Справа № 806/823/14
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Житомир справа № 806/823/14

категорія
7.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

за участю секретаря Барібан А.І.,

представників позивача Блажкевич О.М.,
Кобилінського П.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Житомирський маслозавод"
до Державної екологічної інспекції в
Житомирській області про визнання
протиправними та скасування пунктів
1,4,7,8,9,10 Припису №8/7 від 31.01.2014 року,

встановив:

Публічне акціонерне товариство
"Житомирський маслозавод" звернулось
до адміністративного суду з позовом,
зазначає, що відповідно до наказу
Державної екологічної інспекції у
Житомирській області від 16.01.2014 р. №3-П
було інспекцією проведено позапланову
перевірку дотримання вимог
природоохоронного законодавства, про
що було складено акт перевірки від
29.01.2014 р.

В акті перевірки посадовими особами
інспекції було зроблено висновок про
порушення позивачем вимог
законодавства про охорону
навколишнього середовища та
спеціальне водокористування, що
передбачені ст.ст. 44 та 49 Водного
кодексу України, ст. 20-2 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища", постановою Кабінету
Міністрів України від 08.10.2012 р. №963 "Про
затвердження Порядку державного
обліку артезіанських свердловин,
облаштування їх засобами вимірювання
об'єму видобутих підземних вод",
наказом Держкомстату України від 27.07.1998
р. N264, наказом Держкомітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України від 19.11.2002 р. N37.

На підставі матеріалів перевірки
відповідач видав припис №8/7 від 31.01.2014
р., яким позивача, поряд з іншим, було
зобов'язано:

- забезпечити скид зливових вод у р.
Тетерів по випусках №№1 та 2 після
попереднього очищення їх на локальних
очисних спорудах у відповідності до
дозволу на спеціальне
водокористування (п. 1 припису);

- розробити та подати до інспекції
укрупнену балансову схему
прямоточного, оборотного
водопостачання та водовідведення із
зазначенням та нумерацією місць забору
(приймання) та об'ємів використання
води і скидання (п. 4 припису);

- привести у відповідність договір про
відпуск води з комунального
водопроводу та приймання стічних вод в
комунальну каналізацію з дозволом на
спеціальне водокористування. Копію
цього договору подати до інспекції (п. 7
припису);

- переоформити існуючий дозвіл на
спецводокористування з урахуванням
змін, що відбулися в умовах
водокористування підприємства, а саме
наявності додатково встановленого
обладнання (п. 8 припису);

- забезпечити здійснення лабораторного
контролю наявності специфічних
речовин, що характерні для даного
виробництва (п. 9 припису);

- забезпечити засобами вимірювальної
апаратури забір води на артезіанських
свердловинах №№1 і 2 (п. 10 припису).

Позивач, не погоджуючись з такими
вимогами припису №8/7, просить визнати
їх протиправними та скасувати.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали в
повному обсязі з підстав, що були
зазначені в позовній заяві.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали, однак письмові
заперечення з цього приводу до суду не
надали. В судове засідання 14.05.2014 року
не прибули, хоча про дату, час та місце
розгляду справу повідомлені належним
чином.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача, дослідивши
наявні в матеріалах справи письмові
докази, вважає, що вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Щодо вимог стосовно забезпечення
скидів зливових вод після попереднього
очищення їх на локальних очисних
спорудах.

За висновками посадових осіб
відповідача, що викладені в акті
перевірки від 29.01.2014 р. (а.с. 13-18), позивач
в порушення вимог ст. 44 Водного кодексу
України здійснював скид зливових вод в
р. Тетерів всупереч вимогам, викладених
в дозволі на спецводокористування без
застосування бензомаслоуловлювачів.
Зважаючи на таке п. 1 припису №8/7
відповідач зобов'язав позивача в
подальшому забезпечити скид таких
зливових вод у річку лише після
попереднього очищення їх на локальних
очисних спорудах та у відповідності до
дозволу на спеціальне
водокористування.

Дослідивши з цього приводу вимоги, що
викладені в Дозволі на спеціальне
водокористування, що був виданий
позивачу 29.12.2012 р. Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в Житомирській
області (а.с. 47-56), заслухавши пояснення
представників сторін суд зазначає
наступне.

За приписами пп. 4 ч. 1 ст. 44 Водного
кодексу України водокористувачі
зобов'язані, серед іншого,
використовувати ефективні сучасні
технічні засоби і технології для
утримання своєї території в
належному стані, а також здійснювати
заходи щодо запобігання забрудненню
водних об'єктів стічними (дощовими та
талими) водами, що відводяться з неї.

