Справа № П/811/393/14
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
справа №П/811/393/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Брегея Р.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративний позов
товариства з обмеженою
відповідальністю «ПКП Кран-Сервіс»
(далі - Товариство) до Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів та зборів в
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство звернулось до суду з заявою
до податкового органу про скасування
податкових повідомлень-рішень від 09
вересня 2013 року, якими збільшено суми
грошових зобов'язань з податків на
додану вартість на 121114 грн. та
накладено штрафну санкцію - 60557 грн. і з
прибутку - 35818 грн. та накладено штрафну
санкцію - 17909 грн.

Представник позивача підтримав вимоги
заяви.

Стверджував, що від укладення
договору перевезення з ПП «Валга»
(далі - Підприємство) та договорів
поставки з ТОВ «Харківелектромонтаж»
(далі - Товариство 2), ТОВ «Сокол»
(далі - Товариство 3) впродовж строку,
який перевірявся податковим органом,
настали реальні правові наслідки,
котрі обумовлювались ними.

А тому, вважає, що Товариство
правомірно сформувало в деклараціях з
податку на додану вартість суми
податкового кредиту за згаданими
правочинами та включило у валові
витрати кошти, які сплачені на підставі
цих договорів.

Представник відповідача
заперечив стосовно задоволення позову,
мотивуючи тим, що правочини, котрі
уклало Товариство з
Підприємством, Товариством 2 та
Товариством 3 не спрямовувалися на
реальне настання наслідків, які
обумовлювалися ними.

Доказом того, як вважає він, є
акти перевірок діяльності згаданих
контрагентів.

23 травня 2014 року суд прийняв
рішення про завершення розгляду справи
у порядку письмового провадження (Том 3
а.с.53).

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, зробив висновок про
задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали
підставами звернення.

Так, 02 липня 2012 року Товариство
(замовник) та Підприємство (перевізник)
уклали договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування (Том 1 а.с.124-127).

Упродовж липня по жовтень 2012 року
Підприємство здійснило перевезення
товару на суму 174225 грн. (з урахуванням
ПДВ у сумі 34020 грн.).

По закінченню надання послуг сторони
підписали акти здачі - прийняття робіт
та Підприємство передало Товариству
товарно-транспортні та податкові
накладні (Том 1 а.с.128- 174, 179-250, Том 2 а.с.1-8,
63-105).

Під час перевезення Підприємство
використовувало транспортні засоби,
які орендувало у ТОВ «Атма-Преса» (Том 3
а.с.15-18, 34, 48).

Товариство сплатило кошти
Підприємству у безготівковій формі, що
доводиться аналізом банківських
платіжних доручень (Том 1 а.с.175-178).

Податковий орган не ставить під сумнів
реальність господарських операції з
іншими контрагентами, від яких і яким
перевозило Підприємство товар на
замовлення Товариства (Том 2 а.с.181-182).

01 жовтня 2012 року Товариство (покупець)
та Товариство 2 (постачальник) уклали
договір поставки товару (Том 2 а.с.9-10).

Упродовж жовтня 2012 року Товариство
поставило Товариству 2 продукцію на
суму 435004,33 грн. (з урахуванням ПДВ у сумі
86334,20 грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Товариство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові
накладні від 01, 03, 05, 08-09, 11-12, 16-19 жовтня
2012 року (Том 2 а.с.12-44).

Перевезення товару здійснювало
Товариство автотранспортом, який
належить керівнику та внесений до
статутного фонду (Том 2 а.с.106-116, 202-219).

Товариство сплатило кошти Товариству 2
у безготівковій формі, що доводиться
аналізом банківських платіжних
доручень (Том 2 а.с.45-47).

14 березня 2011 року Товариство (покупець)
Товариство 3 (продавець) уклали договір
поставки товару (Том 2 а.с.48-49).

Упродовж листопада 2012 року Товариство
поставило Товариству 3 продукцію на
суму 463 грн. (з урахуванням ПДВ у сумі 92,68
грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Товариство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові
накладні від 06, 08-09, 12
листопада 2012 року (Том 2 а.с.51-54).

Перевезенням товару Товариство не
здійснювало, оскільки крамниці
постачальника розташовані у
м.Олександрії, а товар є незначний за
розміром (Том 2 а.с.181-182).

Товариство сплатило кошти Товариству 3
у безготівковій формі, що доводиться
аналізом банківських платіжних
доручень (Том 2 а.с.55-57).

В період з 15 серпня по 21 серпня 2013 року
податковим органом здійснено
позапланову невиїзну перевірку
діяльності Товариства з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з липня по
листопад 2012 року (Том 1 а.с.14-24).

Під час перевірки ревізори
досліджували первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
платника податків.

За її результатом ревізори склали
акт, у якому зазначили виявлені
порушення.

Так, вони зробили висновок, що
правочини, котрі уклало Товариство з
Підприємством, Товариством 2,
Товариством 3 є недійсними (нікчемними),
так як не спрямовувались на настання
реальних наслідків, які обумовлювалися
ними.

На їх думку, доказом того є акти
перевірок діяльності згаданих
контрагентів.

Керівник відповідача погодився з
висновками ревізорів та прийняв
податкові повідомлення-рішення від 09
жовтня 2013 року, якими збільшено суми
грошових зобов'язань з податків на
додану вартість на 121114 грн. та
накладено штрафну санкцію - 60557 грн. і
прибутку - 35818 грн. та накладено штрафну
санкцію - 17909 грн. (Том 1 а.с.25-26).

