів місцевого
самоврядування, що є наслідком
скасування постанови суду першої
інстанції та закриття провадження у
справі.

Керуючись ст.ст. 157, 194, 195, 197, 198, 203, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційнй скаргу Приватного
підприємства «Люблинецьбуд»
задовольнити.

Постанову Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 09 січня 2014
року по справі №159/3739/13-а за позовом
Приватного підприємства
«Люблинецьбуд» до Люблинецької
селищної ради Ковельського району
Волинської області, третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача: ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання нечинним та скасування
рішення Люблинецької селищної ради
Ковельського району Волинської
області від 14.11.2012р. №19-5/2012 - скасувати
та провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір
належить вирішувати в порядку
господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

В.Я. Макарик