Відповідно до п. 6 Дозволу від 29.12.2012 р.
позивач був зобов'язаний забезпечити
відведення зливових (дощових та талих)
вод в р. Тетерів по випуску №1 - після
очистки з застосуванням
маслобензоуловлювачів, а по випуску №2
- після їх очистки на грязевідстійнику
з застосуванням
маслобензоуловлювачів.

За поясненням представників позивача
підприємство з цією метою застосовує
функціональні локальні очисні споруди
(відстійники), а в якості
маслобензоуловлювача використовує
спеціальний біологічний засіб
"Еколан-М". Таке представниками
відповідача в ході судового розгляду
справи не заперечувалось.

Відповідно до Висновку №05.03.02-04/82678, що
був виданий 21.12.2009 р.
Санітарно-епідеміологічною службою
Мінохорони здоров'я України, препарат
"Еколан-М" відповідає встановленим
медичним критеріям безпеки та
застосовується для очищення середовищ
від нафти та нафтопродуктів (а.с. 33).
Крім того застосування зазначеного
препарату за висновком ДП
"Національний центр поводження з
небезпечними відходами" № 15/1-30.08.10-0610
від 09.12.2010 р. (а.с. 27-32) для очистки
стічних вод не спричиняє негативного
впливу на навколишнє природне
середовище та здоров'я людей.

В підтвердження зазначеного позивач
надав до суду результати лабораторних
досліджень, якими підтверджуються
відсутність в очищених з допомогою
зазначеного препарату стічних водах
фактів перевищення допустимих норм
забруднюючих речовин (мастил, бензину
та ін.) (а.с. 39-46).

З огляду на таке суд вважає, що
позивачем в перевіреному періоді було
забезпечено дотримання норм, що
визначені в ст. 44 Водного кодексу
України та вимог, передбачених в
Дозволі на спецводокористування.

Щодо вимог про зазначення в балансовій
схемі водопостачання та
водовідведення об'ємів використання
води і скидів забруднених вод.

В акті перевірки працівниками
інспекції було зазначено, що у позивача
на момент перевірки в порушення
приписів ст. 20-2 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" та наказу Держкомстату
України від 27.07.1998 р. N264 була відсутня
укрупнена балансова схема
прямоточного, оборотного
водопостачання та водовідведення із
зазначенням та нумерацією місць забору
(приймання) та скидання води. З цього
приводу в п. 4 припису №8/7 інспекція
зобов'язала позивача розробити та
представити їй таку укрупнену схему, та
висунула додаткову вимогу про
зазначення в цій схемі об'ємів
використання води та об'ємів скидання
забруднених вод.

Дослідивши з цього приводу матеріали
перевірки та копії наданих позивачем
виправдних документів, заслухавши
пояснення сторін суд зазначає таке.

Позивачем було розроблено укрупнену
балансову схему прямоточного,
оборотного водопостачання та
водовідведення із зазначенням та
нумерацією місць виміру забору
(приймання) та скидання води. Її копія
була надана працівникам інспекції під
час перевірки та залучена до
матеріалів судової справи (а.с. 71).
Зазначене представниками відповідача
в судовому засіданні не
заперечувалось.

Стосовно вимоги Припису №8/7 інспекції,
щодо зазначення на цій схемі об'ємів
використання води, суд погоджується з
твердженням позивача про її
протиправність.

Так, відповідно Вказівок, затверджених
наказом Держкомстату України №264 від
27.07.1997 р., кожне
підприємство-водокористувач
зобов'язане мати укрупнену балансову
схему прямоточного, оборотного
водопостачання та водовідведення із
зазначенням та нумерацією місць виміру
забору (приймання) та скидання води, а
також пунктів передачі її іншим
споживачам. Однак зазначені Вказівки
не містять вимоги щодо обов'язкового
зазначення в такій схемі об'ємів
використання вод. Відсутні такі вимоги
і у Водному кодексі України та Законі
України "Про охорону навколишнього
природного середовища".

З огляду на таке суд приходить до
висновку, що вимоги п. 4 припису №8/7 в
цій частині є протиправними і
підлягають до скасування.

З приводу приведення тексту договору
про відпуск води та приймання стічних
вод у відповідність до дозволу на
спецводокористування

Вимогу п. 7 Припису №8/7 щодо
необхідності приведення позивачем
договору про відпуск води з
комунального водопроводу та приймання
стічних вод в комунальну каналізацію у
відповідність з дозволом на спеціальне
водокористування позивач обґрунтував
приписами ст.ст. 44 та 49 Водного кодексу
України та ст. 20-2 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища".

