Справа № 825/67/14
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/67/14
Головуючий у 1-й інстанції: Падій В.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській
О.В.,

за участю:

представника позивача - Литвиненко Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства «Чернігівський річковий
порт» до Старшого державного
інспектора з охорони навколишнього
природного середовища Чернігівської
області Зубка Володимира Миколайовича,
Державної екологічної інспекції у
Чернігівській області про визнання
протиправним та скасування припису в
частині, за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Чернігівський річковий порт» на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Чернігівський річковий порт»
звернулося у суд із позовом до старшого
державного інспектора з охорони
навколишнього природного середовища
Чернігівської області Зубка
Володимира Миколайовича, Державної
екологічної інспекції у Чернігівській
області, в якому просило визнати
протиправним та скасувати припис №228/04
від 10.07.2013 року в частині другого та
третього пункту вимог інспекції, а
саме: забезпечити подання документів
для отримання дозволу на розміщення
лімітів, утворення та розміщення
відходів до Департаменту екології та
природних ресурсів Чернігівської ОДА
до 10.10.2013 року; забезпечити ведення
обліку відпрацьованих відходів
(відпрацьовані мастила, ветош та інше)
згідно затвердженої форми №1-ВТ до
10.08.2013 року.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
діяв відповідно до чинного
законодавства України.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що 10.07.2013
року, на підставі наказу від 01.07.2013 року
№740 та направлення на проведення
планової перевірки №740 старшим
державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища
Чернігівської області Зубком В.М. та
державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища
Чернігівської області Сподаренком А.П.,
проведено планову перевірку ПАТ
«Чернігівський річковий порт» щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних ресурсів
щодо поводження з відходами та
небезпечними хімічними речовинами, за
підсумками якої складено акт №228/04 та
виявлено, що ПАТ «Чернігівський
річковий порт» включено до Переліку
власників відходів, яким необхідно
отримати ліміти на утворення та
розміщення відходів на 2013 рік, але
дозвіл на розміщення та утворення
відходів та ліміти на їх утворення та
розміщення у 2013 році підприємством
отримані не були, чим порушено вимоги
статей 32, 33 Закону України «Про
відходи». Як вбачається з акту
перевірки №228/04 від 10.07.2013, його було
підписано головним інженером
товариства без жодних зауважень.

Внаслідок виявлених порушень
відповідачем складено припис №228/04 від
10.07.2013 року, адресований позивачу, яким
останнього зобов'язано:

1) забезпечити отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферу від стаціонарних джерел
викидів в атмосферне повітря (строк
виконання - до 15.10.2013);

2) забезпечити подання документів
для отримання дозволу на розміщення
лімітів, утворення та розміщення
відходів до Департаменту екології та
природних ресурсів Чернігівської ОДА
(строк виконання - до 10.10.2013);

3) забезпечити ведення обліку
відпрацьованих відходів (
відпрацьовані мастила, ветош та інше)
згідно затвердженої форми №1-ВТ (строк
виконання - до 10.08.2013);

4) забезпечити на підприємстві
заходи щодо запобіганню забрудненню
водних об'єктів стічними водами
(дощовими, сніговими) водами, що
відводяться з території об'єкта (строк
виконання - до 10.10.2013).

Окрім того, за результатами перевірки,
державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища
Чернігівської області Сподаренком А.П
складено протокол про адміністративне
порушення №001110 від 10.07.2013 року та
винесено постанову про накладення
адміністративного стягнення від 10.07.2013
року №261/04 на головного інженера ПАТ
«Чернігівський річковий порт».
Відповідно до копії квитанції №6927.14.1
від 10.07.2013 року названою особою
позивача сплачено суму штрафу в
розмірі 850 грн.

Не погоджуючись із пунктами 2 та 3
припису №228/04 від 10.07.2013 року, позивач
звернувся до адміністративного суду.

Закон України «Про відходи» визначає
правові, організаційні та економічні
засади діяльності, пов'язаної із
запобіганням або зменшенням обсягів
утворення відходів, їх збиранням,
перевезенням, зберіганням,
обробленням, утилізацією та
видаленням, знешкодженням та
захороненням, а також з відверненням
негативного впливу відходів на
навколишнє природне середовище та
здоров'я людини на території України.

