Справа № 802/1621/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 травня 2014 р.
Справа № 802/1621/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:Богоноса Михайла
Богдановича,

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до: Замостянського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції

про: зобов'язання вчинити дії та
скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
позивач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) з
адміністративним позовом до
відповідача - Замостянського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції (далі - Замостянський відділ
ДВС Вінницького МУЮ). У позовній заяві
позивач просив визнати протиправною
бездіяльність Замостянського відділу
ДВС Вінницького МУЮ, що полягає у не
винесенні постанов про зняття арешту з
розрахункових рахунків фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2. Крім того,
позивач просив зобов'язати відповідача
винести постанови про скасування
постанов про арешт коштів боржника від
12.02.2004 року та 21.02.2005 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідачем винесено постанови про
арешт коштів боржника від 12.02.2004 року та
21.02.2005 року. Однак, на запит позивача
щодо наявних виконавчих проваджень
Замостянським відділом ДВС надано
відповідь від 20.03.2014 року № 5672/09-37/2 щодо
відсутності виконавчих проваджень у
яких ФОП ОСОБА_2 виступає боржником.
Тому, на думку позивача, Постанова від
від 12.02.2004 року та постанова від 21.02.2005
року підлягають скасуванню в судовому
порядку на підставі ч.1 ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження» як
такі, що не можуть діяти після
завершення виконавчого провадження в
якому вони були винесені.

Ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.05.2014 року
позовну заяву в частині позовних вимог
про визнання протиправною
бездіяльності Замостянського відділу
ДВС Вінницького МУЮ залишено без
розгляду.

В судовому засіданні 22.05.2014 року
позивач подав заяву про уточнення
позовних вимог, в якій просить
скасувати постанови Замостянського
відділу ДВС про арешт коштів боржника
від 12.02.2004 року та 21.02.2005 року. Крім того,
позивач просив подальший розгляд
справи здійснити в порядку письмового
провадження.

Представник відповідача при вирішенні
справи поклалася на розсуд суду та
зазначила, що у провадженні
Замостянського відділу ДВС
Вінницького МУЮ немає жодного
виконавчого провадження відкритих на
підставі наказу господарського суду
Вінницької області № 13/348-04 від 25.10.2004
року. Це, на її думку, свідчить, що
виконавче провадження згідно
вказаного виконавчого документа було
завершеним. Крім того зазначила про
неможливість подання до суду
матеріалів виконавчого провадження
щодо виконання наказу № 13/348-04 від 25.10.2004
року, оскільки такі до цього часу у
органі ДВС не збереглися.

Враховуючи клопотання позивача, в
судовому засіданні 22.05.14 р.
постановлено ухвалу про перехід до
розгляду справи в порядку письмового
провадження згідно ч. 6 ст. 128 КАС
України, оскільки судом заслухано
пояснення позивача та відповідача,
необхідності заслуховувати пояснення
свідка чи експерта немає.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
зазначає наступне.

ФОП ОСОБА_2 перебуває в процесі
припинення державної реєстрації як
суб'єкта господарювання з 29.11.2012 року.

З метою закриття рахунків, для
завершення процедури припинення, ФОП
ОСОБА_2 звернувся до ПАТ "ВТБ Банк" та
ПАТ "Імексбанк". Як вбачається з
відповіді банків, на рахунки які
належать позивачу накладено арешт
згідно постанови про арешт коштів
боржника від 12.02.2004 року та від 21.02.2005
року (а.с.7-8).

Позивач звернувся з запитом до
Замостянського відділу ДВС
Вінницького МУЮ про наявні виконавчі
провадження та отримав відповідь від
20.03.2014 року за № 5672/09-37/2, що у відділі
виконавчих проваджень стосовно ФОП
ОСОБА_2 не перебуває (а.с.9).

Крім того, відповідачем 22.04.2014 року №
8909/09-37/2 повідомлено про неможливість
надати будь - яку інформацію щодо
здійснення виконання виконавчих
документів на підставі яких винесені
постанови про арешт майна боржника та
скасувати вказані постанови, оскільки
будь-які відкриті виконавчі
провадження стосовно ФОП ОСОБА_2
відсутні.

Судом встановлено, що виконавче
провадження відкривалось на виконання
судового наказу Господарського суду
Вінницької області № 13/348-04 від 25.10.2004
року про стягнення з ФОП ОСОБА_2 боргу.

