Справа № 817/295/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Дудар
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"22" травня 2014 р.
Справа № 817/295/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Марчук Ю.А. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "26" лютого
2014 р. у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року задоволено позовні вимоги
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
28.01.2014 № про збільшення грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 60511,27грн. (49437,03грн. -
за основним платежем, 11074,24грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами)).

Присуджено на користь позивача з
Державного бюджету України судовий
збір у сумі 182,70грн.

В апеляційній скарзі Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду та прийняти
нову - про відмову у задоволенні
позовних вимог. Зокрема, апелянт
посилається на те, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
фактичним обставинам, встановленим під
час перевірки щодо безпідставного
віднесення позивачем до валових витрат
кошти для зменшення суми чистого
оподатковуваного доходу.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обгрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи убачається, що за
результатами документальної планової
перевірки фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.10.2010 по 31.12.2011, дотримання
законодавства щодо укладання
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012, складено акт
від 13.01.2014 №237//17-16-17-01-19, яким
встановлено перекручування даних в
декларації про доходи, що призвело до
заниження оподатковуваного доходу за
IVкв. 2010 року на суму 34267,10грн., чим
порушено ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян" від 26.12.1992 №13-92 (зі
змінами і доповненнями). Відповідно до
п.7.1 ст.7, пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
від 22.05.2003 №889-IV (із змінами і
доповненнями) та пп."б" п.1 ст.14 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" від
26.12.1992 №13-92 (зі змінами і доповненнями)
за результатами документальної
перевірки донарахована сума податку з
доходів фізичних осіб за IVкв. 2010 року у
сумі 5140,07грн.;

Також, перевіркою правильності
визначення сум оподатковуваного
чистого доходу, відображеного у
податкових деклараціях про отримані
доходи встановлено розбіжності за 2011
рік на суму 122318,10грн. та за 2012 рік на
суму 138249,50грн. Відповідно до п.138.2 ст.138,
п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4
ст.177 Податкового кодексу України від
02.12.2010 №2755-VI (із змінами та
доповненнями) донарахована за
результатами перевірки сума податку з
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за 2011 рік
становить 20794,48грн., за 2012 рік - 23502,48грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у
м.Рівному прийнято податкове
повідомлення-рішення від 28.01.2014 №
про збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 60511,27грн. (49437,03грн. -
за основним платежем, 11074,24грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції перевіряючи
правомірність прийнятого податкового
повідомлення-рішення прийшов до
висновку, що його прийнято протиправно,
оскільки обставини встановлені під час
перевірки не відповідають фактичним
обставинам справи та спростовуються
первинними документами, які належним
чином оформлені.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком, виходячи з наступного.

Так, зі змісту акту перевірки
убачається, що до складу валових витрат
позивача податковим органом не
прийнято витрати відповідно до
представлених актів виконаних робіт на
оплату страхових послуг для РФ ПрАТ "СК
"Провідна" у сумі 1098,60грн. за 2011 рік, у
сумі 3019,30грн. за 2012 рік. згідно з
полісами на страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

В акті перевірки зазначено, що не
прийнято витрати на сплату відсотків
за користування кредитами в ПАТ КБ
"Приватбанк" згідно з договором про
надання овердрафтного кредиту від
29.11.2010 №4/465 та згідно з кредитним
договором від 10.01.2012 №01140 в сумі 3063,60грн.
за 2011 рік та в сумі 7840,90грн. за 2012 рік.

Не зважаючи на те, що позивач має усі
первинні бухгалтерські документи про
понесення витрат про що зазначено в
акті перевірки, податковим органом не
прийнято дані витрати виключно з тих
підстав, що саме підприємець не може
враховувати дані витрати для
обчислення об'єкта оподаткування,
оскільки на думку контролюючого органу
витрати на оплату страхових внесків та
витрати по сплаті відсотків за
користування кредитами не є
операційними витратами та не
включаються до складу витрат фізичної
особи - підприємця.

Суд першої інстанції обгрунтовано не
погодився з такими висновками,
оскільки такий висновок не відповідає
чинному законодавству, яким визначено
порядок та підстав віднесення витрат,
що безпосередньо пов'язані з
отриманням доходу.

Так, за змістом пункту п.177.4 ст.177
Податкового Кодексу України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

У свою чергу пунктом 138.1 статті 138
Податкового Кодексу України
передбачено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, що
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Отже, витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
оперативну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення
включаються до складу
загальновиробничих витрат (пп."г"
пп.138.8.5 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу).

