Справа № 821/810/14
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/810/1417
год. 02 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Рябчич А.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Рябчука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3)
звернувся до Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області (далі
- відповідач, ДПІ), у якому просить
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від
24.05.2013 року № про збільшення
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість всього на загальну
суму 40255,22 грн., в тому числі за основним
платежем у сумі 26836,81 грн. та за
штрафними санкціями у сумі 13418,41 грн.

Ухвалою суду від 24.04.2014 р. відповідно до
ч. 1 ст. 52 КАС України допущено заміну
первинного позивача ОСОБА_3 на
належного позивача - фізичну
особу-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3).

Вказані вимоги позивач обґрунтовує
відсутністю у податкового органу
належних доказів щодо безтоварності
господарських операцій з СФГ "Адоніс",
оскільки вказаний висновок
відповідача зроблено лише на підставі
показників податкової декларації з
ПДВ, даних особової справи,
інформаційних баз даних податкового
органу та акту про неможливість
проведення зустрічної звірки
вказаного контрагента. Представник
позивача вказав, що позапланова
невиїзна документальна перевірка ФОП
ОСОБА_3 здійснена з порушенням вимог
податкового законодавства, зокрема
позивач не отримував від ДПІ наказ та
повідомлення про її проведення, акт
перевірки складено без дослідження
первинних документів та був отриманий
позивачем на письмовий запит після
отримання оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень. Позивач вважає, що
наявні у підприємства докази щодо
придбання та використання у
господарській діяльності продукції,
отриманої від спірного контрагента, є
достовірним доказом реального
вчинення операцій з придбання
продукції.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Відповідач надав суду письмові
заперечення, в яких зазначає про
правомірність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення,
оскільки в ході проведення
позапланової невиїзної перевірки ФОП
ОСОБА_3 встановлено документування
господарських операцій з СФГ "Адоніс"
без реального їх вчинення, що
підтверджується актом про
неможливість підтвердження
господарських операцій СФГ "Адоніс" з
його контрагентами, у т.ч. покупцем ФОП
ОСОБА_3, що є підставою вважати
недійсними показники податкового
обліку, задекларовані за наслідками
вчинення такої господарських
операцій. Крім цього, відповідач
вказує, що на момент складання акту
перевірки ФОП ОСОБА_3 не використав
право, передбачене ст. 44 ПК України, та
не надав податковому органу відсутні
документи.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вказані
заперечення та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін,
з'ясувавши всі фактичні обставини на
яких ґрунтується позов та заперечення,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду спору
по суті, дослідивши норми
законодавства, які регулюють дані
правовідносини та їх застосування
сторонами, суд приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до пп.
78.1.1 та 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пунктів
79.1 та 79.2 статті 79 Податкового кодексу
України, на підставі наказу ДПІ від
05.04.13 р. №659 та повідомлення від 05.04.13 р.
№589/17-2 фахівцем ДПІ у м. Херсоні було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
ФОП ОСОБА_3 з питань, визначених пп. 75.1.2
п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України
за жовтень 2012 року, за результатами
якої складено акт від 18.04.2013 року
№2338/172/НОМЕР_2 (далі - акт перевірки).

Висновками даного акту перевірки є
порушення ФОП ОСОБА_3 п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено податок на додану
вартість за жовтень 2012 р. на загальну
суму 26 836,81 грн.

З огляду на описову частину акту
перевірки, вказані висновки
податкового органу ґрунтуються на
безтоварності господарських операцій
ФОП ОСОБА_3 з його контрагентом СФГ
"Адоніс ", враховуючи -

- не надання ФОП ОСОБА_3 на день
написання акту перевірки будь-яких
первинних документів, що відповідно до
ст. 44 Податкового кодексу України
свідчить про їх відсутність у такого
платника податків на час складення
звітності;

- отримання від Каховської ОДПІ
Херсонської області ДПС акту від 25.02.2013
р. №238/15-306/31711235 про проведення звірки
СФГ "Адоніс" з питань підтвердження
господарських відносин їх реальності
та повноти відображення в обліку за
період з 01.08.2012 року по 31.01.2013 року, яким
встановлено, що за жовтень 2012 року СФГ
"Адоніс" не подано до Каховської ОДПІ
звітність з ПДВ та декларує
відсутність основних виробничих
фондів, рухомого та нерухомого майна
при обсязі оподатковуваних операцій 1
693 403,00 грн. (ПДВ - 338681 грн.) та відсутність
працюючих, що є неможливим для
здійснення господарської діяльності
та свідчить про нікчемність
господарських операції СФГ "Адоніс" по
ланцюгу до "вигодонабувача".