З метою виконання судового наказу
відділом державним виконавцем
міського відділу ДВС Вінницького МУЮ
винесена Постанова про арешт коштів
боржника від 12.02.2004 року та від 21.02.2005
року (а.с.5-6).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України "Про
виконавче провадження" (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 1
Закону, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

У відповідності із ст. 57 Закону №606-XIV,
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем в
тому числі і шляхом винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах.

Згідно ст. 38 Закону (в редакціїї чинній
на момент винесення оскаржуваного
рішення), у разі закінчення виконавчого
провадження згідно із статтею 37 цього
Закону, крім направлення виконавчого
документа за належністю до іншого
органу державної виконавчої служби;
повернення виконавчого документа
стягувачу згідно із статтею 40 цього
Закону; повернення виконавчого
документа до суду або іншого органу
(посадовій особі), який його видав,
згідно із статтею 40-1 цього Закону,
припиняється чинність арешту майна
боржника, скасовуються інші здійснені
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а
також провадяться інші дії, необхідні
у зв'язку з завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем був накладений
арешт на майно боржника, у постанові
про закінчення виконавчого
провадження, повернення виконавчого
документа стягувачу або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, державний виконавець
зазначає про скасування арешту,
накладеного на майно боржника.

Порядок та умови зняття арешту з майна
визначені статтями 50, 60 Закону № 606-XIV (в
редакції чинній на момент вирішення
спору) , згідно яких у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, закінчення
виконавчого провадження за рішенням
суду, винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків не стягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
до суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника.

Пунктом 10.11 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженою
постановою НБУ від 21.01.2004 року № 22
встановлено, що зняття арешту з коштів,
банк здійснює за постановою державного
виконавця, прийнятою відповідно до
законодавства, або за постановою
слідчого, коли під час провадження
досудового слідства в застосуванні
цього заходу відпаде потреба, а також
за рішенням суду, яке надійшло до банку
безпосередньо від суду.

В даному випадку відповідачем не
надано суду доказів існування
незавершених виконавчих проваджень
щодо ФОП ОСОБА_2, які б обумовлювали
необхідність залишення в силі
накладеного на майно позивача арешту, а
тому визначені Законом України "Про
виконавче провадження" правові
підстави для існування постанов про
арешт коштів боржника від 12.02.2004 року та
21.02.2005 року відсутні.

Обираючи спосіб захисту порушених прав
позивача суд враховує, що відповідно до
п. 10.2 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в
адміністративній справі" в разі
задоволення позову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи його окремих положень
суд повинен зазначити про це в судовому
рішенні та одночасно застосувати один
із встановлених законом способів
захисту порушеного права позивача: про
скасування або визнання нечинними
рішення чи окремих його положень.

Так, позивач у позовній заяві просить
скасувати постанови Замостянського
відділу ДВС про арешт коштів боржника
від 12.02.2004 року та 21.02.2005 року. Однак,
скасування акта суб'єкта владних
повноважень як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.
Водночас, постанови про арешт коштів
боржника від 12.02.2004 року та 21.02.2005 року в
період здійснення виконавчого
провадження породжували певні правові
наслідки для позивача, а тому підстави
для їх скасування відсутні.

Таким чином, належним способом захисту
у даному випадку буде визнання
нечинними постанови про арешт коштів
боржника від 12.02.2004 року та 21.02.2005 року,
оскільки визнання акта суб'єкта
владних повноважень нечинним означає
втрату чинності таким актом з моменту
набрання чинності відповідним судовим
рішенням або з іншого визначеного
судом моменту після прийняття такого
акта.

Враховуючи вище викладене,
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Замостянського відділу ДВС
Вінницького МУЮ необхідно
задовольнити частково та визнати
нечинними постанови про арешт коштів
боржника від 12.02.2004 року та 21.02.2005 року.
Визнання оскаржуваних постанов
нечинними є підставою для зняття
обслуговуючими позивача банками
арешту із коштів на його рахунках у цих
банках.

При вирішенні питання про розподіл
сплаченого позивачем при зверненні до
суду судового збору суд керуючись ч. 3
ст. 94 КАС України, згідно якої, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати нечинними постанови
Замостянського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції про арешт
коштів боржника від 12.02.2004 року та 21.02.2005
року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 36,54 грн.
(тридцять шість гривень п'ятдесят
чотири коп.).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович