Справа № 2а-8291/12/2670
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-8291/12/2670
Головуючий у 1-й інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко
В.П., Лічевецького І.О.,

при секретарі
Горяіновій Н.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які
беруть участь в справі, відповідно до
ч.1 ст.41 КАС України у відкритому
судовому засіданні в м.Києві справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 17 березня 2014 року у справі
за адміністративним позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 17
березня 2014 року адміністративний позов
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві про скасування
податкового повідомлення-рішення
задоволено повністю, скасовано
податкове повідомлення-рішення від 18
травня 2012 року №, прийняте ДПІ у
Печерському районі м.Києва ДПС.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції з мотивів порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю.
Свої вимоги апелянт обгрунтовує тим, що
позивач у період з І по ІІІ квартали 2011
року використовував загальну систему
оподаткування, а в ІV кварталі 2011 року
зареєструвався платником єдиного
податку, тому за І-ІІІ квартали 2011 року
позивач був платником земельного
податку з огляду на користування
земельною ділянкою, на якій
розташована будівля, нежитлові
приміщення в якій перебувають у
власності.

Особи, які беруть участь в справі в
судове засідання не з'явилися, про дату
та час слухання справи були
повідомлені належним чином, тому у
відповідності до ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 17 квітня 2012 року по 27 квітня
2012 року ДПІ у Печерському районі
м.Києва ДПС, правонаступником якої є
ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів
у м.Києві, проведено документальну
планову виїзну перевірку дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 за період з 01
січня 2009 року по 31 грудня 2011 року, за
результатами якої складено акт від 04
травня 2012 року №9/1702-, в якому
встановлено порушення позивачем п.177.2
ст.177 Податкового кодексу України
збільшено податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб за 2011
рік на загальну суму 19455,05 грн.;
порушення п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України встановлено заниження
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за 2011 рік у сумі 68554,00
грн.; порушення ст.2 Закону України «Про
плату за землю», ст.206 Земельного
кодексу України, ст.287 Податкового
кодексу України, збільшено податкових
зобов'язань по податку на землю за 2009-2011
роки у розмірі 28939,52 грн.

На підставі акту перевірки №9/1702-
від 04 травня 2012 року ДПІ у Печерському
районі м.Києва ДПС прийнято податкові
повідомлення-рішення від 18 травня 2012
року №, згідно якого за порушення
п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 72803,25 грн., у тому
числі 68553,73 грн. за основним платежем та
4249,52 грн. штрафних (фінансових) санкцій;
№, згідно якого за порушення п.177.2
ст.177 Податкового кодексу України
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 24318,81 грн., у
тому числі 19455,05 грн. за основним
платежем та 4863,76 грн. штрафних
(фінансових) санкцій; №, згідно
якого за порушення п.287.8 ст.287
Податкового кодексу України позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на землю фізичних осіб у
розмірі 23939,52 грн., у тому числі 28939,52 грн.
за основним платежем.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 19
вересня 2012 року у даній справі,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 квітня 2013 року, позовні вимоги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
задоволено частково, визнано нечинними
та скасовано податкові
повідомлення-рішення відповідача від 18
травня 2012 року №, №, в решті
позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 10 грудня 2013 року постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 19 вересня 2012 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 квітня 2013
року скасовано в частині задоволення
позову про скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у Печерському
районі м.Києва ДПС від 18 травня 2012 року
№, справу в цій частині
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції. В іншій частині
постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 19 вересня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 квітня 2013
року у справі №2а-8291/12/2670 залишено без
змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, дійшов висновку щодо
протиправності прийнятого податкового
повідомлення-рішення, оскільки
позивач не зобов'язаний нараховувати
та сплачувати податок на землю
відповідно до діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне:

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України
«Про плату за землю» (в редакції, що
була чинною до 01 січня 2011 року)
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. Розміри податку за
земельні ділянки, грошову оцінку яких
не встановлено, визначаються до її
встановлення в порядку, визначеному
цим Законом. Власники земельних
ділянок, земельних часток (паїв) та
землекористувачі, крім орендарів та
інвесторів - учасників угоди про
розподіл продукції, сплачують
земельний податок.

Об'єктом плати за землю є земельна
ділянка, а також земельна частка (пай),
яка перебуває у власності або
користуванні, у тому числі на умовах
оренди. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник земельної
ділянки, земельної частки (паю) і
землекористувач, у тому числі орендар
(ст.5 вищезазначеного Закону).

Статтею 13 віщезазначеного Закону
передбачено, що підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, - договір оренди такої
земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України
«Про плату за землю» платники
земельного податку, а також орендної
плати за земельні ділянки державної
або комунальної власності (крім
громадян) самостійно обчислюють суму
земельного податку та орендної плати
щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого
поточного року подають відповідному
органу державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями.
Подання такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій.

Статтею 15 вищенаведеного Закону
передбачено, що власники землі та
землекористувачі сплачують земельний
податок, а також орендну плату за
земельні ділянки державної та
комунальної власності з дня виникнення
права власності або права користування
земельною ділянкою. У разі припинення
права власності або права користування
земельною ділянкою податок, а також
орендна плата за земельні ділянки
державної та комунальної власності
сплачується за фактичний період
перебування землі у власності або
користуванні у поточному році.

