Справа № 2-а-2165/10/1970
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2010-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-2165/10/1970

"07" липня 2010 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі
головуючого судді Осташа А.В. при
секретарі Твердохліб Н.В.

за участю:

позивача -ОСОБА_1;

представників відповідача - Шимчишина
В.М. та Балети А.І.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду місті Тернополі
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Тернопільського обласного центру
медико-соціальної експертизи

про визнання неправомірною відмови
МСЕК №1 у встановленні відсотку втрати
працездатності та зобов'язання
обласної МСЕК №1 встановити ОСОБА_1
ступінь втрати працездатності у
відсотках, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до обласної медико-соціальної
експертної комісії №1 (далі по тексту
-обласна МСЕК №1) про визнання
неправомірною відмови МСЕК №1 у
встановленні відсотку втрати
працездатності та зобов'язання
обласної МСЕК №1 встановити йому
ступінь втрати працездатності у
відсотках.

В ході судового розгляду справи судом
було проведено заміну обласної МСЕК №1
на належного відповідача -комунальну
установу Тернопільської обласної ради
«Тернопільський обласний центр
медико-соціальної експертизи»,
оскільки обласна МСЕК №1 не має статусу
юридичної особи, а є лише структурним
підрозділом Тернопільського обласного
центру медико-соціальної експертизи.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відмовляючи у встановленні відсотку
втрати працездатності ОСОБА_1 обласна
МСЕК №1 не врахувала змін в ст..23 Закону
України «Про міліцію»якою інститут
страхування в міліції України був
ліквідований і введено таке поняття як
«грошова допомога». Крім того, позивач
ствердив, що на підставі ст.23 Закону
України «Про міліцію»та п.1.2 Порядку та
умов виплати одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №707 від 12 травня 2007
року, для встановлення відсотку втрати
працездатності з метою виплати
одноразової грошової допомоги
інвалідність має бути встановлена СЕК.
В період проходження служби в органах
внутрішніх справ або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення із
служби чи після такого строку
внаслідок захворювання або нещасного
випадку, що сталися в період
проходження служби, - у відсотках
відповідного розміру грошового
забезпечення згідно із ступенем втрати
працездатності, який визначається
медико-соціальною експертною комісією.

В судовому засіданні позивач позовні
вимог підтримав повністю та пояснив, що
інвалідність ним отримана внаслідок
захворювання, пов'язаного з
проходженням служби в органах
внутрішніх справ, а тому він вважає, що
має право на отримання грошової
допомоги відповідно до встановленого
МСЕК відсотку втрати працездатності. З
врахуванням цього, позивач просить
визнати неправомірною відмову
обласної МСЕК №1 у встановленні йому
відсотку втрати працездатності та
зобов'язати її вчинити вказані дії.

В судовому засіданні представники
відповідача позов не визнали та
заперечили проти його задоволення.
Мотиви виклали в письмовому
запереченні.

Згідно заперечення відповідача
позовні вимоги не підлягають до
задоволення оскільки, посилаючись на
п.13.1 Положення про порядок, умови та
критерії встановлення інвалідності,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 року
№1317, в якому зазначено, що ступінь
втрати працездатності застрахованого
військовослужбовця або
військовозобов'язаного встановлюється
з дня проведення військово-лікарською
комісією його огляду, але не пізніше
дати звільнення такого
військовослужбовця або
військовозобов'язаного з військової
служби, представники відповідача
вважають, що обласна МСЕК правильно
прийшла до висновку, що термін
встановлення ступеню втрати
працездатності у ОСОБА_1 втрачено.

Також представники відповідача
наголосили на тому, що захворювання
ОСОБА_1 не пов'язане з виконанням ним
обов'язків військової служби, а тому
відповідно до ст..16 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей»позивач не зможе претендувати на
одержання одноразової грошової
допомоги військовослужбовцям, які
отримали інвалідність в період
проходження військової служби.

Щодо посилання позивача на вимоги ст..23
Закону України «Про міліцію»,
представники відповідача пояснили, що
дана норма розповсюджується на осіб,
залучених до заходів щодо охорони
громадського порядку і боротьби із
злочинністю.

Крім того, представники відповідача
зазначили, що інвалідність ОСОБА_1
наступила ні в період проходження
служби ні пізніше ніж через три місяці
після звільнення, що на їх думку також
не дає підстав для встановлення
позивачу ступеня втрати
працездатності у відсотках.

