Справа № 817/4589/13-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"22" травня 2014 р.
Справа № 817/4589/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Марчук Ю.А. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "11" березня
2014 р. у справі за позовом Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області до
Публічного акціонерного товариства
"Рівнесільмаш" про стягнення коштів
,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Державна податкова
інспекція у Рівненському районі
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області звернулась до суду
з позовом про стягнення з рахунків
Публічного акціонерного товариства
"Рівнесільмаш" та вилучення готівки в
рахунок погашення 621 156,65 грн.
податкового боргу.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року відмовлено у задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі Державна
податкова інспекція у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду та
прийняти нову - про задоволення позову.
Зокрема, апелянт посилається на те, що
висновки суду не узгоджуються з
обставинами, які стали підставою для
стягнення боргу.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковим боргом є сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання

Згідно пп. 20.1.18 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
звертатися до суду щодо стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, з рахунків у банках,
обслуговуючих такого платника, на суму
податкового боргу або його частини.

Як визначено пунктами 59.1, 59.3 ст. 59
Податкового кодексу України у разі,
якщо платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законом строки, орган
державної податкової служби надсилає
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання
податкового повідомлення - рішення.
Податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання.

Разом з цим, податкова вимога
відповідно до п. 60.1 ст. 60 Податкового
кодексу України вважається
відкликаною, якщо сума податкового
богу самостійно погашається платником
податків.

Пунктами 95.1 - 95.4 ст. 95 Податкового
кодексу України встановлено, що орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів платника податків
провадяться не раніше ніж через 60
календарних днів з дня надіслання
такому платнику податкової вимоги.
Стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, які обслуговують
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Виходячи з приписів зазначених
правових норм та з урахуванням норм ч. 2
ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України,
суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
податковий орган не направляв платнику
податків податкові вимоги та не вчиняв
інші заходи, спрямовані на
забезпечення погашення податкового
боргу, а визначена, у податкових
вимогах від 04.08.2009 року та від 04.09.2009
року сума боргу, не може збільшуватися
у розумінні п.59.5 ст.59 ПК України.

Так, з матеріалів справи убачається, що
ДПІ у Рівненському районі просить
стягнути з ПАТ «Рівнесільмаш»
заборгованість у розмірі 621156,65 грн., яка
складається із заборгованості:

- по земельному податку з
юридичних осіб в сумі 107 565 грн. 13 коп.,
яка виникла на підставі розрахунку №1066
від 27.01.2010 року, уточнюючого розрахунку
№ 27286 від 10.11.2010 року, розрахунку №
від 31.01.2011 року, уточнюючого
розрахунку № 20402 від 31.05.2011 року,
розрахунку № 191 від 24.01.2012 року,
розрахунку № від 29.01.2013 року та
нарахованих штрафних санкцій за
несвоєчасну сплату платежів:
податкові повідомлення - рішення форми
«Ш» № від 19.12.2011 року на суму 2070
грн. 79 коп., № від 22.11.2011 року на
суму 1899 грн. 50 коп., № від 31.10.2011
року на суму 2046 грн. 45 коп., № 0 від
26.03.2011 року на суму 1527 грн. 92 коп., №
від 21.03.2011 року на суму 1527 грн. 92
коп., № від 16.02.2012 року на суму 4288
грн. 16 коп., на суму 4288 грн. 16 коп.;

- по податку з доходів фізичних
осіб в сумі 513 591 грн. 52 коп., яка виникла
на підставі податкового повідомлення -
рішення форми «Р» № від 23.11.2011
року на суму 118072 грн. 23 коп., № від
21.11.2012 року на суму 391065 грн. 56 коп.

Як на підставу для стягнення коштів,
позивач посилався на наявність
податкової вимоги № 2/272 від 04.09.2009 року
на суму 296169 грн. 47 коп., та податкової
вимоги № 1/244 від 04.08.2009 року на суму 275883
грн. 09 коп.

Суд першої інстанції правильно не
прийняв до уваги зазначені обставини,
виходячи з наступного.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року справа № 2а-6357/09/1770, яка набрала
законної сили, було задоволено позов
ДПІ у Рівненському районі та стягнуто з
Відкритого акціонерного товариства
"Рівнесільмаш" заборгованість зі
сплати податків в сумі 286 926 (двісті
вісімдесят шість тисяч дев"ятсот
двадцять шість) гривень 28 копійок, в
тому числі: податок на додану вартість
в сумі 120720,67 грн., комунальний податок в
сумі 3492,71 грн., земельний податок в сумі
160468,32 грн., податок з власників наземних
транспортних засобів та інших
самохідних машин та механізмів в сумі
2244,58 грн.

