Справа № 826/3552/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2014 року 10:29
№ 826/3552/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кобилянського К.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «НВО
«Сінепс-Інвест»до Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування податкових
Позивач звернувся до суду з даним
позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.
Ухвалами суду від 24.03.2014 відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду в судовому засіданні
на 31.03.2014, яке в подальшому відкладалось
з метою отримання додаткових доказів
по справі для вирішення спору по суті
заявлених позовних вимог.

Під час розгляду справи представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та зазначив, що
не погоджується з висновками Акту
перевірки щодо порушення позивачем
відповідних положень Податкового
кодексу України (надалі - Кодекс),
оскільки висновки відповідача за
наслідками проведеної перевірки щодо
порушень позивачем положень Кодексу
при визначенні суми податкового
кредиту та витрат є хибними, базуються
виключно на суб'єктивних припущеннях
перевіряючих, які не мають
підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову
заперечував, при цьому посилаючись на
те, що під час проведення перевірки
встановлено господарські
взаємовідносини позивача з
підприємствами, які, на думку
податкового органу, мають ознаки
фіктивності. А тому, правочини, що
укладені між позивачем та
контрагентами є такими, що не мали на
меті настання реальних наслідків, а у
позивача відсутнє законне право на
віднесення сум по спірним
правовідносинам до податкового
кредиту та витрат. За таких обставин,
податковий орган просив суд в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження, з огляду на положення ч.6
ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України за відсутності
необхідності заслуховувати свідків чи
експертів.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

18 жовтня 2013 відповідачем, на підставі
акта перевірки №564-26-54-22-02/33635193 від
04.10.2013, прийнято оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення
п.п.14.1.27, 14.1.36, 134.1.1, 138.1., 138.2, 139.1.9
Податкового кодексу України збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на прибуток» на
загальну суму 1 280 018 грн., в т.ч. за
основним платежем в сумі 853 345 грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 426 673 грн.;

- , яким позивачу за порушення
п.п.14.1.181, 201.10, 198.1, 198.6, 200.1 Податкового
кодексу України збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість» на
загальну суму 1 218 465 грн., в т.ч. за
основним платежем в сумі 812 310 грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 406 155 грн.

Як вбачається з акта перевірки та
письмових заперечень відповідача,
збільшення грошового зобов'язання та
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій ґрунтується на
обставинах наявності ознак
фіктивності контрагентів позивача та,
як наслідок, на думку ДПІ,
безтоварності досліджуваних під час
перевірки господарських операцій
внаслідок недійсності та нікчемності
правочинів між позивачем і
контрагентами - постачальниками, а
позивач, за таких обставин, сприйнятий
контролюючим органом, як
вигодонабувач.

Фіктивність діяльності контрагентів, а
також недійсність та нікчемність
правочинів, встановлені контролюючим
органом на підставі актів про
неможливість проведення зустрічних
звірок, інформації ГВПМ про
відсутність суб'єктів господарювання
за місцезнаходженням, відсутністю у
контрагентів позивача виробничих
ресурсів, основних засобів, трудових
ресурсів тощо.

Зокрема, відповідач посилається на
акти про неможливість проведення
зустрічних звірок ТОВ «Девен Альянс»
від 01.03.2013 №615/2220/37471577, ТОВ «Промбуд-2007»
від 01.03.2013 №611/2240/35676870, ТОВ
«ПІКК-Інтернейшнл» №1380/22.8/37139653.

Втім, Окружний адміністративний суд м.
Києва відхиляє доводи відповідача,
вмотивовуючи це наступним.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлено презумпцію правомірності
правочину.

За змістом ст. 228 Цивільного кодексу
України, у редакції, чинній на момент
здійснення розглядуваних
господарських операцій, правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Частиною 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Таким чином, вина особи, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок (щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним) сторонами правочину
або однією зі сторін, жодним чином не
може бути встановлена на підставі
актів перевірок позивача або його
контрагентів, інформацій про
відсутності постачальників в ланцюгу
постачання за адресою реєстрації
та/або наявності у податкового органу
інформації про відсутність у
постачальника виробничих можливостей
для провадження власної господарської
діяльності.

