Справа № 804/4188/14
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 р. Справа № 804/4188/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Парненко
В.С.

при секретарі судового засідання
Драгота С.А.,

за участю:

представник позивача Воронько
О.Д.

представник відповідача
Волошина В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
додатковою відповідальністю «Конкорд»
до Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2014 року Товариство з додатковою
відповідальністю «Конкорд» (надалі -
позивач) звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (надалі -
відповідач), в якому просить (з
урахуванням уточнення) скасувати
податкові повідомлення-рішення №
та № від 18.03.2014 р.

Позовні вимоги позивач обґрунтував
тим, що вважає зазначені податкові
повідомлення-рішення протиправними та
такими, що підлягають скасуванню,
оскільки не ґрунтуються на законі та
прийняті податковим органом без
достатніх на те правових підстав.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечував, просив в
задоволенні позову відмовити. Надав
заперечення проти позову.

Заслухавши представників сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали справи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає
встановленими наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що у період з 12.08.2013
р. по 13.09.2013 р. Дніпропетровською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області було проведено планову виїзну
перевірку Товариства з додатковою
відповідальністю «Конкорд», код за
з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2010 р. по 31.12.2012 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 р. по
31.12.2012 р.

За результатами зазначеної планової
перевірки було складено Акт від 20.09.2013
р. № 144/22-01/3738088 про результати планової
виїзної перевірки ТДВ «Конкорд» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2010 р. по
31.12.2012 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 р. по
31.12.2012 р. (а.с.18-86), яким встановлено
порушення ТДВ «Конкорд» окремих норм
законодавства, а саме:

1. пп. 135.5.4., 35.5.14., 137.4., 138.1.1., 138.6.,
138.8.1., 139.1.12., 144.1 Податкового кодексу
України, внаслідок чого ТДВ «Конкорд»
занижено податок на прибуток
підприємств у сумі 201042 грн., у тому
числі: за І квартал 20.11 року в сумі
9494 грн.; за II квартал 2011 року в сумі 47292
грн.; за III квартал 2011 року в сумі 13269 грн;
за IV квартал 2011 року в сумі 125347 грн.; за І
квартал 2012 року в сумі 125347 грн.; за II
квартал 2012 року в сумі 749 грн.; за III
квартал 2011 року в сумі 749 грн.; за VI
квартал 2011 року в сумі 749 грн.

2. пп. 198.6., 193.1., 201.10 Податкового
кодексу України, в результаті чого
донараховано ПДВ всього на суму 1272222
грн., у тому числі по періодах: за січень
2011 року на суму 200 грн.; за березень 2011
року на суму 3116 грн.; за квітень 2011 року
на суму 567 грн.; за червень 2011 року на
суму 4473 грн.; за вересень 2011 року на суму
1089 грн.; за листопад 2011 року на суму 21581
грн.; за лютий 2012 року на суму 1259 грн.; за
серпень 2012 року на суму 456044 грн.; за
вересень 2012 року на суму 783893 грн.

3. п. 120.1. Податкового кодексу
України в частині несвоєчасного
подання податкової декларації з ПДВ за
листопад 2011 р.

4. абз. «г» п. 164.2.17., пп. 164.2., 168.1.1.,
абз. «а», «б» п. 176.2. Податкового кодексу
України, в результаті чого нараховано
податку на доходи фізичних осіб у сумі
3240 грн.

ТДВ «Конкорд» було надано заперечення
до Акту перевірки за вих. №. 260913/1 від
26.09.2013 р. (а.с.88-99).

За результатами розгляду зазначеного
заперечення податковим органом була
надана відповідь від 03.10.2013 р. №
4270/10/04-17-22-01-19, відповідно до якої
заперечення до Акту перевірки залишено
без задоволення (а.с.100-138).

Тож, за результатами перевірки
відповідачем були прийняті наступні
податкові повідомлення-рішення: від
08.10.2013 р. № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
на загальну суму 202453 грн., з яких за
основним платежем збільшено суму
грошового зобов'язання на 201042 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на 1411 грн. (а.с.139); від 08.10.2013 р.
№ , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання на загальну
суму 1904156 грн., з яких за основним
платежем збільшено суму грошового
зобов'язання на 1272222 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на
631934 грн. (а.с.140); від 08.10.2013 р. № ,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання на загальну суму 170 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) (а.с.141); від 08.10.2013 р. № ,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання на загальну суму 4050 грн., з
яких за основним платежем збільшено
суму грошового зобов'язання на 3240 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на 810 грн. (а.с.142).

17.10.2013 р. позивачем до Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області була подана
первинна скарга за вих. № 171013/1 на
вищезазначені податкові
повідомлення-рішення (а.с.143-145).

Головне управління Міндоходів у
Дніпропетровській області своїм
рішенням від 31.10.2013 р. № 3504/10104-36-10-011-09
продовжило термін розгляду зазначеної
скарги до 16.12.2012 р. включно та доручено
відповідачу відповідно до пп. 78.1.5. п. 78.1.
ст. 78 Податкового кодексу України
провести позапланову документальну
перевірку ТДВ «Конкорд», в ході якої
дослідити питання, які стали предметом
оскарження (а.с.226-227).

