Справа № К/9991/19591/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/19591/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.11.2010 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2011 р.

у справі №2а-9086/10/2070

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Харкова

про визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Харкова про
визнання дій незаконними.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.11.2010 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2011 р.,
адміністративний позов задоволено у
повному обсязі: визнано незаконними
дії відповідача про реєстрацію 28.01.2008 р.
в Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна податкової застави на активи
позивача на суму 27 803,00 грн., визнано
незаконними дії відповідача по
нарахуванню пені на суми сплачених
позивачем податків з доходів фізичної
особи (прибуткового податку) за 2004-2008
роки, визнано незаконними дії
відповідача щодо здійснення розподілу
і спрямуванню сум податків з доходів
фізичної особи (прибуткового податку),
сплачуваних позивачем у рахунок
погашення неправомірно нарахованого
податкового боргу (недоїмки) та пені,
неправомірно нарахованої на суму
такого податкового боргу (його
частини), зобов'язано відповідача
внести зміни до особового рахунку
платника податків позивача шляхом
повернення в рахунок сплати податків з
доходів фізичних осіб (прибуткового
податку) сум, неправомірно зарахованих
в рахунок погашення податкового боргу
(недоїмки) та пені, а також відобразити
ці зміни у обліковій картці платника
податків позивача, а також стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача судові витрати у розмірі 3,40
грн.

Не погодившись з вказаними судовими
рішеннями, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
із касаційною скаргою, у якій з підстав
порушення судами норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нове, яким відмовити у позові
повністю.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача на адресу
суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Податковим повідомленням-рішенням від
06.05.2004 р. №/0 ДПІ у Жовтневому
районі міста Харкова було нараховано
позивачу до сплати податкове
зобов'язання за 2003 рік у сумі 297 188,01 грн.,
яке позивач оскаржувала у судовому
порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Харкова від 28.07.2005 р. вказане
податкове повідомлення-рішення
скасовано. Постановою судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 23.11.2005 р.
рішення Жовтневого районного суду
міста Харкова скасовано, ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено. Не погоджуючись з таким
рішенням позивач оскаржила його в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 21.03.2007 р. постанову суду
апеляційної інстанції залишено без
змін.

Судами було встановлено, що після
отримання рішення суду касаційної
інстанції, позивач сплатила,
визначений їй податковим органом,
податок з доходів фізичної особи за 2003
рік.

Разом із тим, податковим
повідомленням-рішенням від 27.09.2007 р.
№/02 податковою інспекцією було
нараховано позивачу до сплати штраф у
розмірі 71 233,22 грн. за затримку сплати
узгодженого податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб за
податковим повідомленням-рішенням від
06.05.2004 р. №/0 на 476 календарних днів.

Актом перевірки ДПІ у Жовтневому
районі міста Харкова від 29.09.2007 р.
№2426/17-114 було встановлено, що позивач
погасила нараховані їй податкові
зобов'язання по рішенню від 30.05.2006 р. у
сумі 14 379,35 грн., 04.04.2007 р. - у сумі 90 000,00
грн., 13.04.2007 р. - у сумі 53 500,00 грн.

Керуючись п.2.10 розділу 2 «Порядку
направлення органами ДПС України
податкових повідомлень платникам
податків та рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій»,
затвердженого наказом ДПА України від
21.06.2001 р. №253, відповідач зробив
висновок, що податкове зобов'язання від
06.05.2004 р. стало узгодженим 23.12.2005 р.,
тобто через 30 днів після ухвалення
рішення апеляційним судом Харківської
області від 23.11.2005 р.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16.10.2008 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31.03.2009 р.,
визнано недійсним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
27.09.2007 р. №/02. При цьому, судом
встановлено, що нараховані позивачу
податкові зобов'язання від 06.05.2004 р.
стали узгодженими та підлягали сплаті
після ухвалення рішення Вищим
адміністративним судом України, тобто
після 21.03.2007 р.

З облікової картки платника податків -
позивача вбачається, що податковий
орган на виконання рішення
Харківського окружного
адміністративного суду від 16.10.2008 р.
списав штраф у сумі 71 233,22 грн., у той же
час пеню за несвоєчасну сплату
податкового боргу ДПІ продовжувало
нараховувати з 23.12.2005 р.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій,
задовольняючи позовні вимоги, виходили
з того, що право податкового органу зі
самостійного розподілу сплаченої суми
в погашення пені може бути реалізоване
виключно у випадку сплати платником
податку податкового боргу, тоді як
позивачем було сплачено податкове
зобов'язання, а не податковий борг.