Згідно статті 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

В акті перевірки (ст. 22 акту)
відповідачем не вірно застосовано
положення ст. 228 Цивільного кодексу
України, адже доводи податкового
органу про протиправний умисел сторін,
зокрема позивача, на укладення
фіктивного правочину, матеріалами
справи не підтверджується, а тому
спірні правочини не можуть вважатися
нікчемними як такі, що порушують
публічний порядок. Крім того, з
внесенням змін до статті 228 Цивільного
кодексу України з 01.01.2011 зазначені в
акті перевірки відповідачем
правопорушення слід кваліфікувати як
такі, що порушують інтереси держави, і
в силу частини 3 статті 228 Цивільного
кодексу України вони повинні бути
визнані недійсними в судовому порядку,
однак таких доказів відповідачем до
суду не надано.

Посилання відповідача в акті перевірки
на ст.ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу
України є передчасними, адже згідно
ст. 20 Податкового кодексу України,
органам податкової служби не надано
повноважень на визнання тих чи інших
угод (правочинів) недійсними.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що обставини, на
які посилається відповідач, жодним
чином не можуть бути безумовним та
достатнім доказом нікчемності
(недійсності) угод та/або укладення між
позивачем і контрагентами угод, які
завідомо суперечать інтересам держави,
адже, як вже зазначалось, доказом вини
особи в порушенні публічного порядку є
виключно вирок суду та/або рішення суду
про визнання угоди недійсною, з
урахуванням ч. 4 ст. 72 КАС України,
наявності яких, як на час проведення
перевірки так і станом на час розгляду
даної справи, судом не встановлено.

Стосовно встановленої контролюючим
органом під час проведення перевірки
«безтоварності» господарських
операцій позивача з ТОВ «Девен Альянс»,
ТОВ «Промбуд - 2007», ТОВ
«ПІКК-Інтернешнл», внаслідок
фіктивності останніх, суд зазначає
наступне.

Чинне законодавство України не містить
в собі визначення поняття
«безтоварність» (господарської
операції).

Водночас, Закон України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» пов'язує
господарську операцію не з самим по
собі фактом підписання
цивільно-правової угоди (договору), а з
безпосереднім фактом руху активів
платника податків та рухом його коштів.
Відтак, для того, щоб господарська
операція вважалася законною,
необхідною умовою є реальність її
виконання, тобто пов'язаність змісту та
обсягу господарської операції, що
відображена в первинних документах з
рухом товару, наданням послуг,
виконанням робіт.

Укладення правочину має бути
передумовою фактичного досягнення тих
цілей, на настання яких він
спрямований. Згідно статті 234
Цивільного кодексу України угода, яка
не спрямована на настання реальних
правових наслідків є фіктивною. Отже,
суд приходить до висновку, що фіктивна
і «безтоварна операція» є тотожними
поняттями.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кримінального
кодексу України фіктивне
підприємництво це створення або
придбання суб'єктів підприємницької
діяльності (юридичних осіб) з метою
прикриття незаконної діяльності або
здійснення видів діяльності, щодо яких
є заборона.

Стаття 205 Кримінального кодексу
України встановлює відповідальність
за дії, які з зовнішнього боку є цілком
легальними. При цьому, ключовою
характеристикою виступає змістовний
момент, а саме фіктивність -
відсутність у осіб, які стоять за
створеним або придбаним суб'єктом
підприємництва, справжнього наміру
здійснювати діяльність, зафіксовану в
установчих документах і пов'язану з
виробництвом товарів, виконанням робіт
або наданням послуг. Зазначені особи
мають на меті інше - прикриваючись
юридичною особою, вони прагнуть
приховати свою незаконну діяльність.

Як вже зазначалось, ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
саме вирок суду в кримінальній справі
або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

За змістом статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до буквального
тлумачення зазначеної норми,
преюдиційними обставинами, що
звільнені від доказування є обставини,
встановлені безпосередньо: 1) або
вироком у кримінальній справі; 2) або
постановою про адміністративний
проступок.