У період з 19.11.2013 р. по 29.11.2013 р.
відповідачем було проведено
позапланову виїзну перевірку ТДВ
«Конкорд» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2007 р. по 31.12.2013 р., за результатами
складено Акт від 29.11.2013 р. № 305/22-01/37383088
про результати позапланової виїзної
перевірки ТДВ «Конкорд» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2007 р. по
31.12.2013 р. (а.с.146-222), яким встановлено
порушення пп. 4.1.6 п. 4.1. ст. 4, пп. 5.3.9. п. 5.3.
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємства» від 28.12.1994 р. пп.
135.5.4., 135.5.14., 135.5.5. ст. 135., п. 137.4. ст. 137., пп.
138.1.1. п. 138.1., п. 138.8., п. 138.6. ст. 138., пп. 139.1.12
п. 139.1. ст. 139., п. 144.1. ст. 144 Податкового
кодексу України.

Головне управління Міндоходів у
Дніпропетровській області своїм
рішенням від 16.12.2013 р. № 4610/10/04-36-10-08-00 про
результати розгляду скарги ТДВ
«Конкорд» (а.с.228-234) залишило без змін
податкове повідомлення-рішення
Дніпропетровської ОДПІ від 08.10.2013 р. №
про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 1904156,0 грн. (1272222,0 грн. -
основний платіж, 631934,0 грн. штрафна
санкція); скасувало податкове
повідомлення-рішення
Дніпропетровської ОДПІ від 08.10.2013 р. №
в частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 12647,7 грн. (12364,0 грн. - основний
платіж, 283,5 грн. - штрафна санкція);
скасувало податкове
повідомлення-рішення
Дніпропетровської ОДПІ від 08.10.2013 р. №
про застосування штрафу за
несвоєчасне подання податкової
декларації з ПДВ у сумі 170,0 грн.;
скасувало податкове
повідомлення-рішення
Дніпропетровської ОДПІ від 08.10.2013 р. №
в частині застосування штрафної
санкції з податку на доходи фізичних
осіб у сумі 201,5 грн.

Скаргу ТДВ «Конкорд» залишено без
задоволення. Відносно ТДВ «Конкорд»
було винесено наступні повідомлення -
рішення з урахуванням розгляду
первинної скарги: від 09.01.2014 р. № ,
яким ТДВ «Конкорд» збільшено суму
грошового зобов'язання на загальну
суму 3848,5 грн., з яких за основним
платежем збільшено суму грошового
зобов'язання на 3240 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на
608,5 грн. (а.с.235); від 09.01.2014 р. № ,
яким ТДВ «Конкорд» збільшено суму
грошового зобов'язання на загальну
суму 189805,5 грн., з яких за основним
платежем збільшено суму грошового
зобов'язання на 188678 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на
1127,5 грн. (а.с.236).

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області та
винесеними податковими
повідомленнями-рішеннями ТДВ
«Конкорд» подало до Міністерства
доходів і зборів України повторну
скаргу за вих. № 261213/2 від 26.12.2013 р.
(а.с.237-2 том 2).

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 15.01.2014 р. № 592/6/99-99-10-01-15
продовжено строк розгляду
вищезазначеної скарги ТДВ «Конкорд» до
27.02.2014 р. включно (а.с.3 том 2).

ТДВ «Конкорд» були подані доповнення
до скарги за вих. № 261213/2 від 26.12.2013 р
(а.с.5-6 том 2).

Міністерство доходів і зборів України
своїм рішенням від 26.02.2014 р. №
3638/6/99-99-10-01-15 (а.с.7-16 том 2) залишило без
змін податкове повідомлення-рішення
Дніпропетровської ОДПІ від 08.10.20.13 р. №
з урахуванням рішення,
прийнятого за розглядом первинної
скарги (податкове повідомлення-рішення
Дніпропетровської ОДПІ від 09.01.2014 р. №
); скасувало податкові
повідомлення-рішення від 08.10.2013 р. №
, від 08.10.2013 р. № з
урахуванням рішення, прийнятого за
розглядом первинної скарги (податкове
повідомлення-рішення від 09.01.2014 р. №
) в частині взаємовідносин з ТОВ
Електронна компанія «Едванс», ТОВ
«Верхньодніпровський авторемонтний
завод», ТОВ «ЕКТ-Сервіс», ТОВ
«Дніпроторгкомцентр», ПП «Екосвіт Ю»
та у відповідній частині рішення,
прийняте за розглядом первинної
скарги, а в іншій частині зазначені
податкові повідомлення-рішення та
рішення, прийняте за розглядом
первинної скарги залишено без змін, а
скаргу - частково задоволено.

