Справа № К/9991/28455/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/28455/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державного підприємства
«Артемвантажтранс»

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.04.2011 р.

у справі №2а-15848/10/0570

за позовом Державного підприємства
«Артемвантажтранс»

до Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Державне підприємство
«Артемвантажтранс» (далі-позивач)
звернулося до суду з позовом до
Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області (далі-відповідач) про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 22.02.2011 р.
позовні вимоги задоволено, визнано
недійсними податкові повідомлення -
рішення від 02.04.2010 р. №/2, №/2,
а також стягнуто з Державного бюджету
України на користь позивача витрати зі
сплати судового збору у розмірі 3,40 грн.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.04.2011 р.
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Відповідач письмових заперечень на
касаційну скаргу позивача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено камеральну перевірку
податкової звітності з податку на
прибуток позивача за 1 півріччя 2009 року,
про що складено акт від 04.12.2009 р. №864/15-0,
на підставі якого прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09.12.2009 р.
№/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 81 012,75 грн., з яких 77
155,00 грн. за основним платежем та 3 857,75
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Фахівцями податкового органу 09.02.2010 р.
також було проведено документальну
невиїзну перевірку, за результатами
перевірки складено акт №267/15-0, яким
встановлені порушення пп.12.15 п.12.1 ст.12
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», у результаті
чого занижено податок на прибуток у
періоді, що перевірявся, всього у сумі 58
857,00 грн, у т.ч. 1 півріччя 2009 року - 58 857,00
грн.

За результатами розгляду первинної
скарги на податкове
повідомлення-рішення від 09.12.2009 р.
/0, Горлівською ОДПІ 12.02.2010 р.
прийнято рішення №2179/25-013-2 про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 09.12.2009 р.
№/0 у частині 18 298,00 грн.
нарахованого податку на прибуток
підприємств та 914,00 грн. штрафної
санкції, в іншій частині вказане
податкове повідомлення-рішення
залишено без змін.

Податковою інспекцією на підставі
актів перевірки №864/15-0 та №267/15-0
прийнято податкове
повідомлення-рішення 12.02.2010 р. №/1,
яким позивачу визначено податкове
зобовязання з податку на прибуток на
суму 61 799,85 гривень, з якої основний
платіж - 58 857,00 грн., штрафна (фінансова)
санкція - 2 942,85 грн.

За результатами розгляду повторної
скарги на податкові
повідомлення-рішення від 09.12.2009 р.
№/0 та від 12.02.2010 р. № /1 ДПА в
Донецькій області було прийнято
рішення від 29.03.2010 р. №5027/10/25-013-5 про
скасування податкового повідомлення -
рішення від 12.02.2010 р. №/0 в частині
застосованих штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 2 942,85 грн. та в зазначеній
частині рішення від 12.02.2010 р. №2179/25-013-2,
прийняте за результатами розгляду
первинної скарги, в іншій частині
рішення залишено без змін, а скаргу без
задоволення, збільшено суму штрафних
(фінансових) санкцій на 11 771,40 грн.

02.04.2010 р. на підставі вказаних актів
перевірки було також прийнято
податкове повідомлення рішення
№/2, яким позивачу визначено
податкове зобовязання з податку на
прибуток підприємств та організацій,
що перебувають у державній власності, у
вигляді штрафної (фінансової) санкції
на суму 11 771,40 грн., правовою підставою
для прийняття якого зазначено пп. «б»
пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 та пп.17.1.3 п. 17.1 ст.17
Закону України «Про порядок погашення
зобовязань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Крім того, 02.04.2010 р. на підставі тих
самих актів перевірки було прийнято
податкове повідомлення рішення
№/2, яким позивачу визначено
податкове зобовязання з податку на
прибуток підприємств та організацій,
що перебувають у державній власності, у
вигляді основного платежу на суму 58 857,00
грн., правовою підставою для прийняття
якого зазначено пп. «б» пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4
Закону України «Про порядок погашення
зобовязань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

За наслідками розгляду повторної
скарги на рішення ДПА в Донецькій
області від 29.03.2010 р. №5027/10/25-013-5 та
податкового повідомлення рішення від
12.02.2010 р. №/1, ДПА України прийняло
рішення №5420/6/25-0115, згідно якого
залишено без змін податкове
повідомлення рішення від 09.12.2009 р.
№/0 з урахуванням рішення від
12.02.2010 р. №2179/25-013-2, прийнятого за
розглядом первинної скарги (податкове
повідомлення-рішення від 12.02.2010 р.
№/1), з урахуванням рішення ДПА у
Донецькій області від 29.03.2010 р.
№5027/10/25-013-5, прийнятого за результатами
розгляду повторної скарги, а скаргу
позивача залишено без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, у
результаті реорганізації ДП
«Артемвугілля» було виділено та
створено підприємство ДП
«Артемвантажтранс», якому за
розподільчим балансом від 22.01.2007 р. була
передана кредиторська заборгованість
ДП «Артемвугілля» перед ТОВ «Магапром»
за договором від 26.04.2005 р. №40 у сумі 370
344,00 грн., сума без ПДВ - 308 620,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької
області від 29.04.2009 р. у справі №43/53 та
мировою угодою від 29.04.2009 р. сума
заборгованості у розмірі 370 344,00 грн.
перед ТОВ «Мегапром» за договором від
26.04.2005 р. №40 була визнана ДП
«Артемвантажтранс» та був
встановлений порядок та строки її
погашення. Так, позивач у названій
справі погодився на розстрочення
оплати боргу.

У ході перевірки було встановлено, що
ДП «Артемвантажтранс» у півріччі 2009
року самостійно було сплачено частину
боргу у розмірі 73 191,00 грн.