Окрім того, відповідно до пп.138.10.5 п.138.10
ст.138 Податкового Кодексу України, до
складу інших витрат операційної
діяльності, які враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів (за користування кредитами
та позиками, за випущеними облігаціями
та фінансовою орендою) та інші витрати
підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Із досліджених в судовому засіданні
первинних документів убачається, що
окремі показники, викладені в акті
перевірки від 13.01.2014 №237//17-16-17-01-19,
не відповідають дійсності. Зокрема, на
сторінці 9 акта зазначено, що
відповідно до представлених актів
виконаних робіт на оплату страхових
послуг для РФ ПрАТ "СК Провідна" у сумі
1098,60грн. за 2011 рік, у сумі 3019,30грн. за 2012
рік, натомість, з представлених
первинних бухгалтерських документів
вбачається, що витрати позивача за 2012
рік складаються з витрат на оплату
страхових послуг ПрАТ "СК "Провідна" в
сумі 1860,73грн. та страхових послуг
(страхування майна - товару в обороті
(фармацевтична продукція) ПрАТ
"Страхова компанія "Інгосстрах" в сумі
1158,58грн.

Також, не відповідає фактичним
обставинам зміст акту перевірки щодо
розбіжності на суму 3063,60грн. за 2011 рік
та на суму 7840,90за 2012 рік у зв'язку з тим,
що перевіркою не прийнято витрати на
сплату відсотків за користування
кредитом, оскільки з первинних
документів вбачається, що відсотки за
користування кредитом за 2011 рік
складають 844,85грн. та за 2012 рік - 4742,17грн.
Решту сум складають витрати на оплату
комісії за проведення платежів та
обслуговування рахунку та комісії за
безготівкове зарахування коштів.

Не приймаючи витрати за 4 кв. 2010 року в
сумі 14478,00грн., за 2011 рік в сумі 5778,00грн.
та за 2012 рік в сумі 7379,00грн., понесені на
придбання запасних частин для
транспортних засобів, податковий
орган послався на те, що Цивільний
кодекс України не встановлює такого
суб'єкта права приватної власності як
фізична особа - підприємець.

Суд першої інстанції правомірно не
погодився з таким висновком, оскільки
за змістом статті 51 Цивільного кодексу
України до фізичних осіб підприємців
застосовуються нормативно - правові
акти, які регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше
прямо не встановлено законом.

Відповідно до пп.14.1.138 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України, основні
засоби - це матеріальні активи, у тому
числі запаси корисних копалин наданих
у користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з Фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Згідно з Положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку 7 "Основні
засоби", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
27.04.2000 N92, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 18.05.2000 за №288/4509,
основні засоби - це матеріальні активи,
які підприємство утримує з метою
використання їх у процесі виробництва
або постачання товарів, надання послуг,
здавання в оренду іншим особам або для
здійснення адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

Отже, є вірними висновки суду першої
інстанції, що транспортний засіб, що
належить фізичній особі та
використовується в господарській
діяльності фізичної особи - підприємця
(платником податку), який перебуває на
загальній системі оподаткування в
розумінні Податкового кодексу України
є основним засобом (п. 14.1.138 ПКУ), а тому
придбання запасних частин до
автомобілів в сукупності з актами
встановлення, актами здачі - прийняття
робіт достовірно підтверджують
понесення витрат позивачем та зв'язок з
господарською діяльністю підприємця,
оскільки Положення про технічне
обслуговування і ремонт дорожніх
транспортних засобів автомобільного
транспорту, затверджене наказом
Мінтрансу України від 30.03.1998 N102,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 28.04.1998 за №268/2708, (далі -
Положення №102) визначає порядок
проведення технічного обслуговування
і ремонту дорожніх транспортних
засобів і розповсюджується на
юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють експлуатацію, технічне
обслуговування і ремонт дорожніх
транспортних засобів (за винятком
тролейбусів, мопедів і мотоциклів)
незалежно від форм власності.

Зокрема, пункт "в" підпункту 138.10.2 пункту
138.10 статті 138 Податкового кодексу
України визначає, що витрати на
утримання основних засобів (комплекс
операцій чи операція з підтримки
роботоздатності або справності виробу
під час використання за призначенням;
зберігання і транспортування - згідно з
п.1.3 Положення N102) придбання
пально-мастильних матеріалів,
амортизація, ремонт (комплекс операцій
щодо відновлення справності або
роботоздатності виробів та
відновлення ресурсів виробів чи їх
складових частин - згідно з п.1.3
Положення N102) відносяться до витрат
операційної діяльності, а тому за умови
їх документального підтвердження
включаються до складу витрат фізичної
особи-підприємця на загальній системі
оподаткування.

Згідно із п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України, всі витрати, понесені
в зв'язку з технічним обслуговуванням,
повинні бути підтверджені первинними
документами, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Податкового кодексу України.

Відповідно до п.22.10 ст.22 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
від 22.05.2003р. №889-IV, до набрання чинності
спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, стосовно
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю діють положення розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.92 N13-92 "Про прибутковий податок з
громадян".

Відповідно до ст.13 р.ІV Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992р. N 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян"
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, які включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації.