Листом відповідача від 18.03.2014 р. №
5214/10/04-17-22-01-13 за результатами розгляду
скарги Міністерством доходів і зборів
України (а.с.17 том 2) відносно позивача
були винесені наступні податкові
повідомлення-рішення: від 18.03.2014 р. №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання на загальну
суму 1859905,5 грн., з яких за основним
платежем збільшено суму грошового
зобов'язання на 1239937 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на
619968,5 грн. (а.с.17а том 2); від 18.03.2014 р. №
, яким ТДВ «Конкорд» збільшено
суму грошового зобов'язання на
загальну суму 109335 грн., з яких за
основним платежем збільшено суму
грошового зобов'язання на 106768 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на 567 грн. (а.с.18 том 2), які є
предметом оскарження даного позову.

Відповідачем під час проведення
перевірки встановлені наступні
порушення та відповідні ним
правовідносини, виходячи з яких
винесені оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Перевіркою встановлено неправомірне
віднесення до складу витрат протягом
2012 р. експедиційних послуг, наданих ФОП
ОСОБА_3 (платник єдиного податку, вид
діяльності - транспортне оброблення
вантажів та організація перевезень
вантажів) на суму 10 800,00 грн.

Згідно з наказом ТДВ «Конкорд» від
17.11.2010 р. №3-ОК та заявою про прийняття
на роботу від 17.11.2010 р. прийнято на
посаду начальника транспортного
відділу ОСОБА_3 з оплатою згідно з
штатним розписом.

Перевіркою табелів обліку робочого
часу за перевіряємий період було
встановлено, що ОСОБА_3, табельний
№000000013 працював на посаді начальника
транспортного відділу, фактично ним
було відпрацьовано щоденно по 8 годин
помісячно за 2010-2012 рр.

Згідно з отриманою довідкою
Верхньодніпровської ОДПІ
№600/04_16_17_03_06/05461390 від 27.11.2013 р.
відповідно до наказу від 31.10.2007 №213-к, TOB
«ВАРЗ» прийнято ОСОБА_3 на посаду водія
1 класу до автотранспортної дільниці на
1/2 місячної ставки з 01.11.2007 р. за
сумісництвом. Оплата праці
почасово-преміальна, згідно з штатним
розкладом. Запис у трудовій книжці
ОСОБА_3 не зроблений, у зв'язку з її
відсутністю на підприємстві.

Відповідно до наказу ТОВ «ВАРЗ» від
29.04.2009 №53-к, сумісника ОСОБА_3, водія
автомобіля 1 класу переведено на повний
робочий день з окладом 1200,00 грн.

Відповідно до копій табелів обліку
робочого часу встановлено, що ОСОБА_3
працював на посаді водія, фактично ним
відпрацьовано щоденно по 8 годин
щомісячно, крім серпня 2011 р. (за період з
08.08.2011 по 12.08.2011 - відпустка), 30.12.2011 р. -
відпустка без збереження заробітної
плати та за періоди з 03.01.2012 по 06.01.2012, з
10.01.2012 по 13.01.2012, з 16.01.2012 по 20.01.2012 -
відпустка без збереження заробітної
плати.

Згідно з наданими копіями подорожніх
листів легкового автомобіля, ОСОБА_3 за
період 01.11.2010-31.12.2012 - водій
транспортного засобу марки HYUNDAI НІ,
держаний номер НОМЕР_9.

Наявність вказаних вище обставин, на
думку відповідача, є підставою для
встановлення факту нереальності
здійснення експедиторських послуг ФОП
ОСОБА_3 за період з січня 2011 р. по 31.12.2012
р. одночасно з виконанням, покладених
на нього посадових зобов'язань.

Між ТДВ «Конкорд» та ФОП ОСОБА_3
укладено договір транспортного
експедирування вантажів від 03.01.2011 №
03/211. За умовами вказаного договору ФОП
ОСОБА_3 (експедитор) приймає на себе
такі обов'язки: належним чином виконати
прийняту від Замовника заявку,
подавати під завантаження справний
рухомий склад, своєчасно доставити
ввірений вантаж у пункт призначення,
передати у пункті призначення ввірений
вантаж уповноваженій особі одержувача,
зазначеного у супровідних документах.

У період з 01.03.2011 по 31.12.2012 ТДВ «Конкорд»
перераховано на розрахунковий рахунок
ФОП ОСОБА_3 кошти у сумі 21600 грн. за
надані ним транспортно- експедиційні
послуги.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_3
перебуває на обліку в Лівобережній
ОДПІ м. Дніпропетровська, є платником
єдиного податку (види діяльності:
транспортне оброблення вантажів та
організація перевезень вантажів),
наймані працівники у підприємця
відсутні.

При цьому, як зазначалося раніше,
відповідно до наказу ТДВ «Конкорд» від
17.11.2010 № З-OK та заяви про прийняття на
роботу від 17.11.2010 ОСОБА_3 прийнято на
посаду начальника транспортного
відділу ТДВ «Конкорд» з оплатою згідно
зі штатним розписом.

