Справа № 802/448/14-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/448/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук І.М.
Суддя-доповідач: Курко О. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Сторчака В. Ю.

при секретарі: Лозінській Н.В.

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Янушкевича
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Вінницькій
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
- Позивач) звернувся до Вінницького
окружного адміністративного суду з
позовом до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Відповідач)
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування всіх обставин справи що
призвело до неправильного її
вирішення.

Представник Відповідача в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник Позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів
апеляційної скарги, у зв'язку з чим
просив залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

З обставин справи встановлено, що в
період з 31.12.2013 року по 14.01.2014 року
працівником Відповідача проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_4 з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за період з 11.07.2011р. по
31.10.2013р.

За результатами перевірки складено акт
№ 62/1721/НОМЕР_1 від 21.01.2014р., згідно
висновків якого перевіркою
встановлено порушення Позивачем вимог
податкового законодавства України.

На підставі висновків акту перевірки 08
лютого 2014 року Вінницькою ОДПІ
прийняті податкові
повідомлення-рішення № , яким
Позивачу збільшено суму грошового
зобов`язання по податку на додану
вартість за основним платежем на 37689,00
грн., за штрафними (фінансовими) на 9422,25
грн., та № , яким Позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування (у тому
числі заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов`язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
на 108322,00 грн. та застосовано до нього
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
27080,50 грн.

Так, згідно із пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Підпунктом.14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку контролюючим органом суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

З пояснень представника Позивача
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_4 17.07.2001р.
зареєстрований Виконавчим комітетом
Вінницької міської ради як фізична
особа-підприємець та є платником
податку на додану вартість.

З витягу з Єдиного державного реєстру
та фізичних осіб-підприємців Серії
НОМЕР_2, копія якого міститься в
матеріалах справи встановлено, що
основним видом діяльності ФОП ОСОБА_4 є
"49.41 Вантажний автомобільний
транспорт".

З наявних у матеріалах справи копій
свідоцтв про реєстрацію транспортних
засобів встановлено, що ОСОБА_4 є
власником 42 вантажних автомобілів, які
використовуються ним у господарській
діяльності, яка полягає у здійсненні
міжнародних вантажних перевезень.

У акті перевірки Відповідачем зроблено
висновок, що операції з придбання
Позивачем у своїх контрагентів
запчастин, що придбавались для ремонту
вантажних автомобілів, що
використовуються ним у своїй
господарській діяльності, не надають
права останньому на віднесення
вказаних сум до податкового кредиту,
оскільки вказані автомобілі
зареєстровані за Позивачем як за
фізичною особою, в той час як право на
віднесення сум до складу податкового
кредиту наявне лише у фізичної
особи-підприємця.

Колегія суддів вважає такий висновок
Відповідача необґрунтованим,
враховуючи наступні обставини.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998р. № 1388 (у редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 23.12.2009р.
№ 1371) затверджено Порядок державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів.

Відповідно до п. 6 даних Правил,
транспортні засоби реєструються за
юридичними та фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції.

Отже, нормами чинного законодавства не
передбачено реєстрацію транспортних
засобів за фізичними
особами-підприємцями.

Тобто, транспортний засіб, навіть якщо
він придбаний фізичною
особою-підприємцем, реєструється в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції за
фізичною особою.

З огляду на вищевикладене, висновки
акту перевірки щодо відсутності у ФОП
ОСОБА_4 права на включення до
податкового кредиту сум ПДВ по
операціях з придбання запчастин до
вантажних автомобілів є
безпідставними та такими, що не
відповідають нормам діючого
законодавства.

Крім того, в ході апеляційного розгляду
справи судом встановлено, що придбання
та використання Позивачем товарів та
інших послуг, що забезпечували
діяльність автотранспорту,
підтверджується належними чином
оформленими договорами, податковими
накладними, актами виконаних робіт,
актами списання, копіями виписок банку
за особовими рахунками ФОП ОСОБА_4 При
цьому, будь-які зауваження щодо змісту
чи форми зазначених первинних
документів у Відповідача відсутні.

Отже, висновки акту перевірки щодо
завищення Позивачем податкового
кредиту на суму 142416 грн. по операціях з
придбання товарів, що в подальшому не
використовувались в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку не знайшли
свого підтвердження в ході розгляду
справи в суді першої інстанції та не
доведені представником Відповідача
під час апеляційного перегляду справи.

Крім того, згідно висновків акту
перевірки, перевіркою встановлено
завищення Позивачем суми податку на
додану вартість, що підлягає
бюджетному відшкодуванню на рахунок
платника у банку в період, що
перевірявся , на загальну суму 108322 грн.,
внаслідок неправильного заповнення
Позивачем додатку 2 до податкової
декларації з податку на додану
вартість (Довідка про залишок суми
від`ємного значення попередніх
податкових періодів, що залишаються
непогашеними після бюджетного
відшкодування, отриманого у звітному
податковому періоді, та підлягає
включенню до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду).

Позивачем у додатку 2 до уточнюючих
розрахунків, у яких заявлено суми ПДВ
до відшкодування на рахунок платника у
банку (перелічені в п. 3.1 акту
перевірки), заповнено колонку (Частина
залишку від`ємного значення, фактично
сплачена отримувачем товарів/послуг
постачальникам товарів/послуг або до
Державного бюджету, а в разі отримання
від нерезидента послуг на митній
території України включена до
податкових зобов`язань у декларації, у
попередніх звітних (податкових)
періодах або не брала участі у
розрахунках бюджетного відшкодування
(переноситься до рядка 2 розрахунку
бюджетного відшкодування) із
показниками, які дорівнюють показникам
колонки (Значення рядка 24 декларації
звітного податкового періоду), що не
відповідає дійсності.

При цьому у п. 3.1 акту перевірки
перевіряючим зазначено, що ФОП ОСОБА_4
було подано уточнюючі розрахунки
податкових зобов`язань з податку на
додану вартість, в яких задекларовано
р. 23.1 (сума, що підлягає бюджетному
відшкодуванню на рахунках платника в
банку) на суму 112692 грн.

Згідно з пунктами 200.1, 200.3, 200.4 статті 200
ПК України, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інсанції, що
помилки у додатку 2 до податкової
декларації (Довідка про залишок суми
від`ємного значення попередніх
податкових періодів, що залишаються
непогашеними після бюджетного
відшкодування, отриманого у звітному
податковому періоді, та підлягає
включенню до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду) не можуть автоматично
свідчити про відсутність у платника
податку на додану вартість права на
бюджетне відшкодуванню податку на
рахунок платника у банку, коли така
сума бюджетного відшкодування
визначена в податковій декларації
платника податку і у перевіряючих
немає претензій до порядку її
заповнення.

Крім того, судами першої та апеляційної
інстанції в ході судового розгляду
справи встановлено, що сума бюджетного
відшкодування з ПДВ за період з вересня
2012 року - жовтень 2013 року в загальному
розмірі 112692 грн. Позивачем
підтверджена належними та допустимими
доказами.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи колегія суддів вважає, що
доводи, викладені Відповідачем в
апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами і не відповідають вимогам
закону, що регулює спірні
правовідносини. За таких обставин
колегія суддів не знаходить законних
підстав для повного чи часткового
задоволення вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
повно та всебічно з'ясовано обставини,
що входять до предмета доказування та
мають значення для справи, надано їм
належну правову оцінку та винесено
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
що дає всі підстави для залишення його
без змін.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 18
березня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
26 травня 2014 року .

Головуючий
Курко О. П.

Судді
Білоус О.В.

Сторчак В. Ю.