На підставі вказаних обставин та з
урахуванням того, що ФОП ОСОБА_3
податкові накладні по господарським
операціям з СФГ "Адоніс" включені до
податкового кредиту та відповідають
даним додатку № 5 до податкової
декларації з податку на додану
вартість за жовтень 2012 р., ДПІ вважає
неправомірним віднесення до складу
податкового кредиту ПДВ у загальній
сумі 26836,81 грн. за перевіряємий період.

Вищевказані висновки акту перевірки
ФОП ОСОБА_3 стали підставою для
прийняття ДПІ податкового
повідомлення - рішення від 24.05.2013 року №
про збільшення грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість за основним платежем у сумі
26836,81 грн. та за штрафними санкціями у
сумі 13418,41 грн., яке є предметом
оскарження у даній справі.

Оцінюючи правомірність прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення, суд виходить з
встановлених в ході розгляду справи
фактичних обставин та їх узгодженості
з діючими положеннями податкового
законодавства.

Перевіряючи правомірність проведення
податковим органом позапланової
невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_3, суд
встановив наступне.

Спірні правовідносини у перевіряємому
періоді були врегульовані Податковим
кодексом України від 02.12.2010 р. за № 2755-VІ
(далі - ПК України).

Згідно із п. 79.1 ст. 79 ПК України
документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу. Документальна невиїзна
перевірка здійснюється на підставі
зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 цього Кодексу документів та
даних, наданих платником податків у
визначених цим Кодексом випадках, або
отриманих в інший спосіб, передбачений
законом.

Відповідно до п. 79.2 ст. 79 Податкового
кодексу України документальна
позапланова невиїзна перевірка
проводиться посадовими особами органу
державної податкової служби виключно
на підставі рішення керівника органу
державної податкової служби,
оформленого наказом, та за умови
надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам органу державної
податкової служби право розпочати
проведення документальної невиїзної
перевірки.

Представник позивача в судовому
засіданні стверджував, що ФОП ОСОБА_3,
не отримував наказу про проведення
невиїзної документальної перевірки та
письмового повідомлення про дату та
місце проведення перевірки.

Ухвалою суду від 24.04.14 р. від
відповідача було витребувано докази на
підтвердження надіслання на адресу
позивача копію наказу про проведення
невиїзної документальної перевірки та
письмового повідомлення про дату і
місце проведення перевірки, а також
докази отримання зазначених
документів платником податків.

Однак, в судовому засіданні
представник відповідача повідомив про
їх відсутність у податкового органу.

Додатково суд відмічає, що з аналізу
вищевказаних правових норм сутність
документальної невиїзної перевірки
полягає у перевірці податковим органом
внаслідок надання платником податків
витребуваних документів з метою
проведення такої перевірки, а тому не
виконання платником податків запиту
відповідача щодо надання відповідних
документів є підставою для проведення
виїзної позапланової перевірки, що
також свідчить про порушення
відповідачем порядку проведення
вказаного виду перевірок.

Крім того, відповідач посилається на
наслідки невиконання позивачем
встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК
України обов'язку щодо надання у
повному обсязі всіх документів, що
належать або пов'язані з предметом
перевірки, передбачені пунктом 44.6
статті 44 ПК України. Згідно з цією
нормою, у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам органу державної податкової
служби, які проводять перевірку,
документи (незалежно від причин такого
ненадання, крім випадків виїмки
документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Суд не погоджується з вказаною
позицією податкового органу, виходячи
з наступного.

Відповідно до п.85.2. ст.85 ПК України
платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам
контролюючих органів у повному обсязі
всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки.

Пунктом 85.4 статті 85 цього Кодексу
передбачено, що при проведенні
перевірок посадові особи органу
державної податкової служби мають
право отримувати у платників податків
належним чином завірені копії
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів (обов'язкових
платежів), порушення вимог іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Відповідно до пп. 16.1.5 п. 16.1 статті 16 ПК
України - платник податків зобов'язаний
подавати на належним чином оформлену
письмову вимогу контролюючих органів
(у випадках, визначених законодавством)
документи з обліку доходів, витрат та
інших показників, пов'язаних із
визначенням об'єктів оподаткування
(податкових зобов'язань), первинні
документи, регістри бухгалтерського
обліку, фінансову звітність, інші
документи, пов'язані з обчисленням та
сплатою податків та зборів. У письмовій
вимозі обов'язково зазначаються
конкретний перелік документів, які
повинен надати платник податків, та
підстави для їх надання.

Як встановлено судом, після початку
проведення перевірку, перевіряючим не
був направлений на адресу ФОП ОСОБА_3
відповідний запит, що спростовує
висновок ДПІ про бездіяльність
позивача щодо не надання під час
проведення перевірки документів, не
наданих на запит ДПІ від 06.02.2013 р. за №
2313/10/17-116.