За вказаним фактом Дніпропетровською
ОДПІ зроблено висновок про
нереальність надання підприємцем
ОСОБА_3 експедиторських послуг ТОВ
«Конкорд» у періоді з січня 2011 р. по
31.12.2012 р. Отримані фізичною особою
ОСОБА_3 доходи не від провадження
підприємницької діяльності, є іншими
доходами та, згідно з вимогами п. 177.6 ст.
177 Податкового кодексу України,
підлягають оподаткуванню на загальних
підставах. Крім того, податковим
органом зроблено висновок, що ТДВ
«Конкорд» є податковим агентом при
виплаті інших доходів фізичній особі
ОСОБА_3 та про заниження товариством
податку на доходи фізичних осіб у сумі
3240 грн. (21600,0 грн. х 15%).

Згідно уточнення до адміністративного
позову податкове повідомлення-рішення
по даним правовідносинам не
оскаржується.

В ході перевірки встановлено
завищення собівартості реалізованих
товарів у сумі 502791,00 грн., яке склалося
за рахунок віднесення до складу витрат
завищеної суми собівартості товарів, у
т.ч. II кв. 2011 - 148127,00 грн., III кв. 2011 - 46936,00
грн., IV кв. 2011 -307728,00 грн.

В ході проведення перевірки
правильності формування собівартості
проданих (виготовлених) та
реалізованих товарів по рядку 05.1.1
декларації з податку на прибуток
підприємство ТДВ «Конкорд»,
встановлено її завищення всього на
загальну суму 502791,00 грн. у т.ч. у тому
числі II квартал 2011 року сумі 148127,00 грн.,
III квартал 2011 р. у сумі 46936,00 грн., IV
квартал 2011 у сумі 307728,00 грн.

ТДВ «Конкорд» надано до перевірки за
перевіряємий період журнали - ордери
«Обороти по рахунку 90 «Собівартість
реалізації» поквартально, та 281 «Товари
на складі».

За наданим журналами - ордерами: 281
«Товари на складі» та «Обороти по
рахунку 90 «Собівартість реалізації»
встановлено завищення собівартості
проданих товарів та списання товарів
до реалізації наступним чином - по
іншим витратам, які віднесені до складу
витрат встановлено заниження витрат у
сумі 39750,0 грн. по рекламним витратам,
описано по рядку 06.3 «Витрати на збут».

Таким чином, на порушення п.п. 138.1.1, п.138.6,
п. 138.8.1, ст. 138 Податкового кодексу
України ТДВ «Конкорд» завищено
собівартість придбаних та
реалізованих товарів на загальну суму
502791,00 грн., у т.ч. у тому числі II квартал
2011 року сумі 148127,00 грн.. III квартал 2011 р. у
сумі 46936,00 грн., IV квартал 2011 у сумі 307728,00
грн.

Відповідач вказав, що в ході проведення
перевірки ТДВ «Конкорд» вручено лист №
7765/10/04-17-22-01-19 від 27.11.2013 р. щодо надання
письмових пояснень невідповідності
даних декларації даним перевірки по
формуванню витрат.

Станом на 29.11.2013 відповідь не отримана.

Доказів викладених обставин до суду не
надано.

Перевіркою встановлено заниження
витрат на придбання у сумі 39750,00 грн., що
склалося внаслідок не віднесення до
складу витрат витрати по отриманим
рекламним послугам у IV кварталі 2011 р.,
про що зроблено запис у журналі - ордері
631 «Розрахунки з вітчизняними
постачальниками» Дт93Кт631: ТОВ
Креативне агенство Кенгуру-Медіа - 33333,33
грн.; ПП «Рекламно-інформаційне агенція
«МедіаКомпас Україна» - 6416,66 грн.

Перевіркою встановлено, що на
виконання Договору від 03.05.2012 № 09/12-1 на
виготовлення продукції із матеріалів
замовника, ТДВ «Конкорд» відповідно до
актів прийому-передачі від 14.06.2012,
20.06.2012, 22.06.2012 та 25.06.2012 передано на
«Верхньодніпровський авторемонтний
завод» автомобілі, як складові частини
підмітально-прибиральної техніки, на
загальну суму 33 071 838,0 грн., у тому числі
ПДВ 5 512 473,0 грн.

ТОВ «Верхньодніпровський
авторемонтний завод» згідно з актами
прийому-передачі передано
підмітально-прибиральну техніку на ТДВ
«Конкорд» у липні 2012 р.

ТДВ «Конкорд» фактично отримано
послуги з виготовлення продукції у
липні 2012 р.

Вищезазначені автомобілі у кількості 19
штук ТДВ «Конкорд» реалізовано в липні
2012 р. згідно з актами прийому-передачі
та видатковими накладними від 02.07.2012.,
03.07.2012, 04.07.2012 та 01.08.2012 на загальну суму 42
477 050,01 грн., у тому числі ПДВ - 7 079 508,4 грн.,
що підтверджується даними
бухгалтерського обліку.

ТДВ «Конкорд» розрахунок з TOB
«Верхньодніпровський авторемонтний
завод» за отримані послуги за
виготовлення транспортних засобів,
науково-технічної продукції,
проведення випробувань та
сертифікації підмітально-прибиральної
техніки проведено грошовими коштами на
суму 4 660 776,33 грн. (серпень 2012 року - 2 736
262,16 грн., вересень 2012 року - 1 924514,14грн.).

