Справа № 2а-4260/10/1070
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-4260/10/1070
Головуючий у 1-й інстанції: Старова Н.Е.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

08 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Макарівському
районі Київської області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року у справі за адміністративним
позовом Державного підприємства
«Макарівське лісове господарство» до
Державної податкової інспекції в
Макарівському районі Київської
області про визнання незаконними та
скасування податкових повідомлень -
рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство
«Макарівське лісове господарство»
(далі - ДП «Макарівське лісове
господарство») звернувся до Київського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в Макарівському
районі Київської області (далі - ДПІ в
Макарівському районі Київської
області), в якому просив визнати
недійсними та скасувати податкові
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції в Макарівському
районі Київської області від 09.02.2010 р. №
/0 та від 03.03.2010 р. № /1.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року адміністративний позов
задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні заявлених позивачем вимог.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ДПІ в Макарівському районі Київської
області було проведено планову виїзну
перевірку ДП „Макарівське лісове
господарство" з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2006 р. по
30.09.2008 р., за результатами якої складено
акт перевірки від 06.02.2009 р. №25/16/23-0/00992160,
на підставі якого винесено податкове
повідомлення-рішення від 16.02.2009р.
№/0.

Позивач не погоджуючись з вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням
відповідача розпочав процедуру його
адміністративного оскарження.

За результатом розгляду скарги
позивача ДПІ в Макарівському районі
Київської області було винесено
рішення від 23.02.2010 р. № 223/10/15-0, яким
скаргу позивача залишено без
задоволення, а оскаржуване податкове
повідомлення-рішення - без змін.

28 травня 2009 року ДПІ в Макарівському
районі Київської області було винесено
податкове повідомлення-рішення
№/0, яким до позивача застосовано
штрафні санкції в сумі 16 549,37
грн. за несвоєчасне погашення
податкових зобов'язань з податку на
прибуток згідно спірного податкового
повідомлення-рішення від 16.02.2009р.
№/0.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 9 Закону України
«Про систему оподаткування», платники
податків і зборів (обов'язкових)
платежів зобов'язані сплачувати
належні суми податків і зборів
(обов'язкових платежів) у встановлені
законами терміни.

Обов'язок юридичної особи щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) припиняється із сплатою
податку, збору (обов'язкового платежу)
або його скасуванням або списанням
податкової заборгованості відповідно
до Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Зі змісту пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, пп. 5.3.1 п. 5.3 ст.
5 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин, далі
- Закон № 2181-ІІІ), платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, та зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації.

Відповідно пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону №
2181-ІІІ, узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків.

Згідно пп. 7.1.1 п. 7 ст. 7 Закону № 2181-ІІІ,
джерелами самостійної сплати
податкових зобовязань або податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти такого платника податку.

Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

У зв'язку з цим податковий орган не має
права самостійно змінювати
призначення платежу визначного
платником податків при здійсненні
розрахунків зі сплати податків,
зокрема, з метою погашення податкового
боргу змінювати період, за який
сплачується податкове зобов'язання.

При дослідженні матеріалів справи
колегією суддів було встановлено, що
29.04.2009 р. ДП „Макарівський лісгосп" було
перераховано до державного бюджету
грошові кошти в сумі 26693,77 грн. в рахунок
сплати штрафу (23911,88 грн.) та пені (801,07
грн.) за несвоєчасну сплату
задекларованої суми податку на
прибуток за 2008 р., а також в рахунок
сплати податку на прибуток за 2008 р. (1980,82
грн.), що підтверджується відповідними
записами в графі „Призначення платежу"
платіжного доручення №409 від 29.04.2009 р.

Крім того, 19.05.2009 р. ДП «Макарівський
лісгосп» перерахувало до державного
бюджету грошові кошти в сумі 56443,00 грн. в
рахунок сплати податку на прибуток за
перший квартал 2009 р. (44180,00 грн.) та
авансового платежу з податку на
прибуток (12263,00 грн.), про що свідчать
записи в графі „Призначення платежу"
платіжного доручення №466 від 19.05.2009 р.

Грошові кошти за вищевказаними
платіжними дорученнями в загальній
сумі 16 184,00 грн. відповідачем були
зараховані в рахунок податку на
прибуток за перший квартал та
авансовий платіж з податку на прибуток
в рахунок погашення неузгодженого
податкового зобов'язання згідно
податкового повідомлення-рішення від
16.02.2009 р. №/0.

Законом України № 2181-ІІІ, який є
спеціальним законом з питань
оподаткування та установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платника податків, визначені зокрема
заходи, які вживаються контролюючим
органом з метою погашення платниками
податків податкового боргу і серед
таких заходів немає зміни призначення
платежу, самостійно визначеного
платником податків.

Так, положенням пункту 7.7 ст. 7 Закону №
2181-ІІІ передбачено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Отже, як було вірно зазначено судом
першої інстанції, відповідачем не було
враховано ту обставину, що зміст
вищевикладеної статті Закону не
містить будь-яких обмежень стосовно
заборони платнику податків сплачувати
податкові зобов'язання за наявності
податкового боргу, не встановлює
порядку та механізму сплати
податкового боргу, не встановлює
порядку та механізму стягнення боргу
за рахунок сплачених платником
податкових зобов'язань, а також не дає
повноважень контролюючому органу
здійснювати будь-які дії стосовно
визначення черговості сплати податків
чи погашення боргу, змінювати
призначення платежу та без згоди
платника розпоряджатися його коштами.

При цьому, у випадку недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу, передбаченого пп. 7.7
ст. 7 Закону України № 2181-ІІІ,
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, визначене платником податків.

У зв'язку з цим, самостійне зарахування
податковим органом сплачених
платником податку сум у рахунок
податкового боргу або тих податкових
зобовязань, які не вказані в
призначенні платежу під час
перерахування платником коштів до
бюджету, є неправомірним.

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Таким чином, апелянтом не було надано
доказів на підтвердження заявлених
ними вимог, а тому доводи апеляційної
скарги спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що постановлене у справі
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень матеріального і
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Макарівському
районі Київської області - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків Л.П.
Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.