Суд, проаналізувавши такі законодавчі
норми, приходить до висновку, що, як
Водний кодекс України, так і Закон
України "Про охорону навколишнього
природного середовища" та й інші
законодавчі та нормативні акти не
містять вимог щодо відповідності чи
необхідності узгодження договорів про
відпуск води та приймання стічних вод з
вимогами, що висуваються в дозволах на
спеціальне водокористування.

Так, ст.ст. 44 та 49 Водного кодексу
України передбачають, поряд з іншим,
необхідність отримання дозволу на
спеціальне водокористування, який є в
наявності в позивача. З іншого боку ст.
20-2 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
визначено компетенцію центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику із здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, раціонального
використання, відтворення і охорони
природних ресурсів.

Одночасно суд погоджується з доводами
позивача про те, що договірні
зобов'язання з питань відпуску води та
приймання стічних вод мають
регулюватись самим господарським
договором, що укладається у
відповідності до цивільного та
господарського законодавства. Позивач
надавав такі договори працівникам
інспекції під час перевірки, що його
представниками в судовому засіданні не
заперечувалось. Їх копії було долучено
до матеріалів судової справи (а.с.57-58).

Втручання ж в господарську діяльність
суб'єктів господарювання з боку
органів державної влади, заборонено
законом. Згідно з приписами ч.. 5 ст. 19 ГК
України незаконне втручання та
перешкоджання господарській
діяльності суб'єктів господарювання з
боку органів державної влади, їх
посадових осіб при здійсненні ними
державного контролю та нагляду
забороняються.

З огляду на таке суд приходить до
висновку, що вимога п. 7 Припису №8/7 в
цій частині є протиправною.

З приводу внесення змін до дозволу на
спецводокористування в зв'язку з
встановленням додаткового обладнання

Водний кодекс України, Закон України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" та інші законодавчі та
нормативні акти не містять також і
вимог щодо необхідності внесення змін
до наявних дозволів на
спецводокористування у випадку, коли
водокористувачі проводять
встановлення додаткового
технологічного чи іншого обладнання.

За таких підстав є протиправною вимога
п. 8 Припису №8/7 щодо необхідності
переоформлення наявного у позивача
дозволу на спецводокористування та
внесення до нього змін, що викликані
додатковим встановленням обладнання.

Про здійснення позивачем контролю за
наявністю специфічних речовин, що
характерні для даного виробництва

П. 9 Припису №8/7 відповідач зобов'язав
позивача забезпечити здійснення
лабораторного контролю наявності
специфічних речовин, що характерні для
даного виробництва. Таку вимогу
відповідач обґрунтував приписами ст. 44
Водного кодексу України та Наказом
державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України №37 від 19.02.2002 р.

Дослідивши з цього приводу матеріали
перевірки та заслухавши пояснення
представників сторін суд зазначає
наступне.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 44 Водного
кодексу України позивач, як
водокористувач, був зобов'язаний
здійснювати облік забору та
використання вод, вести контроль за
якістю і кількістю скинутих у водні
об'єкти зворотних вод і забруднюючих
речовин та за якістю води водних
об'єктів у контрольних створах, а також
подавати відповідним органам звіти в
порядку, визначеному Кодексом та
іншими законодавчими актами. Таке
передбачено також і п. 2.4 Інструкції про
встановлення та стягнення плати за
скид промислових та інших стічних вод у
системи каналізації населених пунктів,
що затверджена наказом Держкомітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України від 19.02.2002 р. N37

Відповідно до вимог п. 1.3 цієї
Інструкції підприємства, що скидають
стічні води в системи комунальної чи
відомчої каналізації, сплачують
Водоканалу за послуги з водовідведення
відповідно до укладених з ним
договорів. Такі договори укладаються
сторонами відповідно до Правил
приймання стічних вод підприємств у
систему каналізації міста та Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України, що були
затверджені наказом
Держжитлокомунгоспу України від 01.07.94
N65. Відповідно до цих Правил
підприємства повинні повністю покрити
всі витрати Водоканалу, пов'язані з
транспортуванням і очищенням
стічних вод та справлянням збору за
забруднення навколишнього
природного середовища, при
недотриманні вимог договору та
місцевих Правил приймання стоків
сплатити Водоканалу плату за скид
понаднормативних забруднень, а
також відшкодувати збитки, заподіяні
через порушення режиму скиду і
допустимих концентрацій забруднюючих
речовин у стічних водах, які
скидаються Підприємствами. Відповідно
до укладених договорів контроль за
прийманням стічних вод
підприємств у каналізаційну мережу
здійснюють Водоканали.