Відтак, висновки, в даному випадку,
відсутності об'єктів оподаткування ПДВ
та податком на прибуток, до яких
прийшов контролюючий орган через
призму ознак фіктивності контрагентів
позивача, яка (фіктивність) встановлена
в інших процесуальних документах, як то
акт перевірки позивача та акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок контрагентів, не сприймається
судом як преюдиційна обставина,
відповідно до частини четвертої статті
72 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Окрім того, вирішуючи справу по суті
заявлених позовних вимог, суд приймає
до уваги те, що постановами Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15.04.2013 по справі №826/3313/13-а, від 15.04.2013 по
справі №826/3366/13-а, від 02.07.2013 по справі
№826/9067/13-а, залишеними без змін ухвалами
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2013,
26.06.2013, 20.08.2013 та відповідними ухвалами
Вищого адміністративного суду України,
визнано протиправними дії податкових
інспекцій, в яких перебувають на обліку
ТОВ «Промбуд-2007», ТОВ «Девен Альянс»,
ТОВ «Пікк-Інтернешнл» по проведенню
контрольних заходів, за наслідками
яких складено акти від 01.03.2013
№615/2220/37471577, від 01.03.2013 №611/2240/35676870,
№1380/22.8/37139653 та зобов'язано
відповідачів по даним справам вилучити
з інформаційних електронних баз
інформацію, внесену на підставі даних
актів.

Таким чином, станом на дату проведення
перевірки 04.10.2013 у ДПІ у Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві не було
законних підстав для використання
інформації, викладеної у
вищезазначених актах про неможливість
проведення зустрічних звірок, адже
станом на червень та серпень 2013
постанови Окружного адміністративного
суду міста Києва по справам №826/3313/13-а,
№826/3366/13-а, №826/9067/13-а набрали законної
сили, а отже, стали обов'язковими до
виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України, чого
посадовими особами відповідача, в
даному випадку, до уваги не прийнято,
внаслідок чого зроблено помилкові
висновки про неправомірність
поведінки позивача.

До того ж, як вбачається з матеріалів
справи, в рамках договорів від 12.06.2012
№296-1, від 26.06.2012 №297-1, від 12.01.2012 №251-1-11,
від 15.08.2012 №311-1-12, від 27.08.2012 №314-1-12, від
28.08.2012 №315-1-12, від 04.09.2012 №316-1-12, від 14.09.2012
№317-1-12, від 14.09.2012 №318-1-12 Товариство з
обмеженою відповідальністю «Девен
Альянс» здійснювало на користь
позивача: поставку продукції
виробничо-побутового та технічного
призначення, виконання робіт по
тимчасовому підключенню
електроустановок, виконання
електромонтажних робіт, виконання
робіт по виготовленню шинного мосту
при будівництві та
пусконалагоджувальні роботи.

Поставка товару за договорами №296-1 від
12.06.2012 та №297-1 від 26.06.2012
підтверджується належним чином
завіреними копіями видаткових
накладних №9 від 09.08.2012 на загальну суму
487644,17 грн., в т.ч. ПДВ 81274,03 грн. та №10 від
09.08.2012 на загальну суму 425844,77 грн., в т.ч.
ПДВ 70974,13 грн., а також податковими
накладними за тими самими номерами від
тієї ж дати.

Виконання ТОВ «Девен Альянс» робіт з
тимчасового підключення
електроустановок для покриття
навантаження будівельних машин та
механізмів потужністю 63 кВА на період
будівництва теплової електростанції
«ТЕЦ» на альтернативному виді палива
загальною потужністю 18 МВт, за адресою
м. Іванків Київської області за
договором №251-1-11 від 12.01.2012
підтверджується належним чином
завіреними копіями довідки про
вартість виконаних робіт №11-000612-П/К від
27.06.2012, акту виконаних робіт №1 від
27.06.2012 та податкової накладної №22 від
тієї ж дати.

Виконання електромонтажних робіт для
системи КВПіА головного корпусу та
будівлі комплексного керування у ПУТ
ПАТ «ММК ім. Ілліча м. Маріуполь» за
договорами №311-1-12 від 15.08.2012, №314-1-12 від
27.08.2012 підтверджується належним чином
завіреними копіями довідок про
вартість виконаних робіт від 27.08.2012 та
від 28.09.2012, актами виконаних робіт №1
від 28.09.2012 та №1 від 30.11.2012, податковими
накладними №54 від 28.09.2012 та №74 від
30.11.2012.