За визначення, наведеним у статті 1
цього Закону, відходи - це будь-які
речовини, матеріали і предмети, що
утворилися у процесі виробництва чи
споживання, а також товари (продукція),
що повністю або частково втратили свої
споживчі властивості і не мають
подальшого використання за місцем їх
утворення чи виявлення і від яких їх
власник позбувається, має намір або
повинен позбутися шляхом утилізації чи
видалення; виробник відходів -
фізична або юридична особа, діяльність
якої призводить до утворення відходів;
зберігання відходів - тимчасове
розміщення відходів у спеціально
відведених місцях чи об'єктах (до їх
утилізації чи видалення); розміщення
відходів - зберігання та захоронення
відходів у спеціально відведених для
цього місцях чи об'єктах.

Стаття 17 Закону визначає обов'язки
суб'єктів господарської діяльності у
сфері поводження з відходами.

Пунктом «а» частини 1 статті 32
вказаного Закону передбачено, що з
метою обмеження та запобігання
негативному впливу відходів на
навколишнє природне середовище та
здоров'я людини забороняється вести
будь-яку господарську діяльність,
пов'язану з утворенням відходів, без
одержання від уповноважених органів
виконавчої влади у сфері поводження з
відходами лімітів на обсяги утворення
та розміщення відходів.

Статтею 33 Закону встановлено, що
зберігання та видалення відходів
здійснюються відповідно до вимог
екологічної безпеки та способами, що
забезпечують максимальне використання
відходів чи передачу їх іншим
споживачам (за винятком захоронення).

На кожне місце чи об'єкт зберігання або
видалення відходів складається
спеціальний паспорт, в якому
зазначаються найменування та код
відходів (згідно з державним
класифікатором відходів), їх
кількісний та якісний склад,
походження, а також технічні
характеристики місць чи об'єктів
зберігання чи видалення і відомості
про методи контролю та безпечної
експлуатації цих місць чи об'єктів.

Видалення відходів здійснюється
відповідно до встановлених
законодавством вимог екологічної
безпеки з обов'язковим забезпеченням
можливості утилізації чи захоронення
залишкових продуктів за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

Зберігання та видалення відходів
здійснюються в місцях, визначених
органами місцевого самоврядування з
врахуванням вимог земельного та
природоохоронного законодавства, за
наявності спеціальних дозволів, у яких
визначені види та кількість відходів,
загальні технічні вимоги, заходи
безпеки, відомості щодо утворення,
призначення, методів оброблення
відповідно до встановлених лімітів та
умови їх зберігання. Ліміти на обсяги
утворення і розміщення побутових
відходів не встановлюються.

Стаття 34 Закону визначає вимоги щодо
поводження з небезпечними відходами, а
саме: усі небезпечні відходи за
ступенем їх шкідливого впливу на
навколишнє природне середовище та на
життя і здоров'я людини відповідно до
переліку небезпечних властивостей
поділяються на класи- і підлягають
обліку. Відповідний клас відходів
визначається виробником відходів
відповідно до нормативно-правових
актів, що затверджуються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з питань екології та
природних ресурсів за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення.
Вимоги щодо поводження з побутовими
відходами визначені статтею 35-1 Закону.

Правові, економічні та соціальні
основи організації охорони
навколишнього природного середовища в
інтересах нинішнього і майбутніх
поколінь визначає Закон України «Про
охорону навколишнього природного
середовища».

Статтею 55 вказаного Закону
встановлено, що суб'єкти права
власності на відходи повинні вживати
ефективних заходів для зменшення
обсягів утворення відходів, а також для
їх утилізації, знешкодження або
розміщення. Розміщення відходів
дозволяється лише за наявності
спеціального дозволу на визначених
місцевими радами територіях у межах
установлених лімітів з додержанням
санітарних і екологічних норм
способом, що забезпечує можливість їх
подальшого використання як вторинної
сировини і безпеку для навколишнього
природного середовища та здоров'я
людей.

Правила розроблення, затвердження і
перегляду лімітів на утворення та
розміщення відходів, у тому числі
небезпечних, на території України
визначає Порядок розроблення,
затвердження і перегляду лімітів на
утворення та розміщення відходів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.1998 року №1218
(далі - Порядок) (у редакції на момент
виникнення спірних правовідносин).

