Справа № К/9991/28744/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/28744/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Лосєв А.М. Пилипчук Н.Г.,розглянувши
у попередньому судовому
засіданнікасаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.02.2011 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.04.2011 р.

у справі №2а-12671/10/2070

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 10.02.2011 р.
адміністративний позов задоволено,
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 11.10.2010 р.
№/0, стягнуто з Державного бюджету
України на користь позивача витрати зі
сплати судового збору у розмірі 3,40 грн.

Не погодившись з вказаними судовими
рішеннями, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
із касаційною скаргою, у якій з підстав
порушення судами норм матеріального та
процесуального права просить їх
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача на адресу
суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Посадовими особами відповідача була
проведена документальна невиїзна
перевірка позивача з питань
взаємовідносин з ПП «Еліт-Агро-Транс»
за період з 01.08.2008 року по 31.10.2009 року, за
наслідками якої був складений акт від
01.10.2010 р. № /1704/НОМЕР_1.

У ході проведеної перевірки
встановлено порушення позивачем вимог
пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», у
результаті чого занижено податок на
додану вартість на суму 2 401 931,00 грн.

На підставі акту перевірки було
прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення від 11.10.2010 р.
№/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 3 602 896,26 грн., у
т.ч. 2 401 931,00 грн. - основний платіж та 1 200
965,26 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, між
позивачем та ПП «Еліт-Агро-Транс» було
укладено ряд угод на поставку
сільськогосподарської продукції
(ячмінь, кукурудза, пшениця, соняшник,
рапс), згідно яких останнім було надано
на адресу позивача видаткові та
податкові накладні, суму ПДВ за якими
позивачем відображено у складі
податкового кредиту у загальному
розмірі 2 401 931,0 грн.

У рахунок оплати за отриману
сільськогосподарську продукцію та
транспортні послуги позивачем
сплачено кошти, відповідно до
платіжних документів, які містяться в
матеріалах справи. Крім того, судами
було встановлено, що отриманий від ПП
«Еліт-Агро-Транс» товар був в
подальшому реалізований позивачем на
користь інших осіб з урахуванням ПДВ, і
такі правочини мали завершений та
реальний характер.

Підставою для визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість спірним рішення стало
встановлення контролюючим органом
факту наявності значних розбіжностей
між сумами ПДВ, задекларованими у
податкових зобов'язаннях ПП
«Еліт-Агро-Транс» та його контрагентів,
встановлені за результатами
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розмірі контрагентів, а також
відсутності у ПП «Еліт-Агро-Транс»
необхідних умови для здійснення
основного виду діяльності, визначеного
згідно довідки з ЄДРПОУ та фактично
здійснюваного протягом перевіряємого
періоду.

Суд касаційної інстанції погоджується
з доводами судів попередніх інстанцій
відносно того, що висновки
контролюючого органу є безпідставними
та необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до п.1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.6.1
ст.6 та ст.8№ цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 цієї ж статті
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп.7.2.6 цього пункту).

За змістом наведених норм наявність
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг), призначених для
використання у власній господарській
діяльності платника податків та їх
підтвердження належними первинними
документами, є визначальною умовою для
виникнення у платника податку права на
формування податкового кредиту.

Судами першої та апеляційної інстанцій
правильно встановлено, що чинне
податкове законодавство не ставить у
залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання визначення
складу податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Дослідивши фактичні обставини справи,
а також проаналізувавши наявні у
матеріалах справи первинні документи,
суди попередніх інстанцій
обгрунтовано визначились із тим, що
правочини, укладені між позивачем та ПП
«Еліт-Агро-Транс» є правомірними та
реальними.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

За наведених обставин, у відповідача
були відсутні правові підстави для
визначення позивачу податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, з огляду на що висновок про
задоволення позовних вимог відповідає
правильному застосуванню положень
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

На підставі викладеного та зважаючи на
приписи ч. 3 ст. 220№ КАС України судова
колегія Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
порушень або неправильного
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права
не вбачається, а тому касаційну скаргу
слід відхилити, а оскаржувані судові
рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова залишити без
задоволення.

2. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.02.2011 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.04.2011 р. у
справі №2а-12671/10/2070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Лосєв А.М. Пилипчук Н.Г.