З огляду на зазначені норми,
забезпечення здійснення лабораторного
контролю по забруднюючим речовинам, в
т.ч. і контролю по специфічним
речовинам, характерним для даного
виробництва, може бути за договором
покладено на Водоканал.

Позивач уклав такий договір з КП
"Житомирводоканал". Згідно умов даного
договору КП "Житомирводоканал"
регламентує визначення переліку
необхідних показників досліджень, та
здійснює необхідні контрольні
дослідження. За інформацією
представників позивача, що не
заперечується представниками
відповідача, всі визначені договором
лабораторні дослідження здійснюються
в повному обсязі та згідно узгодженого
графіку. Частина результатів таких
досліджень була надана позивачем до
суду та залучена до матеріалів справи
(а.с. 59-62).

У зв'язку із зазначеним суд вважає, що
вимога п. 9 Припису №8/7 щодо
забезпечення позивачем лабораторного
контролю стічних вод по спеціальним
речовинам, з боку відповідача є
протиправною та має бути скасована.

Про обладнання кожної з артезіанських
свердловин засобами вимірювальної
техніки

В акті перевірки працівники інспекції
прийшли до висновку, що на порушення
вимог ст. 44 Водного кодексу України та
наказу Держкомбудівництва,
архітектури та житлової політики
України від 19.02.2002 р. N37 позивач не
обладнав кожну з артезіанських
свердлових №1 та №2 окремо засобами
вимірювання обсягів забору води.

Суд не погоджується з таким висновком
відповідача зважаючи на таке.

Відповідно до Вказівок, що були
затверджені наказом Держкомстату
України від 27.07.1998 р. N264, вимір витрат
води має проводитись водокористувачем
у пункті обліку на кожному водозаборі
та випуску зворотних вод, а також у
системах оборотного водопостачання,
повторного використання зворотних вод
та у пунктах передачі (приймання води)
іншим водокористувачам. Згідно з ст. 1
Водного кодексу України водозабір - це
споруда або пристрій для забору води з
водного об'єкта; водний об'єкт -
природний або створений штучно
елемент довкілля, в якому
зосереджуються води (море, річка,
озеро, водосховище, ставок, канал,
водоносний горизонт).

За визначенням, що викладене в п. 1.5.4
Інструкції із застосування
Класифікації запасів і ресурсів
корисних копалин державного фонду надр
до родовищ питних і технічних
підземних вод, що затверджена наказом
Державної комісії України по запасах
корисних копалин при Комітеті України
з питань геології та використання надр
від 04.02.2000 р. N23 водозабір - це споруда
або пристрій для забору води з водного
об'єкта. Водозабір підземних вод може
складатися з одної або групи компактно
розміщених водозабірних споруд
(свердловин, колодязів, каптажів).

За пояснення представників позивача,
що підтверджується висновком Центру
гідрогеологічних та
геолого-екологічних досліджень
Державного підприємства "Українська
геологічна компанія" (а.с.86) обидві
свердловини №1 та №2 знаходяться поряд,
мають однакову глибину і розташовані
на одному водоносному горизонті. Отже,
позивачем цілком правомірно було
встановлено єдиний (спільний) засіб
вимірювання об'ємів забору підземної
води на обидві свердловини.

За таких підстав суд вважає, що вимога
п. 10 Припису №8/7 щодо необхідності
забезпечення позивачем засобами
вимірювальної апаратури обох
артезіанських свердловинах, за умови
їх розміщення на одному водоносному
горизонті, є протиправною та підлягає
скасуванню.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 71 КАС
України, з огляду на розподіл
обов'язків по доказуванню в
адміністративному процесі, обов'язок з
доведення наявності порушень
позивачем покладається на
контролюючий орган.

Зважаючи, що відповідач будь-яких
доказів на підтвердження
правомірності прийнятого рішення не
надав, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають до задоволення в повному
обсязі.

Керуючись статтями 86, 94, 158-162,186,254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
пункти 1,4,7,8,9,10 Припису Державної
екологічної інспекції в Житомирській
області № 8/7 від 31.01.2014 року.

Відшкодувати Публічному акціонерному
товариству "Житомирський маслозавод" з
Державного бюджету України 73,08 грн.
судового збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 21
травня 2014 р.