Крім того, суд відмічає, що позивач не
отримував від ДПІ вказаний акт
перевірки, що підтверджується заявою
ФОП ОСОБА_3 від 01.06.2013 р. та листом ДПІ
від 07.06.2013 р. за № 9088/17-2/17-223 про надання
акту перевірки за № 2338/17-2/НОМЕР_2 від
18.04.2013 р., чим спростовується довід
податкового органу щодо не надання
позивачем документів на момент
складання акту перевірки в порядку п.
44.6 ст. 44 ПК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
відповідачем порушений порядок
проведення документальних
позапланових невиїзних перевірок, а
тому є неправомірним висновок про
порушення позивачем ст. 44 ПК України в
частині не надання позивачем на момент
складання акту перевірки первинних
документів та як наслідок
недоведеність вчинення господарської
операції СФГ "Адоніс".

В той же час, встановлені під час
розгляду справи обставини справи,
свідчать про наступне.

Судом встановлено, що основним видом
діяльності ФОП ОСОБА_3 є оптова
торгівля фруктами й овочами. В межах
даного виду підприємницької
діяльності позивачем ( покупець за
договором) був укладений з СФГ "Адоніс"
( продавець за договором) договір
поставки № 2011-9 від 31.10.2011 р., за умовами
якого продавець продає на умовах само
вивозу сільськогосподарську
продукцію (овочі та фрукти).

На виконання даного договору у жовтні
2013 р. СФГ "Адоніс" продав ФОП ОСОБА_3
овочі та фрукти на загальну суму ПДВ
26836,81 грн., що підтверджується
матеріалами справи, зокрема,
відповідними податковими і
видатковими накладними, банківськими
виписками, актами звіряння
взаєморозрахунків.

Щодо можливостей контрагента СФГ
"Адоніс" вчиняти спірну господарську
операцію, то позивачем надано до
матеріалів справи копії реєстраційних
документів щодо статусу юридичної
особи, видів діяльності з вирощування
картоплі, овочевих та баштанних
культур, статусу
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість тощо.

Відповідно до підпункту 14.1.181. п. 14.1. ст. 4
ПК України встановлено, що податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Для визначення права підприємства на
податковий кредит по проведеним
господарським операціям з
постачальником необхідно встановити
наявність в сукупності таких
обов'язкових підстав: здійснення
операції з придбання товарів та їх
оплата (п. 198.1, 198.2, п. 198.3 ст. 198, п.201.1 ст. 201
ПК України); наявність належним чином
оформленої податкової накладної,
виданої платником податку на додану
вартість (п. 198.6 ст. 198 ПК України);
придбання товарів (робіт, послуг) для
використання в господарській
діяльності платника податку - покупця,
шляхом відображення їх в обліку та
підтвердження відповідними
документами (п. 44.1. ст. 44, п. 198.3 ст. 198, п.
201.11 статті 201 ПК України).

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування податкового кредиту з ПДВ
наступають лише у разі реального
(фактичного) вчинення господарських
операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Суд відмічає, що з наданих позивачем
первинних документів, копії яких
долучено до матеріалів справи, можливо
встановити зміст та обсяг
господарських операцій, в них
зазначено одиниці виміру та вартість
отриманих товарів, осіб відповідальних
за здійснення господарських операцій.
Тобто, вказані документи, у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", підтверджують факт
здійснення між сторонами
господарських операцій.

З огляду на викладене, суд вважає, що
господарські операції зі спірним
контрагентом повністю підтверджені
відповідними первинними документами.

Надаючи правову оцінку доводам ДПІ
щодо безтоварності вищеописаних
господарських операцій з посиланням
на акт від 25.02.2013 р. № 238/15-306/31711235 про
проведення звірки СФГ "Адоніс" з питань
підтвердження господарських відносин
їх реальності та повноти відображення
в обліку за період з 01.08.2012 року по 31.01.2013
року, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Щодо інформації про ознаки фіктивної
діяльності підприємств -
постачальників, викладеної в актах
податкових перевірок контрагентів
позивача, то суд вважає її недостатніми
доказами, тому як ст. 83 Податкового
кодексу України, для посадових осіб
органів державної податкової служби
під час проведення перевірок
підставами для висновків є документи,
визначені цим Кодексом; податкова
інформація; експертні висновки; судові
рішення; інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
органи державної податкової служби.

Проте, цим Кодексом не встановлено, що
податковий орган може запитувати,
отримувати та використовувати у
документальних перевірках платників
податків в якості доказів акти
перевірок інших платників податків.
Більш того, цим кодексом не
встановлено, що висновки, які містяться
в актах перевірки інших платників
податків, є достатніми та допустимими
доказами наявності чи відсутності
документів, фактів та інших обставин,
які мають юридичне значення для інших
платників податків, ніж той, відносно
якого проводилась перевірка. Не
встановлюють вказаних прав
податкового органу інші законодавчі та
нормативно-правові акти.