Виконання монтажних робіт по
виготовленню шинного мосту при
будівництві зовнішнього
електропостачання забудови території
земельної ділянки по Дніпровській
Набережній, 14 у м. Києві за договором
№315-1-12 від 28.08.2012 підтверджується
належним чином завіреними копіями акту
№1 від 28.09.2012 виконаних робіт на
загальну суму 23470,62 грн., в т.ч. ПДВ в сумі
3911,77 грн. та податковою накладною №51
від тієї ж дати.

Виконання електромонтажних робіт при
будівництві котла ст. №5 ТЕЦ ВАТ «МК»
Азовсталь» у м. Маріуполь за договором
№316-1-12 від 04.09.2012 підтверджується
належним чином завіреними копіями акту
виконаних робіт від 04.09.2012 на загальну
суму 209711,64 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 34951,94
грн. та податковою накладною №53 від
28.09.2012.

Виконання робіт по монтажу шинних
мостів виробничої будівлі цеху
лакофарбового заводу «Єврокар» у м. Чоп
за договором №317-1-12 від 14.09.2012
підтверджується належним чином
завіреними копіями актів виконаних
робіт від 28.09.2012 №№1, 2 та податковою
накладною №42 від 31.10.2012.

Виконання пусконалагоджувальних робіт
в ТП№1 та ТП№2 при будівництві
зовнішнього електропостачання
забудови земельної ділянки за адресою
Дніпровська Набережна, 14 у м. Києві за
договором №318-1-12 від 14.09.2012
підтверджується належним чином
завіреними копіями акту виконаних
робіт №1 від 28.09.2012 на загальну суму
67132,80 грн., в т.ч. ПДВ та податковою
накладною №52 від тієї ж дати.

Розрахунки між сторонами проведено в
безготівковій формі, про що зазначено
на ст.13 акта перевірки та
підтверджується платіжними
дорученнями, наявними в матеріалах
справи (а.с. 175 - 195 Том ІІ).

Податковий кредит сформовано на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних (а.с. 233 - 243 Том ІІ).

Товари, отримані від ТОВ «Девен Альянс»
були належним чином оприбутковані на
складі ТОВ «НВО Сінепс-Інвест», що
підтверджується завіреними копіями
прибуткових ордерів №641 від 09.08.2012, №638
від 09.08.2012.

Суд погоджується з тим, що вищевказані
документи є належними доказами
товарності досліджуваних
господарських операцій, адже товари та
роботи, отримані позивачем від ТОВ
«Девен Альянс», в подальшому були
реалізовані його контрагентам: ТОВ
«Біогазенерго» в рамках договору
№141/ВОУ/11 від 03.02.2011, ТОВ
«Енергоінвестмонтаж» в рамках
договору №326-12 від 20.08.2012, ДП «Сіменс
Україна» в рамках договору №1І801554 від
30.01.2012, ТОВ «Академія» в рамках договору
№303-12 від 17.07.2012, що відповідачем з
посиланням на належні та допустимі
докази не спростовано та
підтверджується належним чином
завіреними копіями відповідних
первинних документів, які наявні в
матеріалах справи.

Більш того, приходячи до переконання
про відсутність у ТОВ «Девен Альянс»
виробничої та трудової можливості для
провадження власної господарської
діяльності, відповідачем помилково не
прийнято до уваги того, що згідно
інформації Єдиного ліцензійного
реєстру (http://irc.gov.ua/ua/Poshuk-v-YeLR.html), яка
наявна в матеріалах справи, ТОВ «Девен
Альянс» () має ліцензію
серії АД №31847 на здійснення діяльності
у будівництві, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури, видану Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України строком дії з 21.03.2012 по 21.03.2015.

