Справа № К/9991/36486/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/36486/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Лосєв А.М. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у порядку письмового
провадженнякасаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Даймир Авто»

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24.02.2011 р.

у справі №2-а-4840/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Даймир Авто»

до Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі м. Харкова

про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Даймир Авто» (далі -
позивач) звернулося до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі м. Харкова
(далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 28.10.2010 р.
позовні вимоги задоволено частково:
скасовано рішення від 03.03.2010 р. №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 9 636,00 грн. та стягнуто
з Державного бюджету України 1,70 грн.
судових витрат. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011 р.
скасовано рішення суду першої
інстанції у частині задоволення
позовних вимог та стягнення судових
витрат та прийнято у цій частині нову
постанову про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Відповідач письмових заперечень на
касаційну скаргу позивача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено перевірку позивача з питань
дотриманням порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій, про що
складено акт від 13.07.2010 р. №, яким
встановлено, порушення позивачем вимог
п.п. 9, 12 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», що виразилося у
незабезпеченні щоденного друку на
реєстраторі розрахункових операцій
фіскальних звітних чеків та
забезпеченні їх зберігання в КОРО,
порушенні ведення обліку товарних
запасів; а також ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності», що
виразилося у порушенні порядку
використання торгового патенту.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято рішення
від 03.03.2010 р. № про застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
10 316,00 грн.

Вказане рішення є спірним у частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 9 636,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивачем у
встановленому законом порядку не вівся
облік товарних запасів за місцем їх
реалізації.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України з
такими висновками суду апеляційної
інстанції не погоджується та вважає їх
передчасними.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу
скаржник вказав на те, що судом
апеляційної інстанції не взято до
уваги той факт, що позивач здійснює
свою торгівельну діяльність через
мережу павільйонів. При цьому, позивач
отримуючи продукцію від
постачальників на складі (місце
ведення основного обліку) на підставі
накладних, розвозив товар по
павільйонах та через внутрішні
накладні відсукав у торгівельну
мережу. Внутрішні накладні зберігалися
у павільйонах. При проведенні звірки
обліку товарних запасів між
павільйонами та складом, копії
внутрішніх накладних залишалися у
павільйонах, а оригінали передавалися
на склад для звірки обліку товарних
запасів.

Зазначив про те, що на момент перевірки
внутрішні накладні, які зберігалися у
павільйонах позивача, знаходилися на
складі для звірки обліку товарних
запасів, а копії цих накладних
знаходилися у павільйонах.

Як вбачається з матеріалів справи,
облікова політика підприємства
ведеться на підставі наказу директора
від 04.01.2010 р. №1 «Про облікову політику
підприємства на 2010 рік».

Приймаючи рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій за
порушення позивачем ведення обліку
товарних запасів податковий орган
виходив з відсутності за місцем
реалізації товару позивача оригіналів
накладних.

При цьому, судом першої інстанції
встановлено наявність оригіналів
видаткових накладних від 30.10.2009 р.
№АУ-01885, №АУ-01884, від 22.10.2009 р. №АУ-01931, а
також внутрішніх накладних від 12.11.2009 р.
№ПМ-1000019, №ПМ-1000018, від 17.12.2009 р. №ПМ-1000032,
від 16.02.2010 р. №ЖТМ-0000029.

Так, п. 12 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» встановлено, що суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Приписами ст.21 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» передбачено застосування
фінансових санкцій у розмірі подвійної
вартості не облікованих товарів за
цінами реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян до суб'єктів підприємницької
діяльності, що не ведуть або ведуть з
порушенням встановленого порядку
облік товарів за місцем реалізації та
зберігання.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону, облік
товарних запасів юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом)
здійснюється у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 8 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 9 «Запаси»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 20.10.1999 № 246 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.11.1999 р. за №751/4044,
придбані (отримані) або вироблені
запаси зараховуються на баланс
підприємства/установи за первісною
вартістю.

Приписами ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
бухгалтерський облік - процес
виявлення, вимірювання, реєстрації,
накопичення, узагальнення, зберігання
та передачі інформації про діяльність
підприємства зовнішнім та внутрішнім
користувачам для прийняття рішень.

Облік товарів на складах та/або за
місцем їх реалізації здійснюється на
підставі первинних документів
(товарно-транспортних накладних,
рахунків-фактур, сертифікатів,
платіжних вимог-доручень, видаткових
накладних тощо).

Відповідно до ч. 2, ч. 5, ч. 7 ст. 8 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» питання
організації бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів. Підприємство
самостійно визначає за погодженням з
власником (власниками) або
уповноваженим ним органом (посадовою
особою) відповідно до установчих
документів облікову політику
підприємства.

Однак, вказаними законодавчими нормами
не передбачено, що за місцем
знаходження господарської одиниці
суб'єкта господарювання повинні
знаходитись оригінали первинних
документів на придбання
товарно-матеріальних цінностей, які є
підставою для бухгалтерського обліку,
ведення якого відповідно до ст. 8
вказаного Закону покладено на
уповноважену особу.

З огляду на викладене, можна зробити
висновок про те, що відсутність
первинних документів на місці
реалізації товару при наявності
документів про внутрішнє переміщення
товарно-матеріальних цінностей не може
розцінюватися як неведення обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації.

За наведених обставин, у відповідача
були відсутні правові підстави для
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій за неведення
належним чином обліку товарних запасів
за місцем їх реалізації, з огляду на що
висновок суду апеляційної інстанції
про відмову у задоволенні позовних
вимог в цій частині є безпідставним.

З огляду на викладене та керуючись
приписами ст. 226 КАС України, відповідно
до якої, суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково,
судова колегія дійшла висновку про
необхідність скасування оскаржуваного
рішення суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Даймир
Авто» задовольнити.

2. Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011 р. у
справі №2-а-4840/10/2070 скасувати.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.10.2010 р. у
справі №2-а-4840/10/2070 залишити в силі.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Лосєв А.М. Пилипчук Н.Г.