Справа № 812/1938/14
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальова Т.І.
Суддя-доповідач - Юрко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
справа №812/1938/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Юрко І.В., суддів
Міронової Г.М., Блохіна А.А.,

секретарі судового засідання Куленко
О.Д.,

за участі представника представника
відповідача Клиновського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
07 квітня 2014 року по справі № 812/1938/14 за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Луганський патронний
завод» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.03.2014 року №
,-

В С Т А Н
О В И В :

Позивач 18.03.2014 року звернувся до суду з
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.03.2014 року №
.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 07 квітня 2014
року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податку у м.Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів України від 06.03.2014 року №
про зменшення суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість у розмірі 538495,00 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафу) у розмірі 269247,50 грн..

Відповідач не погодився з таким
рішенням суду, подав апеляційну
скаргу, якою просив постанову суду
першої інстанції скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримав,
просив їх задовольнити.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Згідно заперечення
позивач просив в задоволенні вимог
апеляційного скарги відмовити,
рішення суду першої інстанції
залишити без змін. Відповідно до ч. 4
ст. 196 КАС України неявка вказаної
особи, участь якої в судовому
засіданні не визнавалась
обов'язковою, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ст.195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в
разі встановлення під час
апеляційного провадження порушень,
допущених судом першої інстанції, які
призвели до неправильного вирішення
справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Луганський патронний
завод» є юридичною особою,
зареєстровано 11.10.2002 року Виконавчим
комітетом Луганської міської ради та
включено до ЄДРПОУ за кодом 32201889, про що
свідчить довідка з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України серії АА №564356 (а.с. 98) та
свідоцтво про державну реєстрацію
юридичних осіб серії А01 № 611412 (а.с. 99).

Відповідач - Спеціалізована державна
податкова інспекція з обслуговування
великих платників у м.Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів є юридичною особою
публічного права, територіальним
органом Державної податкової служби,
тобто є суб'єктом владних повноважень,
який у спірних правовідносинах
реалізує повноваження, надані
Податковим кодексом України.

Судом першої інстанцій встановлено,
що 19.12.2013 року позивачем до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податку у м.Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів України подано податкову
декларацію № за листопад 2013 року,
відповідно до якої визначено суму, що
підлягає бюджетному відшкодуванню на
рахунок платника у банку в розмірі 4030167
грн. (а.с.70,71).

В період з 05.02.2014 року по 17.02.2014 року
відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ПрАТ
«Луганський патронний завод» з питань
правомірності нарахування бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
листопад 2013 року, за результатами якої
18.02.2014 року складено акт № 17/28-05-47/32201889
(а.с. 8-34)

Вказаним актом зазначено, що в ході
проведення перевірки ПрАТ «Луганський
патронний завод» було надано зведені
податкові накладні які включені до
складу податкового кредиту за жовтень
2013 року в сумі 314007,62 грн., за листопад 2013
року в сумі 187579,93 грн., а саме від
наступних постачальників:

TOB «ЛЕО»:

- податкова накладна № 3479/341 від 31.10.2013
року на суму ПДВ 192431,31 грн., попередня
оплата відбувалась згідно платіжних
доручень № 1648 від 04.10.2013 року на суму
ПДВ 54089,71 грн., № о687 від 10.10.2013 року на
суму ПДВ 43360,80 грн., № 5891 від 21.10.2013 року
на суму ПДВ 43360,80 грн., № 51 від 25.10.2013 року
на суму 620 грн.;

- податкова накладна № 2817/341 від 30.06.2013
року на суму ПДВ 108566,55 грн. попередня
оплата відбувалась згідно платіжних
доручень № 167 від 05.06.2013 року на суму
ПДВ 35688,15 грн., №176 від 10.06.2013 року на
суму ПДВ 36439,20 грн., № 232 від 27.06.2013 року
на суму ПДВ 36439,20 грн.;

- податкова накладна № 4443/341 від 30.11.2013
року на суму ПДВ 187579,93 грн.,
підприємством було внесено попередню
оплату згідно платіжного доручення №
6310 від 11.11.2013 року на суму ПДВ 52652,40 грн..

