Справа № 826/20315/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженною
відповідальністю"Софіт-люкс" до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м.Києві
про визнання протиправними дій,
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Товариства з обмеженною
відповідальністю"Софіт-люкс",
звернулось до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
(далі - відповідач1), Головного
управління Державної казначейської
служби України у місті Києві (далі -
відповідач2), в якому просило:

- визнати дії Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України при винесені
рішення про корегування митної
вартості товарів № 100250000/2013/600942/2 від
19.11.2013 року незаконними, та
протиправними;

- скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про
коригування митної вартості товару №
100250000/2013/600942/2 від 19.11.2013 року;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс»
надмірно сплачених коштів у розмірі: 31
879,28 гривен з яких: ввізного мита - 4 052, 45
гривен, та ПДВ - 27 826, 83 гривен;

- стягнути з Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України суми судового збору у розмірі:
182,70 гривен, та 73,08 гривен.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 лютого 2014 року позов задоволено
частково. Визнано дії Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України при винесені
рішення про корегування митної
вартості товарів № 100250000/2013/600942/2 від
19.11.2013 року противоправними. Скасовано
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України про коригування митної
вартості товару № 100250000/2013/600942/2 від
19.11.2013 року. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, представник Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України подав
апеляційну скаргу про скасування
постанови суду першої інстанції та
постановлення нового рішення про
відмову в задоволенні позову у повному
обсязі. У своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи, а також
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
в межах зовнішньоекономічного
контракту від 03.01.2013 року №ESTERN ЕUROPE
року, укладеного з компанією
«ДжиИ Хангри Кфт», позивачем на митну
територію України був ввезений вантаж -
Світлотехнічна продукція.

Митна вартість товару, яка була
заявлена позивачем згідно інвойсу та
з урахуванням вартості транспортних
затрат за ЕМД склала 30 350,00 доларів
США (гр. 42 ЕМД + тр.витрати).

Позивачем разом ЕМД № 100250000/2013/077115 від
18.11.2013р., до митного органу для
підтвердження митної вартості були
подані: - ЕДМВ-1 від 18.11.2013р.; -
зовнішньоекономічний контракт ЕUROPE
від 03.01.2013р.; - інвойс від
25.09.2013р.; - транспортні документи
(коносамент ZЕМ1300403 від 29.09.2013р.; СМR1873
від 17.11.2013р., договір про
транспортно-експедиційні послуги
08.01.2013р. від 08.01.2013р.; - додаткова угода №1
до дог. 08.01.2013 від 20.05.2013р.;
- інвойс на
транспортно-експедиційні послуги НК1167
від 30.10.2013р.; - довідка про вартість
фрахту та відсутність страхування Б/Н
від 30.10.2013р.); - пакувальний лист до інв.
Б/Н від 25.09.2013р.

Окрім того, позивачем були надані: -
експортна декларація країни
виробника товару № 13355385
від 26.09.2013р.; - висновок про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлений спеціалізованою
експертною організацією № В-5866 від
06/11/2013р.; - прайс - лист від виробника Б/Н
від 05/11/2013 р.

Митним органом електронним зв'язком
було повідомлено Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Софіт-Люкс» про те, що подані ними
документи містять розбіжності, зокрема
не подано страхові документи, а також
документи, що містять відомості про
вартість страхування.

Позивач листом від 18.11.2013 №312-18/11 надано
відповідь митному органу, про те що всі
необхідні документи для визначення
митної вартості за основним методом
були надані разом із ЕМД 100250000/2013/077115
від 18.11.2013р., а додатково витребувані
документи згідно Митного кодексу
України не є обов'язковими, однак
товариство додатково подає виписку з
бухгалтерської документації,
податкові накладні ідентичних товарів.

За результатами перевірки митної
декларації та документів, що
підтверджують визначену митну
вартість, проведенням процедури
консультацій, Київською регіональною
митницею було винесене рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів від 19.11.2013 №100250000/2013/600942/2, яким
було скориговано митну вартість товару
до 47250,00 доларів США по резервному
методу.

У зв'язку з чим позивач звернувся до
суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги прийшов до висновку про
необґрунтованість застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості товару, ніж заявлений
декларантом у вантажній митній
декларації.

Колегія суддів, ознайомившись з
матеріалами справи та проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, повністю
погоджується з висновком суду першої
інстанції та зазначає наступне.

Статтею 265 Митного кодексу України
встановлено, що митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу.

Митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Відповідно до ст.266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами:1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). Кожен наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. У разі
неможливості застосування жодного з
методів 1-5, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, установлених статтею 273 цього
Кодексу.

