Справа № 805/4230/14
Суддя: Блохін А. А.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бойко М.І.
Суддя-доповідач - Блохін А. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
справа №805/4230/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суду у складі
колегії: головуючого судді Блохіна А.А.,
суддів: Міронової Г.М., Юрко І.В., при
секретарі Куленко О.Д., за участю
представника відповідача Філіної О.Ф.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Гірницькому районі м. Макіївки
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року у справі № 805/4230/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Гірницькому районі м. Макіївки
Донецької області до Відділу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області
про стягнення заборгованості по
особовим справам потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, пенсії у зв'язку із
втратою годувальника та по виплаті
допомоги на поховання за період з 01.01.2014
року по 28.02.2014 року у розмірі 880,62 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Гірницькому районі м. Макіївки
Донецької області (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до Відділу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області
(далі - відповідач) про стягнення
заборгованості по особовим справам
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, пенсії у
зв'язку із втратою годувальника та по
виплаті допомоги на поховання за
період за період з 01.01.2014 року по 28.02.2014
року у розмірі 880,62 грн.

Позивач в обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що відповідачу
було направлено акт щомісячної звірки
по особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання з січня по лютий 2014 року у
розмірі 880,62 грн., до якого була включена
сума допомоги на поховання особам, які
отримували пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, які не були
прийняті до заліку Фондом, чим порушено
право органу Пенсійного фонду на
відшкодування зазначених виплат.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року у справі № 805/4230/14, у задоволенні
позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просив постанову суду першої
інстанції скасувати в зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, ухвалити нове
судове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, просила постанову
суду першої інстанції залишити без
змін. Позивач про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, проте своїм правом бути
присутнім в судовому засіданні не
скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що Між сторонами
підписані Акти щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01.01.2014 року по
28.02.2014 року.

Згідно таблиць розбіжностей до
Актів щомісячної звірки, особам, яким
позивачем виплачені пенсії, у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та в подальшому виплачена
допомога на поховання Фондом
соціального страхування не прийнято до
відшкодування суму 880,62 грн., а саме:

- ОСОБА_4, ОСОБА_5 у зв'язку з тим, що
зазначені особи отримували пенсії по
втраті годувальника та самі померли
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно;

- ОСОБА_6 отримував пенсію по
інвалідності від профзахворювання,
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв'язку із
відсутністю висновку МСЕК про
причинно-наслідковий зв'язок смерті з
отриманим профзахворювання.

Згідно з актом звірки за період з
01.01.2013 року по 28.02.2014 року суми, що не
були прийняті відповідачем до заліку,
складаються з: 1) не врахованих витрат
на виплату пенсій по втраті
годувальника у зв'язку з відсутністю
висновку МСЕК про причинно-слідчий
зв'язок смерті з профзахворюванням та
відсутності підстав для такої виплати.

Статтею 1 Закону Основи
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (надалі - Закон № 16/98)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Закону №
16/98 залежно від страхового випадку є
такі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування:
пенсійне страхування; страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням; медичне
страхування; страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття; інші види страхування,
передбачені законами України.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Статтею 25 Закону № 16/98 перелічені
види соціальних послуг і матеріального
забезпечення за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням. Усі
види страхування, крім медичного,
включають в себе допомогу на поховання.
Так, зокрема, до пенсійного страхування
входить допомога на поховання
пенсіонерів; до страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, -
допомога на поховання (крім поховання
пенсіонерів, безробітних та осіб, які
померли від нещасного випадку на
виробництві); до страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання - допомога
на поховання осіб, які померли
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року № 1105-XIV (надалі - Закон
№ 1105) закріплено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Відповідно до статті 21 Закону №
1105 у разі настання страхового випадку
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні;
організувати поховання померлого,
відшкодувати вартість пов'язаних з цим
ритуальних послуг відповідно до
місцевих умов.

Пунктом 8 статті 34 Закону № 1105
передбачено, що у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд соціального страхування від
нещасних випадків згідно з порядком,
визначеним Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 11 липня 2001 року № 826
затверджено Порядок проведення витрат
на поховання у разі смерті потерпілого
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання (надалі -
Порядок № 826). Зазначеним Порядком
врегульовано питання проведення
Фондом соціального страхування від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання витрат
страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого у
разі його смерті від нещасного випадку
на виробництві або професійного
захворювання, на організацію поховання
та пов'язаних з цим ритуальних послуг.