З врахуванням викладеного,
представники відповідача вважають
відмову обласної МСЕК №1 у
встановленні ОСОБА_1 відсотків втрати
працездатності законною і
обґрунтованою, а тому просять
відмовити в задоволенні позову.

Крім пояснень представників сторін
судом досліджено ряд письмових
доказів, які надані позивачем та
відповідачем.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, показання
свідків, повно і всебічно з'ясувавши
всі обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, звільнений із служби в
органах МВС України в 1998 році згідно із
Свідоцтвом про хворобу №151 від 1 липня
1998 року, яке видане
військово-лікарською комісією УМВС
України в Тернопільській області (далі
по тексту -ВЛК УМВС України в
Тернопільській області) внаслідок
захворювання, пов'язаного з
проходженням служби в органах
внутрішніх справ.

За направленням ВЛК УМВС України в
Тернопільській області 10 вересня 2002
року ОСОБА_1 обласною МСЕК №1 був
визнаний інвалідом ІІІ групи -по
захворюванню, яке пов'язане з
проходженням служби в органах
внутрішніх справ.

24 березня 2004 року позивач був визнаний
інвалідом ІІ групи.

В зв'язку з прогресуванням хвороби 6
серпня 2009 року ОСОБА_1 визнаний
інвалідом І групи до 1 вересня 2010 року.

На підставі постанови Тернопільського
окружного адміністративного суду від 5
жовтня 2009 року у справі №2-а-2795/09/1970,
якою було задоволено позов ОСОБА_1 та
визнано неправомірною відмову сектора
медичного забезпечення УМВС України в
Тернопільській області у видачі ОСОБА_1
направлення на МСЕК та зобов'язано
сектор медичного забезпечення видати
ОСОБА_1 направлення на проходження
МСЕК для встановлення ступеня втрати
працездатності, сектором медичного
забезпечення УМВС України в
Тернопільській області 8 червня 2010 року
за №25/350 було надано ОСОБА_1 направлення
в обласну МСЕК №1 на встановлення
ступеня втрати працездатності у
відсотках.

Обласна МСЕК №1 листом №76 від 9 червня
2010 року відмовила позивачу у
встановленні відсотку втрати
працездатності. Відмова мотивована
тим, що термін встановлення втрати
працездатності в ОСОБА_1 втрачено
відповідно до п.13.1 Положення про
порядок, умови та критерії
встановлення інвалідності,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 року
№1317.

Суд не погоджується з такою позицією
обласної МСЕК №1 виходячи з наступного:

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей»від 20.12.1991 року № 2011-XII ( в
редакції Закону №328-V від 3.11.2006 року) у
разі поранення (контузії, травми або
каліцтва), заподіяного
військовослужбовцю під час виконання
ним обов'язків військової служби, а
також інвалідності, що настала в період
проходження військової служби або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження
військової служби, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України. Тобто з внесенням змін в дану
норму було проведено заміну виплати
державного обов'язкового страхування
на виплату одноразової грошової
допомоги.

Враховуючи те, що позивач був
працівником міліції то аналогічна
норма також закріплена в ч.6 ст.23 Закону
України «Про міліцію». Де зокрема
зазначено, що у разі поранення
(контузії, травми або каліцтва),
заподіяного працівнику міліції під час
виконання ним службових обов'язків, а
також інвалідності, що настала в період
проходження служби в органах
внутрішніх справ або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення зі
служби чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що мали місце в
період проходження служби в органах
внутрішніх справ, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України. Визначення ступеня втрати
працездатності працівником міліції у
період проходження служби в органах
внутрішніх справ у кожному випадку
ушкодження здоров'я здійснюється в
індивідуальному порядку відповідно до
законодавства.

Порядок та умови виплати одноразової
грошової допомоги працівнику міліції
регламентований Порядком та умовами
виплати одноразової грошової допомоги
у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції,
податкової міліції, який затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
№707 від 12 травня 2007 року (далі по тексту
-Порядок 707).