Згідно з додатком № 7 "Про склад валових
витрат виробництва (обігу), що
виключаються з валового доходу
платників податку - фізичних осіб" до
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом ГДПІ України від
21.04.1993р. №12, фізична особа - платник
податку не є юридичною особою і
платником податку на прибуток, не має
обов'язку вести бухгалтерський облік,
тому формує витрати за переліком
статті 5 "Валові витрати" і відповідно
до статті 8 "Амортизація" вказаного
Закону з деякими особливостями.

Положення статті 5 ("Валові витрати")
застосовуються в частині
підтвердження первинними документами
витрачених сум згідно із операціями
(які відповідають переліку статті 5), за
результатами або за участю яких у
податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід.

Враховуючи вищезазначені правові
норми та встановлені обставини, суд
першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку, що позивачем
правомірно віднесено до складу витрат
кошти витрачені на ремонт основних
засобів.

Також, перевіряючи висновки
податкового органу щодо порушення
позивачем податкового законодавства
при здійсненні підприємницької
діяльності з оптової торгівлі
лікарськими засобами та виробами
медичного призначення, суд вірно
зазначив, що операції з продажу
(поставки) лікарських препаратів є
господарськими операціями та
являються підприємницькою діяльністю,
оскільки отримується прибуток, і як
наслідок змінюється фінансовий стан
платника.

Так, у ході перевірки до складу витрат
підприємця не прийнято витрати за 4
квартал 2010 року в сумі 19789,10грн., за 2011
рік у сумі 112377,90грн. та за 2012 рік у сумі
120010,30грн. в зв'язку з тим, що витрати на
придбання пально-мастильних
матеріалів на зворотній маршрут
транспортних засобів від покупця не
пов'язані з господарською діяльністю
та з отриманням доходу від її ведення.
Тобто, за наслідками перевірки
податковим органом до складу валових
витрат прийнято лише частину витрат,
понесених на заправку транспортних
засобів, а саме: на доставку
фармацевтичних товарів від ФОП ОСОБА_3
до споживачів продукції.

Як встановлено судом першої інстанції,
згідно договорів поставки лікарських
препаратів, укладених між СПД ОСОБА_3 та
контрагентами, обов'язок доставки
лікарських препаратів на адресу
покупця покладається на продавця - СПД
ОСОБА_3

Наявність первинних документів, що
підтверджують витрати позивача на
придбання пально-мастильних
матеріалів упродовж 4 кварталу 2010 - 2012
років не заперечується відповідачем та
підтверджуються, дослідженими в
судовому засіданні договорами на
відпуск пально-мастильних матеріалів
за паливними картками, видатковими
накладним, платіжними дорученнями на
оплату.

Також, зі змісту подорожніх листів,
досліджених судом першої інстанції,
пально-мастильні матеріали були
використанні в межах господарської
діяльності позивача з оптової торгівлі
лікарськими засобами у 2010, 2011, 2012 роках,
отже, операції з продажу (поставки)
лікарських препаратів є
господарськими операціями та
являються підприємницькою діяльністю,
оскільки отримується прибуток, і як
наслідок змінюється фінансовий стан
платника, що узгоджується з приписами
ст.1 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
.

Окрім того, є слушним посилання суду на
те, що процес надання автомобіля під
завантаження, транспортування,
розвантаження вантажу та доставка
автомобіля від пункту розвантаження до
місця його зберігання а також до місця
наступного навантаження є діями, які
супроводжують господарські операції і
без наявності хоча б однієї із них,
господарська операція відбутися не
може. Відтак, оподаткуванню підлягають
всі дії з моменту відбуття
транспортного засобу до пункту
завантаження до моменту його
повернення в пункт зберігання або
відбуття від місця розвантаження в
інший пункт завантаження для
здійснення іншої господарської
операції. Тобто без завантаження,
транспортування та розвантаження
вантажу і доставки транспортного
засобу під завантаження або повернення
транспортного засобу з пункту
розвантаження до місяця його
зберігання, або до пункту його
наступного навантаження господарські
операції фізично відбутися не можуть.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що витрати на придбання
пально-мастильних матеріалів на
зворотній маршрут транспортних
засобів від покупця пов'язані з
господарською діяльністю та
отриманням доходу від її ведення.

Окрім того, вичерпний перелік витрат
платника податку, що не пов'язані з
провадженням господарської діяльності
та не враховується для визначення
оподаткованого прибутку, встановлено
пунктом 139.1 ст.139 Податкового кодексу
України. Серед таких обмежень відсутні
витрати, які було виключено ДПІ у
м.Рівному зі складу витрат ФОП ОСОБА_3
за перевірений період.

Враховуючи вищезазначене, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог, не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України,
для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"26" лютого 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "23" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

3- відповідачу Державна податкова
інспекція у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області вул. Відінська,8,м.Рівне,33023

4-представник позивача ОСОБА_6 АДРЕСА_1
- ,