Виходячи з викладеного, данні, вказані
в актах перевірки інших платників
податків, можуть бути використані
податковим органом лише як інформація,
яка дає підстави для перевірки того чи
іншого факту, тобто проведення
позапланової перевірки.

Крім того, за своїм призначенням акт
перевірки іншого платника податку не є
ні первинним, ні обліковим документом,
ні звітним документом, ні іншим
документом господарської діяльності
платника податку, відносно якого
проводиться перевірка. Даними актами
не встановлюються результат перевірки,
а тому вони не могли бути використані
при перевірці ФОП ОСОБА_3

Щодо доводу податкового органу про
відсутність СФГ "Адоніс" за податковою
адресою, то суд зауважує, що в даному
випадку належним доказом
місцезнаходження підприємства за
юридичною адресою в розумінні положень
ст.70 КАС України, можливо вважати данні
ЄДР. При цьому, надані позивачем до
матеріалів справи копію витягу з ЄДР по
СФГ "Адоніс" спростовує довід
відповідача про відсутність вказаного
підприємства за місцезнаходженням.

Щодо тверджень відповідача про
неподання СФГ "Адоніс" податкової
звітності, то суд зазначає, що з огляду
на індивідуальний характер юридичної
відповідальності, встановлений ст.61
Конституції України, порушення
контрагентом позивача податкової
дисципліни є підставою для
застосування до них заходів
передбачених Податковим кодексом
України відповідальності, і не повинно
тягнути несприятливі наслідки для
позивача по справі.

Що ж стосується посилання ДПІ на участь
СФГ "Адоніс" у схемах мінімізації
податкових платежів та проведення
транзитних фінансових потоків для
формування податкового кредиту з
іншими особами, то зазначені висновки
контролюючого органу стосуються не
позивача безпосередньо, а інших осіб.
За відсутності доказів участі позивача
у таких схемах шляхом створення за
допомогою спірних операцій лише
видимості товарообігу та руху грошових
коштів без реальних економічних змін
майнового стану, правовідносини
постачальника позивача з іншими
особами не можуть впливати на юридичну
оцінку спірних операцій.

Твердження податкової інспекції про
відсутність у спірного постачальника
об'єктивної можливості поставити товар
в силу як відсутності трудових
ресурсів, виробничого обладнання,
транспортного обладнання, так і самого
об'єкту поставки не спростовують
реальності зазначених операцій,
оскільки укладення трудового договору
та наявність прав власності на
нерухоме майно (складські приміщення)
та основні засоби, ( обладнання,
механізми, транспортні засоби) не є
єдиним способом їх залучення до
вчинення необхідних дій в процесі
виконання господарських операцій з
поставки; податкове законодавство не
ставить право платника на податковий
кредит в залежності від того, за
рахунок яких ресурсів (власних або
залучених) здійснюється поставка
товару постачальником.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про недоведеність податковим
органом факту порушення позивачем ст.
44, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, оскільки покладений в основу
вказаних порушень висновок про
безтоварність господарських операцій
з контрагентом - постачальником СФГ
"Адоніс" підтверджена відповідними
первинними документами, а тому є
правомірним віднесення позивачем сум
ПДВ до складу податкового кредиту по
вищевказаній господарській операції.

Оскільки у податкового органу не було
законних підстав для визначення в
оскаржуваному податковому
повідомленні - рішенні зобов'язань з
податку на додану вартість, а тому не
має підстав і для застосування до
позивача відповідно до ст. 123
Податкового кодексу України штрафних
санкції згідно оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача, як орган публічної
влади, який повинен надати суду всі
матеріали, які свідчать про його
правомірні дії. Проте доказів
правомірності, законності та
обґрунтованості оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень
відповідачем до суду не надано.

При зазначених обставинах, суд вважає
вимоги позивача правомірними та
такими, що ґрунтуються на положеннях
діючого законодавства, належним чином
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі, а
заперечення відповідача суд відхиляє
як безпідставні і такі, що суперечать
чинному законодавству та фактичним
обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 71, 94, 159, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від
24.05.2013 року № про збільшення
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість всього на загальну
суму 40255,22 грн., в тому числі за основним
платежем у сумі 26836,81 грн. та за
штрафними санкціями у сумі 13418,41 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) судові витрати зі сплати
судового збору в сумі 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві гривні 70 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 19 травня 2014 р.

Суддя
Дубровна
В.А.

кат. 8.3.3