Справа № 1414/6416/2012
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

08 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1414/6416/2012

Категорія: 5.5 Головуючий в 1 інстанції:
Циганок В.Г.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.

суддів - Бойка А.В.

- Яковлєва О.В.

при секретарі - Єршовій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 21 червня 2013 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Фонду комунальної власності
Миколаївської міської ради, треті
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
комунальне підприємство «Миколаївське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» про скасування
розпорядження органу приватизації,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до суду з адміністративним
позовом до Фонду комунальної власності
Миколаївської міської ради (далі ФКВ
Миколаївської МР), треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, комунальне
підприємство «Миколаївське міжміське
бюро технічної інвентаризації» (далі
КП «Миколаївське МБТІ»), у урахуванням
уточнення, про скасування
розпорядження №1219 від 11 травня 2006 року
про безоплатну передачу ОСОБА_4, ОСОБА_6
та ОСОБА_5 у спільну часткову власність
по 1/3 частці, АДРЕСА_1 шляхом
приватизації.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі
вказували, що спірне розпорядження є
протиправним та незаконним, оскільки
прийнято без згоди всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно проживають у
АДРЕСА_1. Позивачі просили поновити
строк звернення до суду, оскільки його
було пропущено з поважних причин.

Відповідач позов не визнав, зазначивши,
що приватизація спірної квартири
проведена згідно законодавства і
законних підстав для скасування
розпорядження немає.

Третя особа - ОСОБА_4 позов підтримав,
пояснивши, що він не знав, що
приватизували квартиру не всі члени
сім'ї, а жінка та молодша дочка не
включені у розпорядження про
приватизацію. Далі зазначав, що
свідоцтво про право власності на
квартиру та документи на приватизації
займалася ОСОБА_5

Третя особа - ОСОБА_5 позов не
підтримала та стверджувала, що
відповідач при приватизації спірної
квартири діяв згідно діючого
законодавства, оскільки позивачі
постійно не проживали у спірній
квартирі, а були зареєстровані за іншою
адресою, тому і не були учасниками
приватизації.

Третя особа - КП Миколаївського МБТІ
позов також не підтримав, вважаючи що
наймач квартири ОСОБА_4 всі документи
на приватизацію здавав сам та знав про
приватизацію саме ним та двома дочками.
Він писав заяву та коли видавали пакет
документів на приватизацію, саме він
сам забрав документи на приватизацію.

Постановою Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 21 червня 2013 року у
задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального права, а також що у
зв'язку з тим, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

14 квітня 2006 року ОСОБА_4 його доньки
ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до органів
приватизації з проханням
приватизувати між членами сім'ї по 1/3
частині АДРЕСА_1. Заяви позивачів про
звернення до органу приватизації
відсутні. Розпорядженням органу
приватизації №1219 від 11 травня 2006 року,
їх заява була задоволена.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що органом приватизації
при приватизації квартири АДРЕСА_1 не
були порушення норми законодавства про
приватизацію, а тому спірне
розпорядження прийнято правомірно.

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам Кодексу
адміністративного судочинства
України, Житлового кодексу України,
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3
вказується, що рішення суду першої
інстанції є неправильним, підлягає
скасуванню з задоволенням позовних
вимог у повному обсязі, оскільки на
момент прийняття спірного
розпорядження вони були членами сім'ї
наймача, постійно проживали у спірній
квартирі та не знали про приватизацію
квартири. Крім того, апелянти
наголошували, що суд першої інстанції
безпідставно не прийняв до уваги
письмові докази на підтвердження їх
постійного проживання у спірній
квартирі.

Судова колегія не приймає до уваги ці
доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи, встановлюється шестимісячний
строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
приватизація спірної квартири
відбулася у травні 2006 року, а позивачі
звернулися з позовом до суду відносно
скасування розпорядження про
приватизацію квартири від 18 травня 2006
року у квітні 2012 року.