Оскільки факт наявності вказаної
ліцензії та факт відсутності у
підприємства виробничих і трудових
ресурсів є взаємовиключними, а
контролюючим органом не надано до
матеріалів справи доказів скасування
ліцензії серії АД №31847, твердження
відповідача про відсутність у ТОВ
«Девен Альянс» можливості виконувати
роботи на користь позивача внаслідок
відсутності основних фондів та
трудових ресурсів судом відхиляються
як помилкові та необґрунтовані.

Стосовно господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ «Промбуд-2007», судом
встановлено, що між вказаними
підприємствами у перевіряємому
періоді укладено ряд договорів на
виконання проектних робіт та на
поставку продукції, а саме: від 02.04.2012
№№269-1-12, 281-1-12, 241-2-12, 260-1-12, 263-1-12, 284-1-12, від
06.04.2012 №285-1-12 та від 05.06.2012 №294-2.

Виконання договорів підтверджується:

1. актом здачі-приймання
проектно-вишукувальної продукції,
науково-технічної продукції від 21.06.2012
№1 за договором №269-1-12 від 02.04.2012 та
накладною №10-000612-П/К на загальну суму
47496,18 грн., в т.ч. ПДВ 9499,24 грн.;

2. актом здачі-приймання
проектно-вишукувальної продукції,
науково-технічної продукції від 22.06.2012
№1 на загальну суму 40000 грн., в т.ч. ПДВ 8000
грн., локальним кошторисом №4-1-1 від
02.04.2012, довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт за червень 2012 за
договором №241-1-12 від 02.04.2012;

3. актом здачі-приймання
проектно-вишукувальної продукції,
науково-технічної продукції від 25.06.2012
№1 за договором №285-1-12 від 06.04.2012 та
накладною №13-000612-П/К на загальну суму
2551730 грн., в т.ч. ПДВ 5103,46 грн.;

4. актом здачі-приймання
проектно-вишукувальної продукції,
науково-технічної продукції від 25.06.2012
№1 за договором №281-1-12 від 02.04.2012 та
накладною №18-000612-П/К на загальну суму
13075 грн., в т.ч. ПДВ 2615 грн.;

5. актом здачі-приймання
проектно-вишукувальної продукції,
науково-технічної продукції від 26.06.2012
№1 за договором №284-1-12 від 02.04.2012 та
накладною №17-000612-П/К на загальну суму
38529,50 грн., в т.ч. ПДВ 7705,90 грн.;

6. актом здачі-приймання
проектно-вишукувальної продукції,
науково-технічної продукції від 26.06.2012
№1 за договором №260-1-12 від 02.04.2012 та
накладною №12-000612-П/К на загальну суму
63708,42 грн., в т.ч. ПДВ 12741,68 грн.;

7. актом здачі-приймання
проектно-вишукувальної продукції,
науково-технічної продукції від 27.06.2012
№1 за договором №263-1-12 від 02.04.2012 та
накладною №14-000612-П/К на загальну суму
74037,80 грн., в т.ч. ПДВ 14807,56 грн.;

8. видатковою накладною від 09.08.2012
№5 на загальну суму 531749,76 грн., в т.ч. ПДВ
в сумі 106349,95 грн. по договору №294-2 від
05.06.2012;

Розрахунки між сторонами проведено в
безготівковій формі, що
підтверджується платіжними
дорученнями, наявними в матеріалах
справи (а.с. 197 - 199 Том ІІ).

Податковий кредит сформовано на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних (а.с. 224 - 237 Том ІІ).

Товари, отримані від ТОВ «Промбуд-2007»
були належним чином оприбутковані на
складі ТОВ «НВО Сінепс-Інвест», що
підтверджується завіреною копією
прибуткового ордера №640 від 09.08.2012

В даному випадку суд погоджується з
тим, що вищевказані документи є
належними доказами товарності
досліджуваних господарських операцій,
адже результати робіт, отримані
позивачем від ТОВ «Промбуд-2007», в
подальшому були реалізовані його
контрагентам: ТОВ «Енергоінвестстрой»
в рамках договору №85/BON/10 від 21.06.2010, ТОВ
«Мастер-Авіа» в рамках Договору №196-11
від 22.06.2011, ЗАТ «F&C Realty» в рамках
договору №137/КОВ/11 від 21.12.2010, ТОВ
«Енерджі Проек» в рамках договорів
№175/ZDR/11 від 29.04.2011, №155-11 від 23.06.11, ПП
«Авто-Актив» в рамках договору №114/BON/10
від 04.10.2010, що відповідачем з посиланням
на належні та допустимі докази не
спростовано та підтверджується
належним чином завіреними копіями
відповідних первинних документів, які
наявні в матеріалах справи.