Підставою для звернення з вказаним
позовом була наявність у товариства
станом на 29.09.2009 року податкової
заборгованості в сумі 286 926 грн. 28 коп. Як
на законність вимог за вказаним
позовом, податковий орган посилався на
наявність податкових вимог: від 04.08.2009
року на 275883 грн.09 коп. та від 04.09.2009 року
на суму 296169 грн. 47 коп.

Як встановлено судом першої інстанції,
на час звернення позивача з позовом про
стягнення боргу в сумі 621 156,65 грн.,
постанову суду від 23.11.2011 року виконано
в повному обсязі, що підтверджується
постановою про закінчення виконавчого
провадження від 28.11.2013 року серії ВП №
36320982, якою закінчено виконавче
провадження на виконання виконавчого
листа Рівненського окружного
адміністративного суду від 21.01.2013 року
по справі № 2а-6357/09/1770 про стягнення
заборгованості зі сплати податків в
сумі 286 926 грн., 28 коп.

Вказана постанова є чинна та сторонами
виконавчого провадження, в тому числі
ДПІ у Рівненському районі Міністерства
Міндоходів України у Рівненській
області не оскаржена.

Враховуючи вищезазначені обставини,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що податкові вимоги від 04.08.2009 року
на 275883 грн.09 коп., та від 04.09.2009 року на
суму 296169 грн. 47 коп. не можуть вважатися
належними доказами вжиття позивачем
заходів погашення спірного
податкового боргу в досудовому
порядку, оскільки зазначені вимоги
складено у 2009 році відносно боргу, який
виник у 2008-2009 році та стягнутий згідно
рішення суду.

Посилання апелянта на те, що суд вийшов
за межі позовних вимог та визнав
податкові вимоги недійсними не
заслуговують на увагу, оскільки такі
обставини не відповідають фактичним
обставинам справи та змісту постанови.

Також, матеріалами справи
підтверджено, що постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2011 року у справі № 2а/1770/3364/2011 було
задоволено позовні вимоги ДПІ у
Рівненському районі про стягнення з
ПАТ «Рівнесільмаш» заборгованості, яка
виникла за період з 29.09.2009 року по 20.08.2011
року на суму 328812,92 грн. Зазначеним
судовим рішенням було встановлено, що
на виконання приписів п.п.6.2.1, п.6.2
статті 6 Закону України № 2181-ІІІ від
21.12.2001 року «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» позивачем було виставлено
перша та друга податкові вимоги № 1/244
від 04.08.2009 року та № 2/272 від 04.09.2009 року.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі № 2а/1770/3364/2011, постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі № 2а/1770/3364/2011 скасовано,
у задоволенні адміністративного
позову ДПІ у Рівненському районі -
відмовлено. Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 21
січня 2014 року у справі № К/800/18426/13
касаційну скаргу ДПІ у Рівненському
районі залишено без задоволення.

Окрім того, 03.09.2012 року за № 3515/10-14 ДПІ у
Рівненському районі зверталося до
Рівненського окружного
адміністративного суду із позовом про
стягнення заборгованості в сумі 341915
грн. 06 коп., а саме: з податку на додану
вартість 39301 грн. 92 коп., яка виникла на
підставі самостійно поданої
декларації № від 21.05.2012 року,
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість № 8964 від 14.05.2012 року,
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість № 13491 від 31.07.2012 року, по
податку з найманих працівників в сумі
118072 грн. 23 коп., яка виникла на підставі
податкового повідомлення - рішення
№ від 21.09.2011 року , по податку на
прибуток підприємств і організацій в
сумі 8292 грн. 25 коп., яка виникла згідно
податкового повідомлення - рішення №
від 12.03.2012 року, з минулих років
згідно податкової декларації №
від 08.11.2011 року, № від 26.01.2012 року,
по земельному податку з юридичних осіб
в сумі 176060 грн.06 коп., яка виникла на
підставі самостійно поданої
декларації № від 31.01.2011 року, № 191
від 24.01.2012 року та зменшено платником
податку згідно декларації №20402 від
31.05.2011 року. Знову ж таки, податковий
орган, відповідно до статті 6 Закону
2181-ІІІ посилався на податкові вимоги №
1/244 від 04.08.2009 року на суму 275883 грн. 09 коп.
та № 2/272 від 04.09.2009 року на суму 296169 грн.
47 коп.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року по справі № 2а/1770/3639/2012, яка
набрала законної сили ( 26.09.2013 року) у
задоволенні позовних вимог ДПІ у
Рівненському районі було відмовлено.