В підпункті 2 абзацу 1 пункту 1 Порядку 707
встановлено, що одноразова грошова
допомога виплачується у разі
установлення інвалідності, яка настала
в період проходження служби в органах
внутрішніх справ, органах державної
податкової служби або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення із
служби чи після закінчення такого
строку внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що сталися:

1) під час виконання службових
обов'язків, пов'язаних з безпосередньою
участю в охороні громадського порядку
та боротьбі із злочинністю, (у розмірі:
п'ятирічного грошового забезпечення -
інвалідам I групи; чотирирічного
грошового забезпечення - інвалідам II
групи; трирічного грошового
забезпечення - інвалідам III групи;) та 2)
у період проходження служби, - у
відсотках відповідного розміру
грошового забезпечення згідно із
ступенем втрати працездатності, який
визначається медико-соціальною
експертною комісією.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме довідки до акта огляду МСЕК серії
ТЕР №174407 від 16 вересня 2009 року причиною
інвалідності ОСОБА_1 є захворювання
пов'язане з проходженням служби в
органах внутрішніх справ.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачу встановлено інвалідність
яка настала після проходження служби в
органах внутрішніх справ і пізніше
трьох місяців після звільнення із
служби, але внаслідок захворювання, що
сталося в період проходження служби в
органах внутрішніх справ, а тому ОСОБА_1
може претендувати на отримання
одноразової грошової допомоги за умови
визначення медико-соціальною
експертною комісією ступеня втрати
працездатності.

Судом не приймається до уваги
посилання представників відповідача в
запереченні та позиція обласної МСЕК
№1 викладена в листі-відмові №76 від 9
червня 2010 року з приводу того, що термін
встановлення ступеня втрати
працездатності у ОСОБА_1 втрачено
відповідно до п.13 Положення про
порядок, умови та критерії
встановлення інвалідності,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 року
№1317, оскільки дана норма регулює
порядок встановлення ступеню втрати
працездатності військовослужбовців і
військовозобов'язаних у період
проходження ними служби (зборів) з
метою виплати страхових сум за
державним обов'язковим особистим
страхуванням.

Разом з тим як встановлено в судовому
засіданні тільки після вступу в
законну силу постанови
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 5 жовтня 2009
року у справі №2-а-2795/09/1970, якою було
задоволено позов ОСОБА_1 та визнано
неправомірною відмову сектора
медичного забезпечення УМВС України в
Тернопільській області у видачі ОСОБА_1
направлення на МСЕК та зобов'язано
сектор медичного забезпечення видати
ОСОБА_1 направлення на проходження
МСЕК для встановлення ступеня втрати
працездатності, сектором медичного
забезпечення УМВС України в
Тернопільській області 8 червня 2010 року
за №25/350 було надано ОСОБА_1 направлення
в обласну МСЕК №1 на встановлення
ступеня втрати працездатності у
відсотках.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Аналізуючи відмову обласної МСЕК №1 у
встановленні ОСОБА_1 відсотку втрати
працездатності, суд приходить до
висновку, що вона надана в порушення
вимог Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей»та Закону України
«Про міліцію», не обґрунтовано, тобто
без урахування всіх обставин справи.

З врахуванням викладеного, суд вважає,
що відповідач порушив права позивача, а
тому приходить до переконання про
захист цих прав шляхом визнання
неправомірною відмови обласної
медико-соціальної експертної комісії
№1 Тернопільського обласного центру
медико-соціальної експертизи у
встановленні ОСОБА_1 відсотку втрати
працездатності та зобов'язання
обласної медико-соціальної експертної
комісії №1 Тернопільського обласного
центру медико-соціальної експертизи
встановити ОСОБА_1 ступінь втрати
працездатності у відсотках.

Згідно ст.94 КАС України судових витрат
по справі немає.

Керуючись Конституцією України,
Законом України «Про міліцію», Законом
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей», Порядком та умовами виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті) або інвалідності
працівника міліції, затвердженим
Постановою КМУ №707 від 12 травня 2007 року,
Положенням про порядок, умови та
критерії встановлення інвалідності»,
затвердженого Постановою КМУ №1317 від 3
грудня 2009 року, ст.ст. 71, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірною відмову
обласної медико-соціальної експертної
комісії №1 Тернопільського обласного
центру медико-соціальної експертизи у
встановленні ОСОБА_1 відсотку втрати
працездатності.

Зобов'язати обласну медико-соціальної
експертну комісію №1 Тернопільського
обласного центру медико-соціальної
експертизи встановити ОСОБА_1 ступінь
втрати працездатності у відсотках.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву
не було подано. Якщо заяву про
апеляційне оскарження було подано, але
апеляційна скарга не була подана у
встановлений строк, постанова набирає
законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд. Заява про
апеляційне оскарження подається
протягом 10 днів з дня її проголошення, а
в разі складення постанови в повному
обсязі -з дня складення в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом 20-ти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження. Апеляційна
скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне
оскарження.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 12 липня 2010 року.

Головуючий суддя
Осташ А. В.

копія вірна

Суддя
Осташ А. В.