Справа № 161/18796/13-а 2а/161/866/13
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
Справа № 840/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Луцьку Волинської області
на постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 12 грудня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Луцьку Волинської області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О
В И В :

01.11.2013 ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищевказаним позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.Луцьку
Волинської області (далі - УПФ) в якому
просила визнати протиправними дії УПФ
щодо не включення до складових її
заробітної плати для призначення
(перерахунку) пенсії державного
службовця винагороди за вислугу років,
матеріальної допомоги на оздоровлення
та вирішення соціально-побутових
питань та зобов'язати перерахувати
таку пенсію із урахуванням вказаних
виплат.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 28.10.2013 у зв'язку із не
врахуванням УПФ при перерахунку пенсії
усіх складових заробітної плати
державного службовця звернулася із
заявою про перерахунок такої у
відповідності до довідки яку додала,
однак відповідач відмовивши листом від
31.10.2013 №461/М-01 їй у проведенні такого
перерахунку, порушив її право на
отримання належної пенсії, гарантоване
Конституцією України.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 12 грудня 2013
року в справі №161/18796/13-а заявлений
позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржило УПФ, яке покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову. У
поданій апеляційній скарзі вказує, що
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань та на
оздоровлення і винагорода за вислугу
років не належать до інших надбавок які
передбачені ст.33 Закону України «Про
державну службу» (далі - Закон №3723-ХІІ)
та не включаються до структури
заробітної плати державного службовця.
Вважає, що судом першої інстанції
безпідставно стягнуто з УПФ судовий
збір сплачений позивачем.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
усі отримані особою виплати з яких були
фактично нараховані та сплачені
страхові внески повинні враховуватись
в заробіток для обчислення пенсії.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи проте прийняті із порушенням
норм процесуального права з таких
міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
28.10.2013 ОСОБА_1 звернулася до УПФ із
заявою про перерахунок пенсії із
врахуванням до заробітку для
обчислення пенсії державного
службовця інших виплат, зокрема сум
матеріальної допомоги та винагороди за
вислугу років (а.с.13).

31.10.2013 УПФ листом №461/М-01 відмовило
ОСОБА_1 у такому перерахунку пенсії у
зв'язку із тим, що чинним
законодавством не передбачено
визначення розмірів заробітку для
обчислення пенсії з урахуванням сум
винагороди за вислугу років та
матеріальної допомоги (а.с.17).

Не погодившись із такою відмовою УПФ,
позивач звернувся до суду із цим
адміністративним позовом.

Відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків суми їх заробітної плати, з
якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 01 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату
праці» встановлено, що заробітна плата
- це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього ж Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною 2 ст.33 Закону №3723-XII
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входили до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, ст.66 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» (далі - Закон
№1788-ХІІ) врегульовано види оплати
праці, що враховуються при обчисленні
пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.66 цього Закону до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон №1058-IV)
визначає виплати (доходи), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії. Так, зокрема, до такого доходу
(заробітної плати) враховуються: суми
виплат, отримуваних застрахованою
особою після набрання чинності цим
Законом, з яких згідно із зазначеним
Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Відтак, матеріальна допомога на
оздоровлення та вирішення
соціально-побутових питань, а також
сума винагороди за вислугу років, на
які нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування та
сплачувалися страхові внески повинні
бути включені до заробітку державного
службовця для обчислення пенсії.

Вказана позиція апеляційного суду
узгоджується з рішеннями Верховного
Суду України, зокрема, з постановами
від 04 березня 2014 року в справах
№№21-14а14, 21-3а14, постановою від 06
листопада 2013 року в справі №21-350а13 та
постановою від 28 травня 2013 року в
справі №21-97а13.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Принагідно слід зазначити, що
відповідно ст.ст.83, 84, 87 Закону №1788-ХІІ,
ст.ст.43, 44, 45, 46 Закону №1058-IV, призначення
чи перерахунок пенсії проводиться
виключно на підставі звернення (заяви)
особи до відповідного територіального
органу Пенсійного фонду або до
уповноваженого ним органу чи
уповноваженій особі. Пенсія
призначається чи перераховується з дня
звернення, крім окремих випадків,
передбачених згаданими Законами.