Відповідно до пункту 2 Порядку №
826 витрати на поховання провадяться у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких визначено
Кабінетом Міністрів України. Пунктом 5
Порядку № 826 закріплено, що організація
поховання працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником.

Перелік обставин, за яких настає
страховий випадок державного
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання закріплений у Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 2011
року № 1232 (надалі - Порядок № 1232).

Згідно з абзацами 1, 2 частини 9
статті 34 Закону № 1105 у разі смерті
потерпілого суми страхових виплат
особам, які мають на це право,
визначаються із середньомісячного
заробітку потерпілого за вирахуванням
частки, яка припадала на потерпілого та
працездатних осіб, що перебували на
його утриманні, але не мали права на ці
виплати. У разі смерті потерпілого,
який одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Зі змісту частини 4 статті 26
Закону № 16/98, частини 2 статті 24 Закону
№ 1105 вбачається: якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини 8
статті 34 цього Закону, дає підстави
вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Слід зазначити, що положення
пункту 4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України та Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року № 5-4/4, зобов'язано Фонд
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на допомогу на поховання сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, яка отримувала пенсію
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Судом першої та апеляційної
інстанції встановлено, що громадянка
ОСОБА_4 отримувала пенсію по втраті
годувальна ОСОБА_7, який помер в
наслідок нещасного випадку на
виробництві (здавлення грудної клітки
та живота) (а.с.9), що підтверджується
заявою про призначення/перерахунок
пенсії з 05.09.2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_1
громадянка ОСОБА_4 померла. Відповідно
до розпорядження від 17.02.2014 року було
виплачено одноразову грошову допомогу
на поховання на померлої у розмірі 3796,00
грн. та заявлено до відшкодування 22,29
грн.

Громадянка ОСОБА_5 отримувала
пенсію по втраті годувальна ОСОБА_8,
який помер в наслідок професійного
захворюваня (антрако-сілікатоз 1
ступеня, хронічний обструктивний
бронхіт 3 ступеня) (а.с.16), що
підтверджується заявою про
призначення/перерахунок пенсії з
09.02.2010 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянка
ОСОБА_5 померла. Відповідно до
розпорядження від 04.02.2014 року було
виплачено одноразову грошову допомогу
на поховання на померлого у розмірі
3796,00 грн. - заявлено до відшкодування
302,37 грн.

Відповідно до частини восьмої
статті 34 Закону №1105-XIV у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку або
професійного захворювання витрати на
його поховання несе Фонд згідно з
порядком, визначеним Кабінетом
Міністрів України.

Оскільки громадянки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 не були потерпілими від
нещасного випадку або професійного
захворювання, а лише отримували пенсію
по втраті годувальнику, а тому на
відповідача не покладений обов'язок
щодо відшкодування витрат на поховання
цих осіб.

Що стосується громадянина ОСОБА_6,
слід зазначити наступне. Згідно Акту
розслідування хронічного професійного
захворювання форми П-4 від 10.10.2005 року
вбачається, що 28.09.2005 року ОСОБА_6 був
встановлений професійне захворювання
за діагнозом - обструктивного бронхіту
правої етіології. 08.09.2010 року ОСОБА_6
було встановлено третю групу
інвалідності, що підтверджується
випискою із акту огляду МСЕК Форми №
157-1/о (а.с.27)

Смерть ОСОБА_6 підтверджена
свідоцтвом про смерть та витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про смерть для
отримання допомоги на поховання.

Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.
Документів, які б свідчили про
причинний зв'язок смерті ОСОБА_6 від
професійного захворювання, позивачем
не надано суду.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для відшкодування
понесених витрат на поховання
зазначених осіб за рахунок Фонду.

Враховуючи вищевикладене, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області не
підлягають задоволенню, з чим
погоджується колегія суддів.
На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлене судове рішення
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
підстави для скасування судового
рішення відсутні.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197, ст.198 ч. 1 п. 1,
ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч. 5
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року у справі № 805/4230/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Гірницькому районі м. Макіївки
Донецької області до Відділу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області
про стягнення заборгованості по
особовим справам потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, пенсії у зв'язку із
втратою годувальника та по виплаті
допомоги на поховання за період з 01.01.2014
року по 28.02.2014 року у розмірі 880,62 грн. -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня її складення в
повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 23
травня 2014 року.

Головуючий суддя
А.А. Блохін

Судді
Г.М.
Міронова

І.В. Юрко