Згідно пунктів 3, 4 та 7 Порядку ліміт на
утворення відходів визначається їх
власником у процесі діяльності на
підставі дозволу на розміщення
відходів та договору (контракту) на
передачу відходів іншому власнику.
Ліміт на утворення відходів
розраховується на підставі нормативів
утворення для кожного виду відходів за
класами їх небезпеки і має дорівнювати
сумарному обсягу відходів, розміщених
на своїй території та переданих іншому
власнику. Власникам відходів, які
здійснюють лише їх розміщення,
затверджується ліміт на розміщення
відходів.

Відповідно до приписів пунктів 10-15
Порядку місцеві державні
адміністрації за погодженням з
органами Мінекоресурсів на місцях до 1
лютого поточного року визначають
перелік власників відходів, яким
необхідно одержати ліміти на утворення
та розміщення відходів на наступний
рік (крім власників, які звільняються
від одержання таких лімітів).

Органи Мінекоресурсів на місцях до 1
березня поточного року надсилають на
адреси власників відходів
повідомлення про необхідність подання
на погодження проектів лімітів на
утворення та розміщення відходів на
наступний рік.

Власники відходів, які здійснюють лише
їх розміщення, до 1 квітня, а власники
відходів, які утворюють та розміщують
їх на своїй території, до 1 червня
поточного року подають до органів
Мінекоресурсів на місцях заяви на
одержання дозволу на розміщення
відходів у наступному році.

Органи Мінекоресурсів на місцях
розглядають заяви і до 1 липня видають
дозволи на розміщення відходів або
надсилають власникам відходів
повідомлення з викладенням причин
відмови у видачі дозволів,
встановлюючи термін повторного
подання необхідних документів.

На підставі одержаних дозволів
власники відходів готують скориговані
проекти лімітів на утворення та
розміщення відходів і до 1 вересня
поточного року подають їх на
погодження органам Мінекоресурсів на
місцях.

Дозвіл набирає чинності після
затвердження лімітів на утворення та
розміщення відходів. Він може бути
скоригований за клопотанням власника
відходів щодо перегляду ліміту на
утворення та розміщення відходів.

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ
«Чернігівський річковий порт» внесено
до Переліку власників відходів по м.
Чернігову, яким необхідно отримати
ліміти на утворення та розміщення
відходів на 2013 рік. Однак, позивачем не
було отримано дозвіл на розміщення та
утворення відходів та ліміти на
утворення та розміщення відходів на 2013
рік.

Процедура проведення перевірок з
питань здійснення державного контролю
у сфері охорони навколишнього
природного середовища та оформлення їх
результатів, визначається Порядком
організації та проведення перевірок
суб'єктів господарювання щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства, затвердженого наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
10.09.2008 року № 464 (далі - Порядок).

Порядок поширюється на державних
інспекторів з охорони навколишнього
природного середовища Державної
екологічної інспекції,
Республіканського комітету Автономної
Республіки Крим з охорони
навколишнього природного середовища,
Державної екологічної інспекції в
областях, містах Києві та Севастополі,
Державної екологічної інспекції з
охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря, Державної
екологічної інспекції Азовського моря,
Державної Азово-Чорноморської
екологічної інспекції (далі - органи
Мінприроди) та суб'єктів
господарювання (юридичних та фізичних
осіб).

Відповідно до п. 4.4. Розділу 4 Порядку,
під час проведення перевірки
перевіряються наявність та чинність
дозвільних документів, які
підтверджують право на здійснення
господарської діяльності, пов'язаної з
використанням природних ресурсів
(розміщення відходів, поводження з
відходами (крім поводження з
радіоактивними відходами),
небезпечними хімічними речовинами,
викиди в атмосферне повітря з
стаціонарних джерел, спеціальне
використання природних ресурсів),
транскордонним переміщенням об'єктів
рослинного й тваринного світу, та інших
документів, необхідних для здійснення
перевірки.

За результатами проведеної перевірки,
в тому числі спільної з іншими органами
державного нагляду (контролю),
державним інспектором складається акт
перевірки вимог природоохоронного
законодавства (п. 4.13. Розділу 4 Порядку).