Згідно ст.45 Закону №1058-IV перерахунок
призначеної пенсії провадиться в такі
строки: у разі виникнення права на
підвищення пенсії - з першого числа
місяця, в якому пенсіонер звернувся за
перерахунком пенсії, якщо відповідну
заяву з усіма необхідними документами
подано ним до 15 числа включно, і з
першого числа наступного місяця, якщо
заяву з усіма необхідними документами
подано ним після 15 числа; у разі
настання обставин, які тягнуть за собою
зменшення пенсії, - з першого числа
місяця, в якому настали ці обставини,
якщо вони мали місце до 15 числа включно,
і з першого числа наступного місяця,
якщо вони мали місце після 15 числа.

А отже, оскільки із заявою про
перерахунок пенсії позивач звернулась
28.10.2013, то апеляційний суд приходить до
висновку що відповідний перерахунок
пенсії їй слід провести з 01.11.2013, згідно
поданих нею документів.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо визнання неправомірними дії УПФ
щодо відмови у перерахунку пенсії та
зобов'язання УПФ перерахувати та
виплатити з 01.11.2013 призначену їй
відповідно до ст.37 Закону №3723-XII пенсію
із врахуванням до заробітної плати
інших виплат (матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань, винагороди за вислугу років)
зазначених у довідці Відділу
фінансових ресурсів та
бухгалтерського обліку Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області від 28.10.2013 №7/800 та
з урахуванням виплачених сум.

Щодо посилання УПФ на безпідставне
стягнення з нього сплаченого позивачем
судового збору, апеляційний суд
зазначає наступне.

Так, якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) (ч.1 ст.94 КАС України).

Відповідно до пп.3 п.9 розділу VI
Прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України (в редакції,
чинній на час ухвалення судом першої
інстанції судового рішення) у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас п.19 «Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
№845 встановлено, що безспірне списання
коштів державного та місцевих бюджетів
і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, апеляційний суд
приходить до висновку, що у
резолютивній частині судового рішення
суду першої інстанції слід було
зазначити обов'язок органу Державної
казначейської служби України стягнути
судові витрати із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунка суб'єкта владних
повноважень - відповідача.

Відповідно до ст.201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є: 1)
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; 2) вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Оскільки суд першої інстанції
правильно по суті вирішив спір, однак
при цьому помилково застосував норми
процесуального права, не вказавши з
якої дати позивачу слід провести
перерахунок пенсії та стягнувши
судовий збір з УПФ, враховуючи
нечіткість резолютивної частини
судового рішення, апеляційний суд
визнає можливим змінити постанову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстав для скасування постанови
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 201, 205, 207, 254
КАС України, суд,

П О С Т А
Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Луцьку
Волинської області задовольнити
частково.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 12 грудня 2013
року змінити, виклавши абзаци другий,
третій та четвертий резолютивної
частини постанови в наступній
редакції:

«Визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
м.Луцьку Волинської області щодо
відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії із
врахуванням до заробітної плати
державного службовця матеріальної
допомоги на оздоровлення, матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань та
винагороди за вислугу років.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м.Луцьку Волинської
області перерахувати та виплатити з 01
листопада 2013 року ОСОБА_1 призначену їй
відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу» пенсію із врахуванням
до заробітної плати інших виплат
(матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань, винагороди за вислугу років)
зазначених у довідці Відділу
фінансових ресурсів та
бухгалтерського обліку Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області від 28 жовтня 2013
року №7/800, з урахуванням виплачених
сум.

Зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України у Волинській області стягнути
з Державного бюджету України судові
витрати в розмірі 68 (шістдесят вісім)
гривень 82 (вісімдесят дві) копійки
шляхом їх безспірного списання із
рахунка Управління Пенсійного фонду
України в м.Луцьку Волинської області».

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін