Справа № 813/488/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року
м. Київ К/800/1275/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30.04.2013 р.

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2013 р.

у справі № 813/488/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софтех»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Софтех» (далі -
позивач, ТОВ «Софтех») звернулось до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова (далі - відповідач, ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова) про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30.04.2013 р.
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова від
26.12.2012 р. за №/22059.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2013 р.
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30.04.2013 р.
залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30.04.2013 р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2013 р. і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

ДПІ у Шевченківському районі м. Львова
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Софтех» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2011 року по
30.09.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2011 року по
30.09.2012 року, за результатами якої
складено акт від 14.12.2012 р.
№1621/222/22-1009/36312131.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 497650
грн. 00 коп.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26.12.2012 року
№/22059, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 622062 грн. 50
коп., у тому числі за основним платежем -
497650 грн. 00 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 124412 грн. 50 коп.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
сплачених сум ПДВ, у вартості товарів
(робіт, послуг), до складу податкового
кредиту підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
сплата податку на додану вартість у
вартості товарів (робіт, послуг), факт
сплати податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними.

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між ТОВ «Софтех»
(орендар) та ТОВ «Торговий дім «Софі»
(орендодавець) укладено договір оренди
№15/11-1С від 15.11.2011 року, умовами якого
передбачено, що орендодавець
зобов'язується передати орендареві в
строкове платне користування
складські та офісні приміщення, а
орендар зобов'язується прийняти об'єкт
оренди, своєчасно сплачувати орендну
плату та після припинення цього
договору повернути його орендодавцеві.

Фактичне здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Торговий дім «Софі» підтверджено
належним чином складеними актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
податковими накладними, банківськими
виписками, довідками про рух коштів
тощо.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що позивачем виконані всі умови,
передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для нарахування податкового
кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняте податковим органом
спірне податкове повідомлення-рішення
є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Львівського окружного
адміністративного суду від 30.04.2013 р. та
ухвала Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2013 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
відхилити.

2. Постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
30.04.2013 р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12.12.2013 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В. Муравйов