Відповідно до п.11 постанови КМУ від
20.12.2006 року №1766 "Про затвердження
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження", для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи.

Як встановлено судом першої інстанції,
підставою для коригування митної
ватрості, на думку відповідача, були
розбіжності в документах, що подані до
митного оформлення товару .

Однак, як свідчать матеріали справи,
відповідач не запитував у позивача
будь-які додаткові документи які саме
відомості або розбіжності ці документи
мають підтвердити.

Суд першої інстанції правомірно
наголошує на тому, що подання митному
органу для митного оформлення товару
прайс-листів виробника, експортних
декларацій продавця, висновків
експертних організацій відповідно
Митного кодексу України не є
обов'язковим. Такі документи в якості
додаткових надаються у випадку
необхідності підтвердження відомостей
про митну вартість товару, що містяться
в основних доданих до декларації
документах, достовірність яких
викликає сумнів у митного органу.

Посилання митного органу на те, що
експертний висновок не містить
відомості про джерела вказаної в ньому
інформації, суд першої інстанції також
обґрунтованого не прийняв до уваги,
оскільки вони спростовуються самим
висновком, у якому ці дані зазначені
(сторінка 2 висновку).

У зв'язку з цим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачем подано
відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження
кількісних і вартісних показників
імпортованого товару, повноти і
достовірності митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
тому заявлена позивачем митна вартість
товарів за ціною договору відповідає
вимогам ст. 58 МК. Натомість коригування
відповідачем митної вартості
здійснено неправомірно з порушенням ч.
3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч
правилам, визначеним ст. 58 цього
Кодексу.

Статтею 57 глави 9 МК встановлено, що
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:1) основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в)
на основі віднімання вартості; г)
на основі додавання вартості
(обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч. 2). Кожний наступний метод
застосовується лише у гззі. якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (ч. 3).

Метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), закріплено в ст. 58 МК.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 МК митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, позивачем надано
відповідачу для митного оформлення
імпортованого товару документи, що
передбачені ч. 2 ст. 53 МК. Подані
документи чітко ідентифікували
оцінюваний товар та містили об'єктивні
і достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які чітко підтверджували
ціну товарів, що підлягала сплаті
позивачем на користь продавця, тобто
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору згідно з вимогами ч.
ч. 4, 5 ст. 58 МК.

В ході розгляду справи представник
Київської регіональної митниці не
спростував в суді першої інстанції
контрактну ціну оцінюваних товарів,
об'єктивну можливість і спроможність
відповідача визначити на підставі
наданих позивачем документів
зазначену ціну товарів, а також рівень
митної вартості товарів за ціною
договору за правилами, визначеними у
ст. 58 МК.

Відповідач не підтвердив належними
доказами та аргументованими доводами
наявність у поданих позивачем
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Крім того, чинним законодавством
України передбачено, що кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу,
однак, відповідачем не надано жодних
об'єктивних доводів на якій підставі
було застосовано резервний метод
визначення митної вартості та з яких
підстав не може бути застосований
кожен попередній метод.

Таким чином, правильність визначення
позивачем митної вартості товару за
ціною договору, а також об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані
відповідачем. Формально нижчий рівень
митної вартості імпортованого
позивачем товару від рівня митної
вартості іншого митного оформлення, не
може розцінюватися як заниження
позивачем митної вартості, не є
перешкодою для застосування першого
методу визначення митної вартості
товару і не може бути достатньою
підставою для відмови у здійсненні
митного оформлення товару за першим
методом визначення його митної
зартості.

Інших переконливих аргументів, які б
викликали обґрунтовані сумніви в
достовірності проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товару за
ціною договору, відповідачем не
наведено, а інших обставин, які б
впливали на рівень задекларованої
позивачем митної вартості товару судом
не встановлено.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем
подано відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження
кількісних і вартісних показників
імпортованого товару, повноти і
достовірності митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
тому заявлена позивачем митна вартість
товарів за ціною договору відповідає
вимогам ст. 58 МК. Натомість коригування
відповідачем митної вартості
здійснено неправомірно з порушенням ч.
З ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч
правилам, визначеним ст. 58 цього
Кодексу.

Таким чином, в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідач не надав будь-яких
доказів правомірності винесеного
оскаржуваного рішення, а всі доводи, на
які відповідач посилається
спростовані матеріалами справи.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано беззаперечних
доказів на підтвердження
правомірності своїх дій.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень суд перевіряє чи вчинені
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, визначений Конституцією і
законами України.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.