08 квітня 2013 року ревізорами ДПІ у
Полтавській області складено акт про
неможливість проведення перевірки
Підприємства з питань правомірності
проведення господарських відносин із
платниками податків за період лютий 2010
та 2013 р. (Том 1 а.с.91-106).

Акт перевірки містить висновок про
відсутність факту реального вчинення
господарських операцій Підприємством.

02 квітня 2013 року ревізорами ДПІ у
Харковській області складено акт про
неможливість проведення перевірки
Товариства 2 з питань правомірності
проведення господарських відносин із
платниками податків за період
01 по 31 жовтня 2012 р. (Том 1 а.с.76-90).

Акт перевірки містить висновок про
відсутність факту реального вчинення
господарських операцій Товариством.

В період з 27 червня по 04 липня 2013 року
ДПІ у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська проведено невиїзну
документальну позапланову перевірку
діяльності Товариства 3 по
взаємовідносинам з ТОВ «Градієнт Тек»
за листопад 2012 року (Том 1 а.с.85-90).

Акти перевірок містять висновки, що
договори, укладені Товариством 3 зі
згаданим контрагентом, не
спрямовувались на настання наслідків,
які обумовлювались ними.

А тому, ревізори зробили висновок, що
Товариство не одержувало від
Товариства 3 жодного товару.

За результатами проведення перевірок
діяльності контрагентів
Товариства керівники податкових
органів не прийняли жодних рішень
негативного характеру стосовно
платників податків

Юридична оцінка встановлених судом
обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це документ,
в якому ревізор фіксує обставини, котрі
встановив, керуючись виключно власним
сприйняттям і розумінням.

Надалі акт вивчає керівник
податкового органу, який і вирішує
питання про погодження з його
висновками.

У разі погодження з висновками, які
мають негативні наслідки стосовно
платника податків, посадова особа
зобов'язана прийняти відповідне
рішення (у письмовій формі), оскільки це
єдиний спосіб реалізації компетенції
суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується
з системним аналізом приписів пунктів 2
та 4 статті 56 Податкового кодексу
України.

Зокрема, цією нормою права передбачено,
що податковий орган може прийняти,
окрім податкового
повідомлення-рішення, і інше рішення,
яке платник податків має право
оскаржити до контролюючого органу
вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами
проведення перевірок діяльності
Підприємства, Товариства 2 та
Товариства 3 податкові інспекції не
прийняли жодних рішень та не
звернулися до суду з позовами про
визнання недійсними договорів, котрі
уклали платники податків, в тому числі
і з Товариством, нехтуючи наданими
повноваженнями, передбаченими
Податковим кодексом України, та
положеннями статті 228 Цивільного
кодексу України.

З огляду на це, суд зробив висновок, що
керівники податкових органів не
погодилися з висновками ревізорів про
недійсність правочинів, які уклали
Підприємство, Товариство 2, та
Товариство 3.

Отже, податковими органами враховані
податкові зобов'язання
Підприємства, Товариства 2 та
Товариства 3 з податку на додану
вартість за договорами, котрі укладені
з Товариством.

Проводячи перевірку діяльності
Товариства, податкові ревізори
посилались на акти перевірок
діяльності згаданих контрагентів як
незаперечні докази недійсності його
правочинів.

Однак, податкові ревізори допустили
помилку, оскільки думка особи (іншого
ревізора) не є доказом щодо
встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення
суду про недійсність договорів,
рішення податкового органу щодо
застосування негативних наслідків
стосовно контрагента, яке останнім
визнається як законне, вирок суду,
показання свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що
відповідач не надав доказів стосовно
недійсності правочинів, які уклало
Товариство з Підприємством,
Товариством 2 та Товариством 3.

Більше того, в судовому засіданні
позивач надав суду достатню кількість
доказів стосовно виконання ним та його
контрагентами
зобов'язань за договорами.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку Товариства
(податкові, видаткові накладні, докази
транспортування, акти
приймання-передачі).

Оскільки, податковий орган не
намагався перевірити обставини, які
зафіксовані у згаданих письмових
документах, тому суд не вправі ставити
їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з
цих питань, то перейняв би на себе
повноваження відповідача, що є
недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретним платником податків, вони
повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживань
з їх боку.

Отже, Товариство включило до
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат суми
коштів за договорами, укладеними з
Підприємством, Товариством 2 та
Товариством 3, відповідно до приписів
статей 138 та 198 Податкового кодексу
України (датою виникнення права на
податковий кредит та включення коштів
до валових витрат є дата отримання
платником податку товару, що
підтверджено податковою накладною).

За таких обставин рішення податкового
органу є протиправними.

Як наслідок їх належить скасувати, а
позов - задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградської області
від 09 вересня 2013 року, яким
товариству з обмеженою
відповідальності «ПКП Кран-Сервіс»
збільшено суму грошових зобов'язань з
податку на додану вартість на 121114 грн.
та накладено штрафну санкцію - 60557 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградської області
від 09 вересня 2013 року, яким
товариству з обмеженою
відповідальності «ПКП Кран-Сервіс»
збільшено суму грошових зобов'язань з
податку на прибуток на 35818 грн. та
накладено штрафну санкцію - 17909 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з
обмеженою відповідальності «ПКП
Краг-Сервіс» судові витрати в сумі 470,80
грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
Р.І.Брегей