TOB «Луганськвода»

- податкова накладна №213/110 від 30.06.2012
року на суму ПДВ 13009,76 грн., попередня
оплата відбувалась згідно платіжних
доручень № 168 від 05.06.2013 року на суму ПДВ
2732,54 грн., № 4222 від 11.06.2013 року на суму
ПДВ 2732,63 грн., №189 від 11.06.2013 року на
суму ПДВ 2732,63 грн.;

- податкова накладна № 178/110 від 30.09.2012
року на суму ПДВ 18561,46 грн., попередня
оплата відбувалась згідно платіжного
доручення № 1607 від 25.09.2013 року на суму
ПДВ 18561,48 грн..

ФЛМУ по експлуатації газового
господарства ВАТ «Луганськгаз»

- податкова накладна № 2105/15 від 30.06.2012
року на суму ПДВ 21926,69 грн., попередня
оплата відбувалась згідно платіжного
доручення № 4362 від 25.06.2012 року на суму
ПДВ 21926,69 грн. та зроблено висновок про
те, що податкова накладна мала бути
виписана ФЛМУ по експлуатації газового
господарства ВАТ «Луганськгаз» на
першу подію, тобто на дату попередньої
оплати.

Крім того, в акті перевірки
зазначено, що в ході проведення
перевірки ПрАТ «Луганський патронний
завод» до зведених податкових
накладних не було надано реєстр
первинних документів, що підтверджують
факт надання послуг.

В акті перевірки відповідачем зроблено
висновок, що TOB «ЛЕО» та TOB
«Луганськвода» були неправомірно
виписані зведені податкові накладні,
що не дає право на отримання
податкового кредиту ПрАТ «Луганський
патронний завод» за вказаними
податковими накладними.

До самих податкових накладних TOB
«Луганськвода» і TOB «ЛЕО» у ході
перевірки зауважень не було.

ПрАТ «Луганський патронний завод» не
погодившись з висновками акту
перевірки було надано 26.02.2014 року
заперечення на акт перевірки (а.с.58-62).

Контролюючим органом задоволено
заперечення ПрАТ «Луганський
патронний завод» в частині
підтвердження бюджетного
відшкодування в сумі 3675671 грн. та не
задоволено на суму 542076,00 грн., завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту, в тому числі за
жовтень 2013 року на суму 354496,00 грн.,
листопад 2013 року на суму 187580,00 грн. та
завищено суму бюджетного
відшкодування ПДВ за листопад 2013 року
на суму 354496,00 грн. (а.с.63-67).

На підставі акту перевірки від 18.02.2014
року та з урахуванням результатів
розгляду заперечень на акт перевірки
податковою інспекцією 06.03.2014 року
винесено податкове
повідомлення-рішення № ,
відповідно до якого позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за листопад
2013 року у розмірі 538495,00 грн. та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції (штраф) у розмірі 269247,50 грн.
(а.с.68).

Судом першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 04 лютого 2008
року між позивачем та ТОВ «Луганське
енергетичне об'єднання» укладено
договір № 113/923 про постачання
електричної енергії (а.с.72- 78).

Відповідно до зазначеного договору,
який діє і на теперішній час,
постачальник TOB «ЛЕО» (постачальник)
постачає електроенергію ПрАТ «ЛПЗ»
(споживач) цілодобово. Кількість
електроенергії, що подається
постачальником, визначається за
показниками приладів обліку.

Згідно п.1 Додатку «Порядок
розрахунків» до договору про
постачання електричної енергії № 113/923
від 04.02.2008 року (зі змінами та
доповненнями), розрахунковим
вважається період, який починається з 01
числа місяця та триває до останнього
числа (включно) поточного місяця.

Відповідно до п.3 вказаного вище
порядку розрахунків за договором
величина коштів, яку необхідно
сплатити за спожиту електроенергію
протягом розрахункового періоду,
визначається наступним чином: обсяг
спожитої електричної енергії між
датами зняття показників
розрахункових засобів обліку
множиться на тариф, який діяв на кінець
розрахункового періоду.

Пунктом 4 порядку розрахунків
передбачено, що обсяг фактично
спожитої електроенергії за
розрахунковий період зазначається в
акті про використану електричну
енергію , що складається за формою
згідно до додатку до договору.