Перевіркою встановлено, що ТДВ
«Конкорд» отримано від ТОВ
«Верхньодніпровський авторемонтний
завод» податкові накладні лише у
серпні та вересні 2012 р. на загальну суму
7439618,36 грн., у тому числі ПДВ - 1 239 936,48
грн., при цьому ТДВ «Конкорд»
реалізовано транспортні засоби
покупцю КРП «Чисте місто» у липні 2012 р.

За таких обставин, відповідачем
зроблений висновок про завищення ПДВ,
віднесеного до складу податкового
кредиту у загальній сумі 1 239 936,48 грн., у
тому числі за серпень 2012 р. - 456 044,0 грн.,
вересень 2012 р. - 783 893,0 грн.

На думку податкового органу, право на
податковий кредит у ТДВ «Конкорд» з
отриманих послуг від ТОВ
«Верхньодніпровський авторемонтний
завод» щодо виготовлення транспортних
засобів, виготовлення
науково-технічної продукції,
проведення випробувань та
сертифікації транспортних засобів,
виникло лише у липні 2012 р.

В акті позапланової перевірки
зазначено, що ТДВ «Конкорд» скаргу -
додаток № 8 до декларації з ПДВ за
липень 2012 р. до податкового органу не
надавало.

З огляду на зазначене, податкова
інспекція дійшла висновку про
неправомірність віднесення до складу
податкового кредиту ПДВ на загальну
суму 1 239 936,48 грн., у тому числі за
серпень 2012 р. - 456044,0 грн., вересень 2012
року - 783 893,0 грн.

З приводу встановлених порушень суд
зазначає наступне.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п.
2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.
статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99 р. № 996-ХІV,
із змінами та доповненнями,
встановлені вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за
№ 168/704 первинні документи (на паперових
і машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. Відповідно до
пунктів 2.15, п.2.16 вищевказаного
Положення забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Висновок відповідача щодо заниження
ТДВ «Конкорд» податку на прибуток на
суму 2268 грн. за період 1-4 квартал 2012 року
та податку на доходи фізичних осіб на
суму 3240 грн. за період 1 квартал 2011 року-4
квартал 2012 року ґрунтується на
нереальності здійснення
експедиторських послуг ФОП ОСОБА_3,
оскільки він одночасно працював на
декількох підприємствах і здійснював
свою діяльність як СПД, і тому ТДВ
«Конкорд» за вказаний звітній період
було завищено обсяг операцій з
придбання послуг та
взаєморозрахунками з ФОП ОСОБА_3

ТДВ «Конкорд» отримало послуги
експедитора від ФОП ОСОБА_3 за
Договором транспортного
експедирування вантажів від 03.01.2011 р.
№03/211, що підтверджується Актами
виконаних робіт від 31.01.2011 р. №01/03, від
28.02.2011 р. №02/03, від 31.03.2011 №03/03, від 30.04.2011
р. №04/03, від 31.05.2011 р. №05/03, від 30.06.2011 р.
№06/03, від 31.07.2011 від 07/03, від 31.08.2011 р.
№08/03, від 30.09.2011 р. №09/03, від 31.10.2011 р.
№10/03, від 30.11.2011 р. №11/03, від 31.12.2011 р.
№12/03, від 31.01.2012 р. №01/03, від 29.02.2012 р., від
31.03.2012 р. №03/03, від 30.04.2012 р. №04/03, від
31.05.2012 р. №05/03, від 30.06.2012 р. №06/03, від
31.07.2012 р. №07/03, від 31.08.2012 р. №08/03, від
30.09.2012 р. №09/03, від 31.10.2012 р. №10/03, від
30.11.2012 р. №11/03, від 31.12.2012 р. №12/03.

Всього за 2012 р. - 10800,00 грн., за 2011-2012 рр. -
21600,00 грн.

ФОП ОСОБА_3 (НОМЕР_10) є платником єдиного
податку та працює згідно Свідоцтва про
сплату єдиного податку, вид діяльності
«Транспортне оброблення вантажів та
організація перевезення вантажів».

Сторонами підтверджується, що
експедиторські послуги ФОП ОСОБА_3 були
надані ТДВ «Конкорд» в межах його
основної діяльності.

Відповідно до п. 163.1.1 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
резидента є загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід. Згідно із п.
165.1.36. Податкового кодексу України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку не включається, зокрема, дохід
фізичної особи - підприємця, з якого
сплачується єдиний податок згідно із
спрощеною системою оподаткування
відповідно до цього Кодексу.

Податковий орган застосовував
положення п. 177.6. Податкового кодексу
України щодо необхідності утримання
податку на доходи фізичних осіб, проте
дія цього пункту не поширюється на
платників єдиного податку.