На підставі акта, який складено за
результатами перевірки, протягом п'яти
днів з дня її завершення, у разі
виявлення порушень вимог
природоохоронного законодавства
складається припис про усунення
порушень вимог законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища (п. 4.23. Розділу 4 Порядку).

Враховуючи викладене, у відповідача
були наявні підстави вимагати від
позивача, як господарюючого суб'єкта,
внесеного до переліку власників
відходів, яким необхідно одержати
ліміти на утворення та розміщення
відходів, що здійснює господарську
діяльність без отримання відповідного
дозволу на розміщення відходів,
забезпечити подання документів для
отримання дозволу на розміщення
лімітів, утворення та розміщення
відходів до Департаменту екології та
природних ресурсів Чернігівської ОДА
до 10.10.2013 року, а також забезпечити
ведення обліку відпрацьованих
відходів згідно затвердженої форми
№1-ВТ до 10.08.2013 року.

Тому, оспорюваний припис в частині
пунктів 2 та 3 є правомірним та
відповідає вимогам чинного
законодавства.

У адміністративному позові та
апеляційній скарзі позивач стверджує,
що йому не було відомо про внесення
його у 2012 році до переліку власників
відходів, яким необхідно одержати
ліміти на утворення та розміщення
відходів на 2013 рік. При цьому, позивач
зазначає, що не отримував, у
відповідності до наведених положень
Порядку, від органів Мінекоресурсів
повідомлення про необхідність подання
на погодження проектів лімітів на
утворення та розміщення відходів на
наступний рік, а тому і не вчиняв дій,
направлених на одержання дозволу на
розміщення відходів у 2013 році.

Колегія суддів не враховує дане
покликання апелянта, з огляду на те, що
згідно пункту 20 Порядку
відповідальність за правильність
визначення нормативів утворення
відходів, визначення лімітів утворення
та розміщення відходів, несвоєчасне
затвердження або незатвердження
лімітів утворення та розміщення
відходів несе власник відходів.

При цьому, колегія суддів зауважує, що
правомірність дій органу
Мінекоресурсів щодо надіслання на
адресу позивача повідомлення про
необхідність подання на погодження
проектів лімітів на утворення та
розміщення відходів на наступний рік
колегією суддів не досліджується,
оскільки виходить за межі предмету
доказування у відносинах, з приводу
оскарження припису органу державної
екологічної інспекції, який не
наділено повноваженнями вчиняти дії,
віднесені до компетенції інших
суб'єктів владних повноважень, згідно
Порядку розроблення, затвердження і
перегляду лімітів на утворення та
розміщення відходів.

У скарзі позивач також посилається на
приписи пункту 8 вказаного Поряду,
згідно з яким власники відходів, для
яких платежі за розміщення відходів
усіх класів небезпеки не перевищують 10
гривень на рік, власники тільки
побутових відходів, що уклали договори
на розміщення відходів з
підприємствами комунального
господарства, та власники відходів як
вторинної сировини, які провадять
статутну діяльність із збирання і
заготівлі таких відходів, звільняються
від одержання лімітів на утворення та
розміщення відходів.

Надані до матеріалів справи докази на
підтвердження розміщення позивачем у
2013 році побутових відходів у
встановленому законом порядку, не
являються належним доказом тої
обставини, що ним здійснювалось
утворення та розміщення виключно
побутових відходів. Так само, сплата
позивачем збору за забруднення
навколишнього природного середовища
та екологічного податку за викиди в
атмосферне повітря забруднюючих
речовин стаціонарними джерелами
забруднення та розміщення відходів у
спеціально відведених для цього місцях
не спростовують віднесення позивача до
переліку власників відходів, яким
необхідно одержати ліміти на їх
утворення та розміщення, відтак і
необхідності погодити відповідні
ліміти та отримати відповідні дозволи.

З огляду на викладене, судовою колегію
не встановлено підстав для задоволення
вимог апеляційної скарги та скасування
оскаржуваної постанови, оскільки судом
першої інстанції не допущено порушень
норм матеріального чи процесуального
права, що призвели до не правильного
вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Чернігівський річковий порт»
залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складений 26
травня 2014 року.)

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М