При цьому в п.7 порядку розрахунків
вказано, що споживач в розрахунковий
період сплачує електроенергію
плановими платежами (наростаючим
підсумком):

- протягом 5 днів з початку
розрахункового періоду не менше 40% від
вартості обсягу електроенергії ,
постачання якого на даний
розрахунковий період (договірна
величина споживання електричної
енергії) обумовлене Договором;

- протягом 10 днів з початку
розрахункового періоду не менше 70% від
вартості обсягу електроенергії ,
постачання якого на даний
розрахунковий період (договірна
величина споживання електричної
енергії) обумовлене Договором;

- протягом 20 днів з початку
розрахункового періоду не менше 100% від
вартості обсягу електроенергії ,
постачання якого на даний
розрахунковий період (договірна
величина споживання електричної
енергії) обумовлене Договором.

Таким чином, відповідно до договору про
постачання електричної енергії № 113/923
від 04.02.2008 року фактичне споживання
електроенергії оформлюється одним
документом - актом про використану
електричну енергію, який неможливо
оформити реєстром. Вказані акти за
червень, жовтень та листопад 2013 року
були надані для перевірки (а.с.79-81).

01 серпня 2008 року між позивачем та TOB
«Луганськвода» укладено договір № 152
на послуги з водопостачання та
водовідведення (а.с.82- 86).

Відповідно п. 3.3. вказаного договору,
який діє на теперішній час,
Постачальник TOB «Луганськвода»
(постачальник) постачає воду ПрАТ
«ЛПЗ» (споживач) цілодобово, або за
графіком, затвердженим органами
місцевого самоврядування. Кількість
води, що подається постачальником, а
також кількість сточних вод,
визначається за показниками приладів
обліку.

Зняття поточних розрахункових
показників приладів обліку
здійснюється не рідше одного разу на
місяць з оформленням кількості наданої
води та об'єму прийнятих стоків
двостороннім актом або груп-рахунком (
п.5.4. договору).

Відповідно до п.6.2 договору споживач
оплачує за надані послуги щотижня,
рівними частками. Остаточний
розрахунок за послуги водопостачання
та водовідведення, плату за
перевищення лімітів води та інше,
споживач робить на підставі наданих
постачальником рахунків чи інших
платіжних документів, не пізніше
наступного робочого дня після їх
отримання.

Таким чином, відповідно до договору на
послуги з водопостачання та
водовідведення № 152 від 01.08.2008 року
фактичне водопостачання та
водовідведення кожного місяця
оформлюється одним документом -
груп-рахунком, який неможливо оформити
реєстром. Вказані груп-рахунки за
червень та вересень 2013 року були надані
для перевірки (а.с.87,88).

Сплата за водо і електропостачання
здійснюється не як авансовий платіж, а
як сплата товару, який постачається
безперервно, частками з остаточним
розрахунком у кінці місяця і
оформленням одного документа одного
разу на місяць не пізніше останнього
дня місяця (у даному випадку
30.06.2012 року, 30.09.2012 року, 30.06.2013 року,
31.10.2013 pоку, 30.11.2013 року). Тобто, отримувач
водо і електропостачання сплачує
фактично поставлений товар на момент
оплати.

В ході перевірки ПрАТ «Луганський
патронний завод» на підтвердження
отримання електроенергії та
водопостачання від TOB «ЛЕО» та TOB
«Луганськвода» були надані податкові
накладні, реєстр виданих та отриманих
податкових накладних, податкові
декларації з ПДВ з додатками, уточнюючі
розрахунки з додатками, експортні
вантажні митні декларації, угоди,
договори з постачальниками та
покупцями, банківські виписки,
первинні документи, які підтверджують
оплату товарів (робіт, послуг)
податкові накладні, видаткові
накладні, акти виконаних робіт (послуг),
головна книга, регістри
бухгалтерського обліку, меморіальні
ордери, імпортні вантажні митні
декларації (а.с. 9, 41-57, 89-93).

Відповідно до п. 187.1 ст.187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1. статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

За приписами п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Правомірність формування податкового
кредиту визначається фактом придбання
товарів (робіт, послуг, основних фондів)
з метою їхнього використання у власній
господарській діяльності платника
податків.

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Відповідно до п. 200.1, п. 200.3, абз. «а» п. 200.4
ст. 200 ПК України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг.