На підтвердження правомірності
встановленого порушення відповідач
посилається на Лист Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва від 03.02.2011 р.
№999, в якому роз'яснено, що фізична
особа-підприємець, яка є платником
єдиного податку, може бути найманим
працівником на підприємстві, за умови,
якщо її підприємницька діяльність не
пов'язана з виконанням посадових
обов'язків, як працівника підприємства
(установи, організації, або фізичної
особи) та здійснюється у вільний від
таких обов'язків час. У разі якщо
фізична особа-підприємець отримує інші
доходи, ніж від провадження
підприємницької діяльності, у межах
обраних ним видів такої діяльності,
такі доходи оподатковуються за
загальними правилами, встановленими
Податковим кодексом України для
платників податку-фізичних осіб.

Проте, ФОП ОСОБА_3 не отримував інші
доходи, ніж від провадження
підприємницької діяльності, у межах
обраних ним видів такої діяльності.

У національному законодавстві поняття
«найманий працівник» - це фізична
особа, яка працює за трудовим договором
на підприємстві, в установі та
організації, в їх об'єднаннях або у
фізичних осіб, які використовують
найману працю.

Згідно пп.14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий агент щодо
податку на доходи фізичних осіб -
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ),
самозайнята особа, представництво
нерезидента - юридичної особи, інвестор
(оператор) за угодою про розподіл
продукції, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність контролюючим органам та
нести відповідальність за порушення
його норм в порядку, передбаченому
статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;

Кодексом законів про працю
передбачено, що підставою для
виникнення трудових відносин між
найманим працівником та працедавцем є
трудовий договір.

Відповідно до ст.21 Кодексу законів про
працю, трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

В свою чергу укладення трудового
договору породжує для працівника
обов'язки щодо виконання ним робіт в
межах його функцій на конкретній
посаді відповідно до його професії,
спеціальності і кваліфікації, вчасну
оплату за виконання робіт, дотримання
правил внутрішнього трудового
розпорядку, низку істотних гарантій,
наявність належних умов праці,
необхідних для виконання роботи,
відносин підпорядкування працівника
роботодавцю, можливість притягнення до
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності.

Висновок відповідача щодо завищення
ТДВ «Конкорд» собівартості проданих
(виготовлених) та реалізованих товарів
за 2-4 квартали 2011 р. на суму 502 791 грн.
ґрунтується на тому, що встановлено
невідповідність між даними
бухгалтерського та податкового обліку
щодо вартості списаного товару.

Під собівартістю реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг згідно
з пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України розуміють витрати,
прямо пов'язані з виробництвом та/або
придбанням реалізованих протягом
звітного податкового періоду товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, які
визначаються відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням розділу III
Податкового кодексу.

Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу (п. 138.6 ст. 138
Податкового кодексу).

Згідно п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу
України для обрахунку об'єкта
оподаткування платник податку на
прибуток використовує дані
бухгалтерського обліку щодо доходів та
витрат з врахуванням положень
Податкового кодексу України.

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірювач, базуються на даних
бухгалтерського обліку.

Отже, механізм визначення витрат
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У відповідності до п.138.5 ст. 138
Податкового кодексу України інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, з урахуванням
наступного: датою здійснення витрат,
нарахованих платником податку у
вигляді сум податків та зборів,
вважається останній день звітного
податкового періоду, за який
проводиться нарахування податкового
зобов'язання з податку та збору.

Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну) ( п.138.8 ст. 138 Податкового
кодексу України).

За перевіряємий період ТДВ «Конкорд»
було понесено витрати на суму більше,
ніж це відображено на рахунку
бухгалтерського обліку 90
«Собівартість реалізації». Таким
чином, до рядка декларації 05.1
«Собівартість придбаних (виготовлених)
ти реалізованих товарів (робіт,
послуг)» включено витрати не лише з
рахунку 90, а й рахунків 92
«Адміністративні витрати», 93 «Витрати
на збут», 94 «Інші витрати».

Відповідно до пункту ст. 3
Господарського кодексу України під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України доходи -
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами

Із аналізу наведених норм вбачається,
що законодавець визначив, що поняття
доходу для цілей податкового
законодавства, яке визначає усі види
надходжень, які набуваються платником
податку у власність чи на його користь
і мають вартісне вираження. При цьому,
здійснення господарської діяльності
не пов'язується з фактом перевищення
надходжень до такого платника податків
над його витратами.

Крім того, визначення розміру витрат
підприємства шляхом визначення їх на
рівні отриманого доходу чинним
податковим законодавством України не
передбачено.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.
140.5 ст. 104 Податкового кодексу України
установлення додаткових обмежень щодо
складу витрат платника податку, крім
тих, що зазначені в цьому розділі, не
дозволяється.

Згідно зі ст. 190 Господарського кодексу
України вільні ціни визначаються
суб'єктами господарювання на всі види
продукції (робіт, послуг) самостійно за
згодою сторін, а у
внутрішньогосподарських відносинах -
також за рішенням суб'єкта
господарювання. Виняток становлять
види продукції (робіт, послуг), щодо
яких встановлено державні ціни. Тобто,
реалізація товарів продавцем за цінами
нижчими від ціни собівартості чи
придбання не є законодавчо
забороненою.