Як було зазначено відповідачем, по
особовим карткам позивача рахується
заборгованість з податку з доходів з
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, яка
складає 26 908,75 грн., з якої недоїмка - 16
912,09 грн., залишок несплаченої пені 2 603,21
грн. та штрафна (фінансова) санкція у
розмірі 7 393,45 грн.

На думку податкового органу,
податковий борг виник у зв'язку з
несвоєчасною сплатою нарахованого
позивачу податкового зобов'язання за
податковим повідомленням-рішенням від
06.05.2004 р. №/0.

При цьому, як встановлено судами
попередніх інстанцій, відповідачем
всупереч призначенню платежу
зазначеному в платіжних дорученнях,
яким сплачувалися кошти за вказаним
податковим повідомленням-рішенням як
податок з доходів фізичних осіб за 2003
рік та сплачувався податок з доходів
фізичних осіб за 2004 - 2008 роки, були
зараховані у рахунок погашення
податкового боргу (недоїмки) та
нарахованої на суму такого податкового
боргу пені, у зв'язку з чим станом на
18.10.2010 р., за даними податкового органу,
у позивача виникла недоїмка у розмірі 16
912,09 грн. та пеня у розмірі 2 603,21 грн.

Відповідно до п. 8.1 ст.8 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», з метою
захисту інтересів бюджетних
споживачів активи платника податків,
що має податковий борг, передаються у
податкову заставу.

З метою стягнення податкового боргу
активи платника податків були передані
у податкову заставу, про що внесено
запис до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначено, що підставами
застосування податкової застави є
наявність у платника саме податкового
боргу.

У той же час, відповідно до п.1.3 ст.1
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», податковий борг (недоїмка) -
це податкове зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій), самостійно узгоджене
платником податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем протягом 2004 - 2008 років
сплачувалися податкові зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб.

Згідно п.1.2 ст.1 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
податкове зобов'язання - це
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.

Відповідно до пп.16.1.1, п. 16.1 ст. 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» після закінчення
встановлених строків погашення
узгодженого податкового зобов'язання
на суму податкового боргу
нараховується пеня.

Нарахування пені закінчується у день
прийняття банком, обслуговуючим
платника податків, платіжного
доручення на сплату суми податкового
боргу. У разі часткової сплати суми
податкового боргу нарахування пені
зупиняється на таку сплачену частку
(пп.16.3.1 п.16.3 ст.16 вказаного Закону).

Відповідно п.16.3.3 п.16.3 ст. 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» при частковому погашенні
податкового боргу сума такої частки
визначається з урахуванням пені,
нарахованої на таку частку. Податковий
борг, що погашається частково,
сплачується разом зі сплатою пені,
нарахованої відповідно до такої
частки, єдиним платіжним документом, в
якому суми такого податкового боргу та
такої пені визначаються окремо.
Платіжні документи, які не містять
окремо виділену суму податкового боргу
та суму пені, не приймаються до
виконання.

Якщо платник податків не сплачує пеню
разом зі сплатою податкового боргу
(його частини) або не визначає її окремо
у платіжному документі (чи визначає з
порушенням зазначеної пропорції), то
податковий орган самостійно здійснює
розподіл такої сплаченої суми на суму,
що спрямовується на погашення такого
податкового боргу (його частини), та
суму, що спрямовується на погашення
пені, нарахованої на суму такого
погашеного податкового боргу (його
частини), та надсилає такому платнику
податків повідомлення, в якому
міститься зазначена інформація.

Керуючись наведеною нормою, відповідач
здійснив розподіл сплачених позивачем
сум за сплату податку з доходів
фізичних осіб у рахунок погашення
податкового боргу (недоїмки) та пені.

Утім, згідно приписів Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.

Враховуючи встановлений судами факт
сплати позивачем податкових
зобов'язань з податку з доходів
фізичних осіб, у податкового органу не
було правових підстав направляти у
рахунок погашення податкового боргу
сплачені платником податків суми за
інші періоди, ніж визначені таким
платником, що у подальшому призвело до
безпідставного нарахування пені.

З огляду на викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій обґрунтовано
погодилися з доводами позивача про
безпідставне нарахування контролюючим
органом пені на суму фактично
сплаченого податку з доходів фізичних
осіб за 2004 - 2008 роки та реєстрації
рухомого майна позивача у якості
податкової застави.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанції.

На підставі викладеного та зважаючи на
приписи ч. 3 ст. 220№ КАС України судова
колегія Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
порушень або неправильного
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права
не вбачається, а тому касаційну скаргу
слід відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Харкова залишити без
задоволення.

2. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.11.2010 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2011 р. у
справі №2а-9086/10/2070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.