Приходячи до переконання про
відсутність у ТОВ «Промбуд-2007»
виробничої та трудової можливості для
провадження власної господарської
діяльності, відповідачем не прийнято
до уваги того, що згідно ліцензії серії
АВ №596502, належним чином завірена копія
якої наявна в матеріалах справи (а.с. 4
Том ІІІ), виданої Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві строком дії з 11.10.2011 по 11.10.2016,
ТОВ «Промбуд-2007» має право на
провадження господарської діяльності,
пов'язаної із створенням об'єктів
архітектури, в т.ч. проектування
виконання будівельних робіт (код 7.05.00).

З урахуванням того, що факт наявності
вказаної ліцензії та факт відсутності
у підприємства виробничих і трудових
ресурсів є взаємовиключними, а
контролюючим органом не надано до
матеріалів справи доказів скасування
ліцензії серії АВ №596502, твердження
відповідача про відсутність у ТОВ
«Промбуд-2007» можливості виконувати
роботи на користь позивача внаслідок
відсутності основних фондів та
трудових ресурсів судом відхиляються
як помилкові та необґрунтовані.

Стосовно господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ «Пікк-Інтернешнл», суд
зазначає наступне.

20 грудня 2012 між ТОВ «Пікк-Інтернешнл»
(постачальник) та ТОВ «НПО
Сінепс-Інвест» (покупець) укладено
договір поставки №355-1, відповідно до
умов якого постачальник зобов'язується
в порядку та на умовах, визначених цим
договором, поставити продукцію
виробничо-технічного та побутового
призначення з найменуванням,
зазначеним у видаткових накладних, а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити цю продукцію.

Відповідно до п. 3.5 Договору
відвантаження товару відбувається
шляхом само вивозу Товару зі складів
постачальника або передачі Товару
представником Постачальника
перевізнику протягом 5 банківських
днів з моменту повідомлення
Постачальником про наявність товару на
його складі.

Як зазначив представник позивача,
перевезення товару здійснювалось
власними силами та засобами ТОВ «НПО
Сінепс-Інвест», на підтвердження чого
надав завірені копії технічного
паспорту на автомобіль Renault Kangoo,
державний номер НОМЕР_3, диспетчерських
карток на даний автомобіль, подорожні
листи на даний автомобіль (а.с. 160 - 165 Том
IV). Документально дана господарська
операція оформлена між сторонами
рахунком на оплату №П від 27.12.2012
та видатковою накладною №П від
27.12.2012, а податковий кредит сформовано
на підставі податкової накладної №348
від 27.12.2012.

Розрахунки між сторонами проведено в
безготівковій формі, що
підтверджується платіжним дорученням,
наявним в матеріалах справи (а.с. 196 Том
ІІ).

Товари, отримані від ТОВ
«Пікк-Інтернешнл» були належним чином
оприбутковані на складі ТОВ «НВО
Сінепс-Інвест», що підтверджується
завіреною копією прибуткового ордера
№1269 від 27.12.2012.

Втім, не приймаючи до уваги змісту та
обсягу господарських операцій, що
вказані в зазначених вище документах,
тим самим приходячи до переконання про
відсутність об'єктів оподаткування по
спірним господарським операціям,
відповідач посилається на те, що
внаслідок порушень норм податкового
законодавства контрагентами позивача,
вказані документи не спричиняють змін
в бухгалтерському та податковому
обліку позивача, внаслідок чого
останній позбавлений законного права
на віднесення сум по документам до
податкового кредиту та витрат.