При цьому, суд звертає увагу, ані під
час перевірки, ані під час судового
розгляду у податкового органу не було
претензій до даних податкової
декларації з податку на прибуток
підприємств.

Крім того, в Акті перевірки відсутні
відомості щодо встановлення у ході
перевірки заниження або завищення
задекларованих підприємством
адміністративних витрат, витрат на
збут, інших витрат звичайної
діяльності і інших операційних витрат.

Документи, на підтвердження понесених
витрат надавалися позивачем до
перевірки.

Дані документи наявні в матеріалах
справи.

З даного приводу відповідачем пояснень
не надано.

Висновок податкової служби щодо
заниження ТДВ «Конкорд» податку на
додану вартість за серпень 2012 р. на суму
456 044 грн., вересень 2012 р. на суму 783 893 грн.
ґрунтується на тому, що ТДВ «Конкорд»
було несвоєчасно включено до складу
податкового кредиту суми ПДВ з
вартості послуг по виготовленню
підмітально - прибиральної техніки,
наданих ТОВ «Верхньодніпровський
авторемонтний завод».

У 2012 р. ТДВ «Конкорд» виграло тендер на
поставку КРП «Чисте місто»
прибиральної автотехніки. На виконання
умов договору з поставки вказаної
техніки ТДВ «Конкорд» було укладено
низку договорів з придбання
комплектуючих, їх монтажу та доведення
до стану, придатного до продажу і
використання, зокрема Договір з ТОВ
«Верхньодніпровський авторемонтний
завод» з надання послуг з виготовлення
продукції із матеріалів замовника від
03.05.2012 р. №09/12-1.

ТДВ «Конкорд» за даним договором
отримало послуги по виготовленню
підмітально - прибиральної техніки, що
підтверджується наступними актами
виконаних робіт: №ОУ-0000051 від 30.08.2012 р.,
№ОУ-0000052 від 30.08.2012 р., №ОУ-0000058 від 18.09.2012
р., №ОУ-0000059 від 19.09.2012 р., №ОУ-0000062 від
20.09.2012 р., №ОУ-0000064 від 21.09.2012 р., №ОУ-0000072
від 28.09.2012 р.

Податковий орган зробив висновок, що
датою виникнення податкових
зобов'язань (та, відповідно,
податкового кредиту) за вищевказаними
операціями є липень 2012 р., проте ТДВ
«Конкорд» здійснило формування
податкового кредиту у серпні-вересні
2012 р. та не подавало Додатку №8 до
декларації з ПДВ за липень 2012 р.

Відповідно до п. 201.10 ст. 210 Податкового
кодексу України у разі відмови
продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі. До заяви додаються
копії товарних чеків або інших
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Скарга подається за формою додатка 8 до
Декларації з ПДВ, затвердженої Наказом
№ 1492 від 25.11.2011 «Про затвердження форм
та Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість».

Суд звертає увагу, що згідно прямої
вказівки у нормі закону надання такої
скарги є правом покупця товарів/послуг,
а не обов'язком.

Відповідно до договору від 03.05.2012 р.
№09/12-1 (а.с.74-76) строки виробництва
окремої партії продукції та строки її
передання Замовнику визначаються
Замовником шляхом передання
Підряднику специфікації (п.3.2);
підрядник зобов'язується, серед іншого,
завершувати роботи з виробництва
конкретної партії продукції та
передавити таку партію Замовнику
шляхом підписання Акту
приймання-передачі продукції в строк,
передбачений п.3.2 цього Договору (п.6.1).

Відповідно до Додаткової угоди №1 від
01.07.2012 р. № 3 до даного Договору (а.с.80-81)
доповнено п. 6 Договору наступними
підпунктами: 6.3. Взаємовідносини сторін
завершуються після підписання актів
виконаних робіт з виробництва
конкретної партії продукції згідно
Специфікацій. В акті виконаних робіт
зазначається перелік робіт та їх
вартість (п.2); акти виконаних робіт
підписуються Замовником після
передачі продукції та її реєстрації в
органах ДАІ кінцевим споживачем, про що
Замовник сповіщає Підряднику в
письмовій формі (п.6.4).

Відповідно до умов договорів рух
автомобілів від ТОВ
«Верхньодніпровський авторемонтний
завод» відбувався до ТДВ «Конкорд», яке
здійснювало подальшу передачу
автомобілів Замовнику.

Таким чином, на дату відвантаження
конкретної партії продукції ТДВ
«Конкорд» вартість послуг з
виготовлення підмітально -
прибиральної техніки, що зазначена у
Специфікації, врахована у складі ціни
конкретної продукції.

Акти виконаних робіт, що свідчать про
завершення правовідносин між
сторонами з виготовлення підмітально -
прибиральної техніки підписувалися з
урахуванням п.6.4 вказаного Договору, а
саме: акти виконаних робіт
підписуються Замовником після
передачі продукції та її реєстрації в
органах ДАІ кінцевим споживачем,
податкові накладні виписувалися
Підрядником згідно вимог Податкового
кодексу України щодо дати виникнення
податкових зобов'язань, що
підтверджується актами виконаних
робіт.

