Справа № 750/10423/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/800/7479/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чумаченко Т.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
на постанову Деснянського районного
суду м. Чернігова від 06 грудня 2013 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 січня 2014
року

у справі № 750/1104/13

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Чернігові

третя особа Публічне акціонерне
товариство «Виробничо-торгова фірма
«Сіверянка»

про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
Деснянського районного суду міста
Чернігова з адміністративним позовом
до Управління Пенсійного фонду України
в місті Чернігові (далі - Управління
ПФУ) про визнання дій протиправними
щодо відмови у призначенні пенсії та
зобов'язати призначити пенсію за віком
на пільгових умовах за Списком № 2,
затвердженим постановою Ради
Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173.

Постановою Деснянського районного
суду міста Чернігова від 06.12.2013,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22.01.2014, позов задоволено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, Управління
ПФУ оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
прийняти нове рішення - про відмову у
позові.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що
суди попередніх інстанцій неправильно
застосували положення статті 100 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
оскільки після набрання чинності цим
законом позивач продовжувала
працювати до 31.07.1992 на роботах зі
шкідливими умовами праці. Таким чином,
відповідач вважає, що позивач має право
на призначення пільгової пенсії саме
на підставі положень статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні в установленому
статтею 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 працювала у період з
28.09.1983 по 31.12.1991 на Чернігівській
фабриці гумо - технічних виробів на
посадах, що дають право на пенсію за
віком на пільгових умовах за Списком №
2.

Дані обставини підтверджуються
записами у трудовій книжці, довідкою
від 22.08.2013 № 112, де зазначено, що позивач
за період з 28.09.1983 по 31.12.1991 виконував
роботи безпосередньо у виробництві
засобів хімічного захисту за посадою
швачка, яка передбачена Списком № 2
розділом 11 підрозділом 1 пунктом 4
Постанови ради Міністрів СРСР від
22.08.1956 № 1173.

Також судами попередніх інстанцій
установлено, що позивач на день
набрання чинності Законом України «Про
пенсійне забезпечення» мав необхідний
стаж на роботах, що давав право на
пенсію на пільгових умовах,
передбачене раніше діючим
законодавством.

Ухвалою Деснянського районного суду
міста Чернігова від 18.12.2013 виправлено
допущену описку в постанові
Деснянського районного суду міста
Чернігова від 06.12.2013 та замінено дату, з
якої зобов'язано відповідача
призначити пенсію, з « 11.04.2012» на
«19.09.2013».

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що статтею 100 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» не передбачено
такої умови нарахування пенсії як те,
що працівник після вступу Закону в дію,
не повинен був працювати на роботах зі
шкідливими та важкими умовами праці.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованим
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

Відповідно до пункту «б» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 №1788-Х11 (чинний
з 01.01.1992) право на пенсію за віком на
пільгових умовах мають працівники,
зайняті повний робочий день на роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за Списком №2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України і за результатами атестації
робочих місць: жінки - після досягнення
50 років і при стажі роботи не менше 20
років, з них не менше 10 років на
зазначених шкідливих роботах.
Працівники, які мають не менше половини
стажу роботи з шкідливими і важкими
умовами праці, пенсії на пільгових
умовах призначаються із зменшенням
віку, передбаченого ст. 12 цього Закону,
на один рік за кожні два роки такої
роботи (жінкам).

Частина третя статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлює, що порядок пенсійного
забезпечення осіб, які працювали до
введення в дію цього Закону на роботах
зі шкідливими і важкими умовами праці,
передбачений законодавством, що діяло
раніше, визначається статтею 100 даного
Закону.

Відповідно до статті 100 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» особам,
які працювали до введення в дію цього
Закону на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, передбаченими
раніше діючим законодавством, пенсії
за віком призначаються на таких умовах:
особам, які мають на день введення в дію
цього Закону повний стаж на зазначених
роботах, що давав право на пенсію на
пільгових умовах, пенсії в розмірах,
передбачених цим Законом,
призначаються відповідно до вимог за
віком і стажем, встановлених раніше
діючим законодавством.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 станом на 01.01.1992
мала достатній стаж роботи на посадах
за Списком №2, що надавав їй право на
призначення пільгової пенсії згідно з
вимогами законодавства, яке діяло до
набрання чинності Законом України «Про
пенсійне забезпечення», суд касаційної
інстанції погоджується з висновком
судів попередніх інстанцій щодо
наявності підстав для застосування
положень статті 100 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Таким чином, доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування чи зміни оскаржуваного
судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
відхилити.

Постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 06 грудня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 січня 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.