Згідно статті 201 ПК України податкова
накладна складається на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг,
послуг не містить відокремленої
вартості, перелік (номенклатура)
частково поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань (201.7.).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (201.8.).

Не дає права на віднесення сум податку
до податкового кредиту податкова
накладна, складена платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (201.9.).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних (201.10.).

Статтею 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи зі змісту п. 2 ст.3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлені
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції: посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення,
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05.06.1995 року за №
168/704 та статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та
бухгалтерську звітність в Україні»
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було, то
відповідні документи не можуть
вважатися первинними для цілей
податкового обліку навіть за наявності
усіх формальних реквізитів, що
передбачені для певного виду
документа чинним законодавством.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

При цьому, господарські операції
(поставка, продаж тощо) є самостійним
поняттям, відмінним від правочинів або
господарських зобов'язань.

Наслідки в податковому обліку
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто ті, що
пов'язані з легітимними рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника податку.

Аналіз реальності господарських
операцій може здійснюватися на
підставі даних податкового та
бухгалтерського обліку платника
податків та інших обставин, в тому
числі реального економічного змісту
господарських операцій та
підтвердження їх первинними
документами (податковими та
видатковими накладними тощо).

Відповідно до п. 1,3, 6.2, Наказу
Міністерства фінансів України від
01.11.2011 року № 1379, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 року за № 1333/20071 «Про
затвердження форми податкової
накладної та порядку її заповнення
податкової накладної» (який був чинний
на момент виникнення спірних
правовідносин): податкову накладну
заповнює особа, яка зареєстрована як
платник податку в податковому органі
та якій присвоєно індивідуальний
податковий номер платника податку на
додану вартість. Податкова накладна
виписується у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку.

Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту: відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних; порушення порядку
заповнення податкової накладної;
податкова накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Згідно п. 15 вищезазначеного наказу
Міністерства фінансів у разі
здійснення постачання товарів/послуг,
постачання яких має безперервний або
ритмічний характер при постійних
зв'язках із покупцем, покупцю може бути
виписана зведена податкова накладна,
виходячи із визначеної у договорі
періодичності оплати поставлених
товарів/послуг(один раз на п'ять днів;
один раз на 10 днів тощо), але не рідше
одного разу на місяць і не пізніше
останнього дня місяця. При цьому до
зведеної податкової накладної
обов'язково додається реєстр
товаротранспортних накладних чи інших
відповідних супровідних документів,
згідно з якими здійснено постачання
товарів/послуг. Таким чином, зазначеним
Порядком надана можливість складання
зведеної податкової накладної у
випадку фактичного здійснення
(безперервного або ритмічного)
постачання товарів/послуг.

З урахуванням вищевикладеного, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позивачем при здійсненні
господарської діяльності не порушено
вимог ст.ст. 187, 198, 200, 201 Податкового
кодексу України, наказу Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 року № 1379
«Про затвердження форми податкової
накладної та Порядку заповнення
податкової накладної» та діючого
законодавства України про
бухгалтерський та податковий облік, а
відтак і не завищена сума бюджетного
відшкодування з ПДВ за листопад 2013 року
у розмірі 538495,00 грн..

Посилання апелянта на узагальнюючу
податкову консультацію щодо окремих
питань складання зведеної податкової
накладної, затверджену 21.12.2012 року
наказом № 1177 Державної податковї
служби України, колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки
зазначений наказ не зареєстрований в
Міністерстві юстиції України та
суперечить Указу президента України №
493 від 03.10.1992 року «Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади».

Таким чином, посилання апелянта на ту
обставину, що складання зведених
податкових накладних не поширюється на
попередню оплату товарів/послуг
(аванс), враховуючи правило першої
події, є необгрунтованим та
безпідставним, оскільки така позиція
суперечить наказу Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 року № 1379,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 листопада 2011 року за
№ 1333/20071, який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 КАС
України покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м.Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів по даній справі не доведено
правомірність прийняття податкового
повідомлення - рішення № від
06.03.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи та постанова прийнята
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Луганську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 07 квітня 2014
року по справі № 812/1938/14 залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 07 квітня 2014
року по справі № 812/1938/14 залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту постановлення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 23
травня 2014 року.

Головуючий суддя
І.В. Юрко

Судді
Г.М.Міронова

А.А. Блохін