Вказані операції перевірені Державною
фінансовою інспекцією у
Дніпропетровській області, про що
надано Довідку зустрічної звірки від
16.04.2013 року №31-22 (а.с. 90-94 том 2),
відповідно до якої жодних порушень
виявлено не було.

Таким чином, позивачем сформовано
первинні документи за вказаними
правовідносинам відповідно до
встановлених умов договорів, що не
заперечується законодавством.

Крім того, необхідність надавати
додаток №8 до декларації у позивача не
настала, оскільки підрядник (ТОВ
«Верхньодніпровський авторемонтний
завод») не відмовлявся надати
податкову накладну і ним не
порушувався порядок її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі.

Згідно пп. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності та не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

· придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

· придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від того,
чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Щодо висновку відповідача про
нереальність здійснення господарських
відносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

У статті 203 Цивільного кодексу України
наведено загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину:

1. Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Законом закріплено презумпцію
правомірності правочину: правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним (ст. 204
Цивільного кодексу України). З
наведеного випливає, що правочин
(договір) є правомірним, а отже й
дійсним. Неправомірність (недійсність)
правочину повинна бути прямо
передбачена законом або встановлена
рішенням суду, що набрало законної
сили.

Відповідно до Пленуму Верховного суду
України від 06 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» встановлений перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 Цивільного
кодексу України:

1) правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (ст. 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують
правовий режим вилучених з обігу або
обмежених в обігу об'єктів цивільного
права тощо. Усі інші правочини,
спрямовані на порушення інших об'єктів
права, передбачені іншими нормами
публічного права, не є такими, що
порушують публічний порядок. При
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Згідно ч. 2, 3 ст. 215 Цивільного кодексу
України, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).
Визнання правочину недійсним судом не
вимагається лише у тому випадку, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Недійсними правочини можуть вважатися
лише за умови доведеності фактів, що
свідчать про нікчемність даного
правочину.

Правочини, зазначені в Акті перевірки,
до теперішнього часу не визнані
недійсними у судовому порядку.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин.

При цьому обов'язковість установлення
умислу поширюється лише на визнання
недійсними правочинів, вчинених із
метою, що суперечить інтересам держави
та суспільства (ч. 3 ст. 228 Цивільного
кодексу України).

Під час перевірки податковий орган не
встановив обставин, які б свідчили про
умисел позивача на встановлення
правовідносин без наміру створити
відповідні правові наслідки.

Навпаки, документально доведено
виконання зобов'язань щодо надання та
оплати наданих/отриманих
товарів/послуг.

Зазначені обставини були встановлені
податковим органом під час перевірки
та залишились не спростованими в ході
судового розгляду.

Суд вважає, що нікчемність правочину
має бути встановлена виключно законом,
а не актом перевірки, незважаючи на те,
які факти в цьому акті відображені.
Висновки акту перевірки, у будь-якому
разі, є суто суб'єктивною думкою
державного податкового
ревізора-інспектора, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому
законодавством порядку.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року зазначено
наступне: «...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань податкових органів
є здійснення контролю дотримання
податкового законодавства і надання
роз'яснень законодавства з питань
оподаткування платникам податків.
Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
зазначені платником податків в
податкових деклараціях.

Вказані висновки підтверджуються і ст.
20 Податкового кодексу України,
відповідно до якої органам державної
податкової служби України не надано
повноважень щодо визнання тих чи інших
угод (правочинів) недійсними та/або
нікчемними.

Під час судового розгляду справи
позивачем надано первинну
документацію підприємства, які
підтверджують певні господарські
операції та використання придбаного
товару у власній господарській
діяльності. Такі документи були надані
і до перевірки.

Ніяких належних доказів зворотного
відповідачем до суду не надано.

Дослідження первинних документів
показало, що вони складені у
відповідності до вимог Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Відносно наданих до перевірки та
відображених в Акті перевірки
первинних документів податковим
органом жодних зауважень висловлено не
було.

А отже, придбавши товар та послуги, для
використання у власній господарській
діяльності, та сплативши їх вартість, у
т.ч. ПДВ у вартості послуг, позивач
набув право на віднесення сплачених
сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Акт перевірки не свідчить про
порушення позивачем вимог Податкового
кодексу України, що могло б стати
підставою для визначення контролюючим
органом податкових зобов'язань.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем належним чином не
доведено відповідність встановлених
порушень дійсним обставинам справи,
натомість позивачем наведені
обставини, які підтверджуються
достатніми доказами, які свідчать про
обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку
про задоволення адміністративного
позову Товариства з додатковою
відповідальністю «Конкорд» до
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових повідомлень -
рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
додатковою відповідальністю «Конкорд»
до Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових повідомлень -
рішень, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення рішення
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № та
№ від 18.03.2014 р.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено
05 травня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили 05.05.14 Суддя З
оригіналом згідно Помічник судді
В.С. Парненко
В.С. Парненко
Ю.Ю. Ковтун