Однак, слід зазначити, що про порушення
своїх прав позивачі дізналися лише в
березні 2012 року, тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо поважності пропуску
строку звернення до суду з позовом.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно з вимогами ст. 328 Цивільного
кодексу України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена законом.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19 червня 1992 року №2482-XII
визначена суть приватизації
державного житлового фонду, яка
полягає у відчуженні на користь
громадян України, а отже, у їхню
власність як квартир (будинків), кімнат
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, так і належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв тощо) державного
житлового фонду. Закон врегульовує
також відносини, пов'язані з
виникненням, оформленням та набуттям
права приватної власності на квартири
та інші об'єкти приватизації
державного житлового фонду.

Статтею 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» передбачено, що приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Передача квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках здійснюється в
спільну сумісну або часткову власність
за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), житловому
приміщенні у гуртожитку, в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність
громадян здійснюється на підставі
рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
квітня 2006 року ОСОБА_4 та його доньки
ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до органів
приватизації з проханням
приватизувати між членами сім'ї по 1/3
частині АДРЕСА_1. 11 травня 2006 року
розпорядженням органу приватизації
№1219 їх заява була задоволена.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» передбачено, що органи
приватизації, що здійснюють
приватизацію державного житлового
фонду, мають право на діяльність по
оформленню та реєстрації документів
про право власності на квартиру
(будинок), житлове приміщення у
гуртожитку.

Згідно п.5 Положення «Про порядок
передачі квартир (будинків) у власність
громадян», затверджене наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству №56
від 19 вересня 1992 року передача займаних
квартир (будинків) здійснюється в
приватну (для одиноких наймачів) та у
спільну (сумісну або часткову)
власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх (віком від 18 і більше років)
членів сім'ї з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку). До членів сім'ї наймача
включаються лише громадяни, які
постійно мешкають у квартирі (будинку)
разом з наймачем або за якими
зберігається право на житло.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 є наймачем АДРЕСА_1, а до членів
його сім'ї на момент приватизації
спірної квартири входили: сам ОСОБА_4,
його доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно до виданого ордеру ОСОБА_4
та його доньки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були
зареєстровані на даній жилій площі з 18
лютого 1997 року.

Слід зазначити, що позивачі були
зареєстровані у спірній квартирі з 18
лютого 1997 року, однак 04 травня 2001 року
знялися з реєстрації. Після зняття з
реєстрації з вказаної квартири були
зареєстровані у АДРЕСА_2.

Колегія суддів не приймає до уваги
надані апелянтами під час апеляційного
провадження письмові докази на
підтвердження постійного проживання у
спірній квартирі, оскільки вони
спростовуються матеріалами справи, а
саме: довідками Комунального житлового
експлуатаційного підприємства №24
м.Миколаєва про зняття з реєстрації
апелянтів зі спірної адреси з 04 травня
2001 року, про склад сім'ї наймача спірної
квартири на момент приватизації
(а.с.50-51); довідками виконкому
Лиманівській сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області від 26 жовтня 2012 року про те, що
гр. ОСОБА_2, зареєстрована за адресою
АДРЕСА_2 та постійно проживає за даною
адресою з 12 липня 2001 року по теперішній
час, а ОСОБА_3 постійно проживала за
даною адресою з 12 липня 2001 року по 24
вересня 2011 року (а.с.75-76); заявою наймача
ОСОБА_4 органу приватизації від 14
квітня 2006 року (а.с.47).

Згідно з вимогами ч.3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), а також з урахуванням
права особи на участь у процесі
прийняття рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з всього вищевказаного,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог,
оскільки спірне розпорядження є
правомірним, так як для проведення
приватизації зазначеної квартири
потрібно були письмові заяви наймача
та його членів сім'ї, які постійно
мешкають у квартирі (будинку) разом з
наймачем або за якими зберігається
право на житло, а позивачі до
зазначеної категорії не відносяться, у
зв'язку з тим що на момент
приватизації спірної квартири були
зареєстровані та проживали в іншому
місці.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
залишити без задоволення, а постанову
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 21 червня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня складання
судового рішення в повному обсязі
(після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції).

Головуючий:
Т.М. Танасогло

Суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
О.В. Яковлєв