Враховуючи вищезазначене та
здійснюючи хронологічний аналіз
судових рішень по адміністративних
справах за позовом ДПІ у Рівненському
районі до ПАТ «Рівнесільмаш» про
стягнення заборгованості, суд першої
інстанції вірно зазначив, що єдиним
судовим рішенням за яким стягнуто
заборгованість є постанова
Рівненського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року у справі № 2а-6357/09/1770, по якій
стягнуто податковий борг в сумі 286926
(двісті вісімдесят шість тисяч
дев"ятсот двадцять шість) гривень 28
копійок, який виник станом на 29.09.2009
року.

Окрім того, є слушним посилання суду
першої інстанції на те, що станом на час
звернення з вказаним позовом, минув
встановлений у статті ст. 15 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», та статті 102 Податкового
кодексу України 1095-денний строк
давності, що в свою чергу пов'язується
законодавцем із відкликанням таких
податкових вимог (пп. «д» пп. 6.4.1 п. 6.4 ст.
6 вказаного Закону) та статті 60
Податкового кодексу України строк
звернення до суду з вимогою про
стягнення боргу, який виник у 2008-2009
роках.

Як убачається зі змісту позовних вимог
ДПІ у Рівненському районі просить
стягнути податкову заборгованість, з
врахуванням розрахунку виникнення
податкової заборгованості по
нарахованих (донарахованих) сумах,
згідно карток особових рахунків з
01.01.2011 року по земельному податку з
юридичних осіб та з податку із доходів
фізичних осіб згідно податкових
повідомлень-рішень 21.09.2011р. та 21.11.2012р.

Разом з тим, судовим рішенням, а саме,
постановою від 23 липня 2013 року в справі
№ 817/1318/13-а, яке залишено без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року, встановлено, що станом на 29.09.2009
року за ПАТ "Рівнесільмаш" рахувалася
податкова заборгованість в сумі 286926
грн. 28 коп., яка включала в себе податок
на додану вартість - 120720 грн.67 коп.,
податок з власників транспортних
засобів - 2244 грн.58 коп., земельний
податок з юридичних осіб - 160279 грн.72
коп., пеню, нараховану на суму
податкового боргу за несвоєчасне
погашення податкового зобов'язання в
розмірі 188 грн.60 коп. та комунальний
податок на загальну суму 3492 грн.71 коп.
Вказана заборгованість була
підтверджена судовими рішеннями по
судовій справі № 2а-6357/09/1770. Виходячи з
аналізу платіжних доручень, що
містяться у матеріалах судової справи
та даних картки особового рахунку ПАТ
"Рівнесільмаш" судом першої інстанції
встановлено, що заборгованість по
податку на додану вартість в сумі 120720,67
грн., згідно даних картки особового
рахунку станом на 29.04.2010 року, по
податку із власників транспортних
засобів станом на 30.12.2009 року
заборгованість, по комунальному
податку станом на 16.02.2010 року, відсутні.
По земельному податку сплачено
товариством за 2009-2010 роки 269043,23 грн., які
зараховувалися ДПІ у Рівненському
районі раніше на погашення податкового
боргу, ніж на погашення податкових
зобов'язань. Отже, за даними карток
особових рахунків ПАТ "Рівнесільмаш",
наслідком недотримання ДПІ у
Рівненському районі вимог п.п.7.7 статі 7
Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року
стало погашення податкового боргу,
який був предметом судової справи №
2а-6357/09/1770 по податку на додану вартість
в сумі 120720 грн.67 коп., податку з
власників транспортних засобів в сумі
2244 грн.58 коп., земельному податку з
юридичних осіб в сумі 160279 грн.72 коп.,
пені, нарахованої на суму податкового
боргу за несвоєчасне погашення
податкового зобов'язання в розмірі 188
грн.60 коп. та комунальному податку на
загальну суму 3492 грн.71 коп., виключно не
по даних призначення платежу, який
самостійно встановлював позивач, а
даними автоматичного розподілу сум
податкового боргу в порядку його
виникнення. Також, даним судовим
рішенням було встановлено, що в другій
податковій вимозі № 2/272 від 04.09.2013 року,
окрім обов'язкових платежів, міститься
ще й платіж «350020000» на суму 9367,74 грн., яку
включено у податкову вимогу згідно
подання фонду соціального страхування
№ 12 від 07.08.2009 року. Згідно наявних
документів у справі вказана
заборгованість була погашена ще у 2009
році.