Відповідно до ст.1 розділу І Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з до п.1 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підтвердженням здійснення
господарської операції є належним
чином оформлені первинні документи, що
містять дані про зміст господарських
операцій.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

У відповідності до п. «а» ст. 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є
документом, який є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових та
видаткових накладних є обов'язковою
обставиною для визначення
правильності формування податкового
кредиту та витрат, але не вичерпною,
оскільки підставою для виникнення
права на податковий кредит та витрати
є, зокрема, реальність господарських
операцій, на підставі яких сформовано
податковий кредит та витрати.

Як вже зазначалось, фактичне
здійснення господарських операцій
підтверджується дослідженими судом
належним чином оформленими первинними
документами, які повністю відповідають
вимогам, встановленим статтею 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції,
скріплені печатками контрагентів.

За таких обставин, суд позбавлений
можливості прийняти до уваги посилання
відповідача на невідповідність
первинних документів вимогам ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», адже самі по собі порушення
норм податкового законодавства іншими,
аніж позивач особами, в розумінні ч.4
ст.70 Кодексу адміністративного
судочинства України, не можуть бути
доказом протиправної поведінки
позивача.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд
вважає за необхідне зазначити, що в
розумінні ст. 16 Податкового кодексу
України, навіть за умови допущення
попередніми постачальниками у ланцюгу
постачання товару/надання послуг
певних порушень податкового
законодавства, дані обставини тягнуть
негативні наслідки саме для таких
постачальників та не впливають на
право позивача (добросовісного
платника податку) на віднесення
відповідних сум до складу податкового
кредиту та витрат.

Податковий кодекс України не містить в
собі таких підстав для збільшення
платнику податків грошового
зобов'язання з ПДВ та податку на
прибуток, як наявність розбіжностей
між податковим кредитом покупця та
податковими зобов'язаннями
відповідача, та/або наявністю висновку
посадової особи податкового органу
щодо ознак «фіктивності» контрагента,
а фактичність господарських операцій
позивача з контрагентами
підтверджується належним чином
завіреними копіями письмових доказів,
що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, доводи, викладені в
акті перевірки, спростовуються
належними та допустимими доказами, що
наявні в матеріалах справи, а
обставини, на які посилається
представник відповідача, не можуть
бути достатніми доказами
«безтоварності»/неможливості
фактичного здійснення господарських
взаємовідносин між позивачем та
контрагентами.

Товари та роботи, отримані позивачем,
не є обмеженими в цивільному обороті,
не отримані внаслідок вчинення
злочину, а самі по собі операції з
придбання таких товарів та виконання
робіт не можуть бути визначені судом як
порушення встановленого порядку.

Частиною 1 ст. 91 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільна
правоздатність юридичної особи
виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми
державна реєстрація юридичної особи є
юридично значимою дією, з якою цивільне
та господарське законодавство пов'язує
виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а
зворотного акт перевірки не містить,
на момент вчинення господарських
правовідносин між позивачем та
контрагентами і на момент фактичного
виконання даних господарських
відносин, контрагенти позивача, як
юридичні особи були внесені в Єдиний
державний реєстр юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців та були
зареєстрованими платниками податку на
додану вартість..

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
платниками податків (постачальниками)
з метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару у ланцюгу постачання від
виконання податкових зобов'язань може
свідчити про незаконність формування
податково кредиту/витрат, однак таких
обставин в ході розгляду даної справи
встановлено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принципи верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція Окружного
адміністративного суду м. Києва
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини. Так,
основним висновком у рішенні від 22.01.2009
у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» №
3991/03 Європейський суд з прав людини
зазначив, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою
податку на додану вартість, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
будь-яких вказівок на обізнаність про
таке порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки до отримувача
оподатковуваної податком на додану
вартість поставки, який повністю
виконав свої зобов'язання, за дії або
бездіяльність постачальника, який
перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах
справи, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд вважає, що
адміністративний позов ТОВ «НВО
«Сінепс-Інвест» підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ТОВ «НВО
«Сінепс-Інвест» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві від
18.10.2013 №№, .

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ТОВ «НВО
«Сінепс-Інвест» ()
судові витрати в сумі 4872 грн. (чотири
тисячі вісімсот сімдесят дві грн.)

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М.
Кобилянський