Згідно п.269.1 ст.269 Податкового кодексу
України, який набрав чинності з 01 січня
2011 року, платниками податку є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв), землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є: земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні; земельні частки (паї),
які перебувають у власності (ст.270
Податкового кодексу України).

Згідно п.286.2 ст.286 Податкового кодексу
України платники плати за землю (крім
фізичних осіб) самостійно обчислюють
суму податку щороку станом на 1 січня і
не пізніше 1 лютого поточного року
подають відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями.

Пунктом 287.1 ст.287 Податкового кодексу
України встановлено, що власники землі
та землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою. У разі припинення права
власності або права користування
земельною ділянкою плата за землю
сплачується за фактичний період
перебування землі у власності або
користуванні у поточному році.

Відповідно до п.287.8 ст.287 Податкового
кодексу України власник нежилого
приміщення (його частини) у
багатоквартирному жилому будинку
сплачує до бюджету податок за площі під
такими приміщеннями (їх частинами) з
урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі свідоцтва про право власності
від 01 лютого 2005 року №099760, виданого
Головним управлінням комунальної
власності м.Києва виконавчого органу
Київської міської ради, позивач є
власником нежилого приміщення №32 за
адресою: АДРЕСА_1, площею 159 м2.

Між позивачем (орендодавець) та ТОВ
«ТНК-ВР Коммерс» (орендар) було
укладено договір оренди №0880-09/у від 05
червня 2009 року, відповідно до умов
якого орендодавець передає, а орендар
отримує в строкове платне користування
нежиле приміщення №32, загальною площею
159 м2, яке розташоване на 1-му поверсі 5-ти
поверхового будинку за адресою:
АДРЕСА_1. Згідно з п.10.1 такого договору,
останній вступає в силу з моменту його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення
печатками та діє до 30 червня 2010 року.
При цьому, 30 травня 2011 року сторони
уклали додаткову угоду №2, якою
продовжили строк дії зазначеного
договору до 31 серпня 2011 року.

Згідно свідоцтв про сплату єдиного
податку позивач в 2009-2010 роках
перебувала на спрощеній системі
оподаткування та була платником
єдиного податку, що також зазначено в
акті перевірки №9/1702- від 04 травня
2012 року та не заперечується
відповідачем.

Відповідно до п.6 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, що була чинною на час спірних
правовідносин) суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником таких видів
податків і зборів (обов'язкових
платежів), зокрема, плати (податку) за
землю.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для нарахування
позивачу податку на землю за 2009-2010 роки,
з огляду на те, що відповідно до ст.5
Закону України «Про плату за землю»
позивач не є суб'єктом плати за землю у
зв'язку з належністю йому приміщення на
праві власності, в свою чергу,
свідоцтво про право власності від 01
лютого 2005 року №099760 не є документом, на
підставі якого платник може вважатись
землекористувачем.

Позивач, як фізична особа-підприємець,
перебувала у 2011 році на спрощеній
системі оподаткування та була
платником єдиного податку, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом від 06 грудня 2010 року серії И
№071754 (вид діяльності - здавання в
оренду власного нерухомого майна). Крім
того, з ухвали Вищого
адміністративного суду України від 10
грудня 2013 року вбачається, що колегія
суддів дійшла висновку, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 в 2011 році
перебувала на спрощеній системі
оподаткування та була платником
єдиного податку.

У відповідності до п.1 підрозділу 8
розділу ХХ «Перехідні положення»
Податкового коедксу України
встановлено, що з 1 січня 2011 року до
внесення змін до розділу XIV Податкового
кодексу України в частині
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва Указ Президента
України від 3 липня 1998 року №727 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (з наступними змінами)
та абзаци шостий-двадцять восьмий
пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року №13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» застосовуються з
урахуванням таких особливостей:
платники єдиного податку не є
платниками таких податків і зборів,
визначених Податковим кодексом
України: земельний податок, крім
земельного податку за земельні
ділянки, що не використовуються для
ведення підприємницької діяльності.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що позивач
використовує нежиле приміщення №32 за
адресою: АДРЕСА_1, для провадження
господарської діяльності, а саме здає
останнє в оренду, що підтверджується
договором оренди №0880-09/у від 05 червня
2009 року, тобто позивач використовує
таке приміщення в рамках
підприємницької діяльності, доходи від
провадження якої оподатковуються
єдиним податком, натомість,
відповідачем не надано доказів, що
позивач та/або наймачі вищезазначеного
приміщення використовують земельну
ділянку за вказаною адресою.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Печерському
районі м.Києва ДПС № від 18 травня
2012 року є протиправним та
необґрунтованим, прийнятим всупереч
нормам чинного законодаства, оскільки
позивач є платником єдиного податку і
використовує належне йому нежиле
приміщення №32 площею 159 м2 за адресою:
АДРЕСА_1, для провадження
підприємницької діяльності, а тому
земельна ділянка, яка нерозривно
пов'язана із даною нерухомістю, також
використовується для провадження
підприємницької діяльності, натомість,
відповідачем не доведено використання
позивачем даної земельної ділянки в
інший спосіб, при цьому всупереч ч.2 ст.71
КАС України відповідачем не доведено,
що вся земельна ділянка не
використовується позивачем для
провадження господарської діяльності
та не надано доказів на підтвердження
цього.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 17 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 19
травня 2014 року.

Головуючий суддя
В.Е.Мацедонська

Судді
Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя
Мацедонська В.Е.

Судді:
Лічевецький І.О.

Грищенко Т.М.