За період 01.10.2009 року по 31.12.2010 року
судові рішення про стягнення
заборгованості відсутні, а тому є
правильними висновки суду першої
інстанції, що наявний податковий борг,
за період з 30.09.2009 року по 24.12.2010 року, є
безнадійним, та таким, що до якого минув
строк позовної давності протягом
якого податковий орган має право
вчиняти заходи щодо його погашення
(стягнення), тобто 1095 днів з моменту
узгодження.

Щодо податкової заборгованості, яка
виникла з 01.01.2011 року, слід зазначити,
що позивач просить стягнути податкову
заборгованість, з врахуванням
розрахунку виникнення податкової
заборгованості по нарахованих
(донарахованих) сумах, згідно карток
особових рахунків з 01.01.2011 року по
земельному податку з юридичних осіб та
з податку із доходів фізичних осіб
згідно податкових повідомлень-рішень
21.09.2011р. та 21.11.2012р.,

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, податковим органом не
формувалися і не направлялися
відповідачу вимоги про сплату
податкового боргу, який заявлено до
стягнення в судовому порядку.

Як зазначалося вище, податковий борг
який виник згідно податкових вимог: від
04.08.2009 року на 275883 грн.09 коп., 04.09.2009 року -
на суму 296169 грн., 47 коп. та стягнутий
згідно рішення суду від 23.11.2011 року не є
належними доказами вжиття позивачем
заходів погашення спірного
податкового боргу в досудовому
порядку, оскільки борг за вказаними
вимогами погашено, що підтверджується
і постановою про закінчення
виконавчого провадження від 28.11.2013 року
серії ВП № 36320982 та постановою суду від
23.07.2013 року у справі №817/1318/13-а.

Також, є слушним посилання суду першої
інстанції на те, що за загальними
правилами, наявність боргу випливає із
факту несплати узгодженого
зобов'язання, яке може бути нараховане:
рішенням контролюючого органу або
самостійно визначено платником у
поданих податкових деклараціях
(розрахунках). За наявності спору між
сторонами та відсутності у справі
належних доказів виникнення у
відповідача зобов'язань зі сплати
зазначених вище податків і зборів, у
суду немає підстав стверджувати про
наявність такого боргу.

Проте, надані позивачем роздруківки
облікових карток та інші повідомлення
про наявність боргу не є належними
доказами у підтвердження виникнення
зобов'язань і як наслідок боргу,
оскільки не відносяться законом до
таких підстав, а тому суд першої
інстанції не прийняв їх до уваги.

Посилання позивача як на обставину
дотримання ним порядку стягнення
податкового боргу надіслання
відповідачу першої податкової вимоги
від 04.08.2009 року № 1/244 від 04.08.2009 року на
суму 275883 грн. 09 коп., другої податкової
вимоги № 2/272 від 04.09.2009 року на суму 296169
грн. 47 коп. обґрунтовано відхилено
судом першої інстанції, оскільки
податковий борг, який позивач просить
стягнути з відповідача виник за інші
податкові періоди, а саме за 2010-2012 роки,
податковий борг, визначений у вимогах
на час звернення до суду погашений, а
тому не міг збільшуватися у розумінні
п.59.5 ст.59 ПК України. При цьому судом
вірно враховано, що ст.102 ПК України
встановлений строк примусового
стягнення податкового боргу 1095днів з
дня виникнення податкового боргу.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що у разі, якщо платником податків
податковий борг був погашений, а через
деякий час виник знову, органу
державної податкової служби слід
направити (вручити) йому нову податкову
вимогу виходячи з виникнення нового
грошового зобов'язання.

Враховуючи вищезазначене, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції щодо безпідставності
позовних вимог, не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України,
для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "11" березня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "23" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Державна податкова
інспекція у Рівненському районі
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33028

3- відповідачу Публічне акціонерне
товариство "Рівнесільмаш"
вул.Індустріальна,
6,смт.Квасилів,Рівненський район,
Рівненська область

- ,