Разом із тим, позивачем у 1 кварталі 2009
відповідно до пп. 12.1.5 п. 12.1 ст.12 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» були збільшені валові
доходи на суму непогашеної
заборгованості у розмірі 308 620,00 грн., а
також до складу валових витрат
підприємством у цьому ж періоді
включена вся сума кредиторської
заборгованості у розмірі 308 620,00 грн. на
підставі мирової угоди від 29.04.2009 р.
№43/53 між ТОВ «Мегапром» та ДП
«Артемвантажтранс».

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи
у задоволенні позовних вимог вказав на
те, що в порушення пп. 12.1.5 п. 12.1 ст.12
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» позивачем
завищено валові витрати за півріччя 2009
року на суму 235 429,00 грн., що призвело до
заниження податку на прибуток на 58 857,00
грн.

Так, відповідно до приписів пп. 12.1.5 п. 12.1
ст. 12 Закону України «Про податок на
прибуток підприємств», платник податку
- покупець зобов'язаний збільшити
валові доходи на суму непогашеної
заборгованості (її частини), визнаної у
порядку досудового врегулювання
спорів або судом чи за виконавчим
написом нотаріуса, у податковому
періоді, на який припадає перша з подій:

а) або 90-й календарний день від дня
граничного строку погашення такої
заборгованості

(її частини), передбаченого договором
або визнаною претензією;

б) або 30-й календарний день від дня
прийняття рішення судом про визнання
(стягнення) такої заборгованості (її
частини) або вчинення нотаріусом
виконавчого напису.

Якщо у наступних податкових періодах
покупець погашає суму визнаної
заборгованості або її частину
(самостійно або за процедурою
примусового стягнення), такий покупець
збільшує валові витрати на суму такої
заборгованості (її частини) за
наслідками податкового періоду, на
який припадає таке погашення.

В обґрунтування своїх доводів позивач
зазначає, що кредиторська
заборгованість у сумі 308 620,00 грн. перед
ТОВ «Мегапром» за договором від 26.04.2005
р. №40 виникла у нього за розподільчим
балансом, тобто у підприємства виникли
тільки грошові зобов'язання, тоді як
стороною договору він не є, тобто
фактично не є покупцем товарів (робіт,
послуг), відтак дія пп.12.15 п.12.1 ст.12 щодо
зобов'язання відобразити у складі
валових доходів суму переданої
кредиторської заборгованості з
порушеними строками її погашення у
подальшому, у випадку погашення
(повного або часткового) вказаної
заборгованості - права відобразити її у
складі валових витрат, не поширюється.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України не може
погодитись із таким застосуванням норм
матеріального права, та вважає
висновок суду апеляційної інстанції
обґрунтованим.

Так, відповідно до п. 3 ст. 59
Господарського кодексу України у разі
приєднання одного або кількох
суб'єктів господарювання до іншого
суб'єкта господарювання до цього
останнього переходять усі майнові
права та обов'язки приєднаних суб'єктів
господарювання.

У разі поділу суб'єкта господарювання
усі його майнові права і обов'язки
переходять за роздільним актом
(балансом) у відповідних частках до
кожного з нових суб'єктів
господарювання, що утворені внаслідок
цього поділу. У разі виділення одного
або кількох нових суб'єктів
господарювання до кожного з них
переходять за роздільним актом
(балансом) у відповідних частках
майнові права і обов'язки
реорганізованого суб'єкта.

Таким чином, якщо у результаті
реорганізації підприємств шляхом
злиття, приєднання, поділу,
перетворення їх майнові права та
обов'язки в повному обсязі або у
відповідних частках переходять до
новостворених підприємств, активи та
пасиви балансу таких підприємств
повністю або у відповідних частках
приєднуються до активів та пасивів
підприємства-правонаступника.

З наведеного можна зробити висновок, що
реорганізації підприємства, як то в
даному випадку шляхом поділу, має на
своїй меті перехід за роздільним актом
(балансом) майнових прав та обов'язків
реорганізованого суб'єкта, якими у
даному випадку є обов'язки щодо сплати
кредиторської заборгованості ДП
«Артемвугілля» перед ТОВ «Магапром» за
договором від 26.04.2005 р. №40.

Положення ст.12 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлюють спеціальний механізм,
який надає право продавцю, що має
прострочену дебіторську
заборгованість за відвантажені товари
(роботи, послуги) збільшити валові
витрати (якщо він вживає відповідних
заходів щодо стягнення заборгованості
з покупця), тоді як від покупця
вимагають збільшення валових доходів
на суму такої простроченої
заборгованості.

Крім того, приписи пп. 11.2.1 п. 11.2 ст.11
Закону України «Про податок на
прибуток підприємств» визначають
датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) дату, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Судом попередньої інстанції
аргументовано зазначено, що отримання
на баланс підприємства кредиторської
заборгованості у процесі
реорганізації не може розглядатись як
понесення ним витрат, здійснюваних як
компенсація вартості товарів з
настанням податкових наслідків у
вигляді виникнення права формувати
суму валових витрат у розмірі вказаної
кредиторської заборгованості.

За наведених обставин слід погодитись
із висновком суду апеляційної
інстанції відносно того, що норми
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не передбачають
формування валових витрат при передачі
зобов'язань від реорганізованого
товариства новоствореному, що дає
підстави погодитись із висновком
податкового орану про завищення
позивачем валових витрат.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржуване судове рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державного
підприємства «Артемвантажтранс»
залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.04.2011 р. у
справі №2а-15848/10/0570 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.