Справа № 826/19295/13-а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Кузьменко В. В.,

суддів
Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю
секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» до
Департаменту економіки та інвестицій
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання
протиправними дії та зобов'язання
вчинити певні дії, за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 31.01.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся з позовом про
визнання протиправними дій
відповідача з визначення розміру
доплати пайового внеску за договором
пайової участі у створенні соціальної
та інженерно-транспортної
інфраструктури міста Києва від 13 .02.2009
року № 30, що перевищує 505595,30 грн., а
також зобов'язання відповідача не
пізніше ніж через 15 робочих днів із дня
набрання законної сили постановою,
прийнятою за наслідками вирішення
даного спору, укласти з позивачем
додаткову угоду до вказаного договору,
відповідно до умов якої розмір доплати
пайового внеску не буде перевищувати
505595,30 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що граничний
розмір пайового внеску, від якого
залежить сума доплати, що підлягає
сплаті відповідачу, обраховується
виходячи з кошторисної вартості
будівництва, а не фактичної
(балансової) вартості збудованого
об'єкта.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
31.01.2014 року позов залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову як таку, що
прийнята з порушенням норм
матеріального права та винести нове
рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

В засідання з'явився представники
апелянта, наполягали на задоволенні
апеляційної скарги. Представник
відповідача просив залишити постанову
суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, заперечення на
апеляційну скаргу, доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, виходячи з того, що
обрахунок граничного розміру пайового
внеску, від якого залежить розмір
несплачених позивачем відповідачу
коштів, має проводитись з урахуванням
фактичної (балансової) вартості
збудованого об'єкта.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 11
лютого 2009 року між Головним
управлінням економіки та інвестицій
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації), та
Відкритим акціонерним товариством
"Укрексімбанк" (замовник) укладено
договір пайової участі у створенні
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури міста Києва № 025-02/1/110209.

Згідно з п. 1.1 розділу 1 договору пайової
участі, предметом договору є сплата ВАТ
"Укрексімбанк" пайової участі (внесків)
на створення соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста Києва, у зв'язку із прибудовою,
загальною площею 1851,90 кв.м., до існуючої
будівлі банку на вулиці Антоновича
(Горького), 127 у Голосіївському районі
міста Києва.

Відповідно до листа відповідача від 13
лютого 2009 року № 049-08/859 договору
присвоєно наступні реквізити: від 13
лютого 2009 року № 30.

Згідно з п. 1.3 розділу 1 договору пайової
участі, розмір пайового внеску
становить 1932610,00 грн. та підлягає
уточненню після надання документів, що
підтверджують фактичні витрати на
будівництво (реконструкцію) об'єкта.

На виконання умов договору пайової
участі, позивачем перераховано на
розрахунковий рахунок відповідача
кошти у загальному розмірі 2017930,00 грн.

Листом від 02 листопада 2011 року №
049-18/6272-11 відповідачем повідомлено про
розрахунок пайової участі, відповідно
до якого, загальна кошторисна вартість
будівництва (у цінах 2011 року) складає
25235253,00 грн., а граничний розмір пайового
внеску - 2523525,00 грн.

Апелянт не погоджується з вказаними
розрахунками та посилається на те, що
величина пайової участі (внеску)
замовника у створенні
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
визначається у договорі, укладеному з
органом місцевого самоврядування,
відповідно до встановленого органом
місцевого самоврядування розміру
пайової участі (внеску) замовника від
загальної кошторисної вартості
будівництва (реконструкції) об'єкта
містобудування, визначеної згідно з
державними будівельними нормами, без
урахування витрат з придбання та
виділення земельної ділянки,
звільнення будівельного майданчика
від будівель, споруд та інженерних
мереж, влаштування внутрішньо- та
позамайданчикових інженерних мереж і
споруд та транспортних комунікацій.

Відповідно до ст. 27-1 Закону України "Про
планування і забудову територій"
(чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів
належить до відання відповідних
органів місцевого самоврядування.

Замовник, який має намір здійснити
будівництво об'єкта містобудування у
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту,
крім випадків, передбачених ч. 4 цієї
статті.

Пайова участь (внесок) замовника у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
полягає у відрахуванні замовником
після прийняття об'єкта в експлуатацію
до відповідного місцевого бюджету
коштів для забезпечення створення і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), порядок залучення,
розрахунку розміру і використання
коштів пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
встановлюють органи місцевого
самоврядування відповідно до цього
Закону.

Згідно з пп. 6.3 п. 6 Порядку визначення
розмірів пайової участі (внесків)
забудовників (інвесторів) у створенні
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури м. Києва, затвердженого
рішенням Київської міської ради від 30
грудня 2010 року № 573/5385, граничний розмір
пайової участі (внеску) забудовників
(інвесторів) у створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста розраховується, виходячи із
загальної кошторисної вартості
будівництва (реконструкції) об'єкта та
не перевищує встановленого законом
розміру.

Проведення остаточного розрахунку
розміру пайового внеску, розрахованого
із застосуванням норми щодо його
граничного розміру, здійснюється
Управлінням після надання
забудовником (інвестором) фактичних
показників щодо вартості об'єкта
будівництва відповідно до акта
готовності об'єкта до експлуатації та
свідоцтва інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю.

У випадку, якщо забудовником
(інвестором) не надані документи про
затвердження у встановленому порядку
кошторисної вартості будівництва
(реконструкції) об'єкта, розрахунок
обсягу пайової участі проводиться
відповідно до п. 6.1 та п. 6.2 цього Порядку
без застосування норм щодо граничного
розміру.

Листом від 20 червня 2011 року № 025-02/5044,
позивач надав відповідачу документи
щодо затвердження проектної
документації з метою проведення
остаточних розрахунків, зокрема акт
готовності об'єкту до експлуатації від
23 травня 2011 року, згідно якого вартість
основних фондів, які приймаються в
експлуатацію, що є фактичним
показником щодо вартості об'єкта
будівництва, складає 26659569,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 40 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), граничний розмір
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту з
урахуванням інших передбачених
законом відрахувань не може
перевищувати: 10 відсотків загальної
кошторисної вартості будівництва
об'єкта - для нежитлових будівель та
споруд; 4 відсотки загальної
кошторисної вартості будівництва
об'єкта - для житлових будинків.

Отже, розрахунок граничного розміру
пайового внеску, від якого залежить
розмір несплачених позивачем коштів,
має проводитись з урахуванням
фактичної (балансової) вартості
збудованого об'єкта та повинен
становити 2665957,00 грн., як і визначено
відповідачем.

Також, колегія суддів не бере до уваги
посилання відповідача на пропущення
строку подачі апеляційної скарги, так
як згідно розписки в матеріалах справи,
копію спірного рішення апелянтом
отримано 25.02.2014 року, апеляційну скаргу
подано 04.03.2014 року, що підтверджується
відбитком поштового штемпелю на описі
поштового відправлення, тобто, в межах
встановленого строку на апеляційне
оскарження.

Враховуючи викладене, апелянтом не
було надано доказів на підтвердження
вимог апеляційної скарги, а висновки
суду першої інстанції є такими, що
відповідають вимогам закону і доводами
апеляційної скарги не спростовуються.

Перевіривши мотивування судового
рішення та доводи апеляційної скарги,
відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України,
відповідно до якої суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
відмови в задоволенні позову, через що
постанову суду першої інстанції слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про судове рішення в
адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 31.01.2014 року у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» до
Департаменту економіки та інвестицій
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання
протиправними дії та зобов'язання
вчинити певні дії - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 31.01.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, тобто з 20.05.2014 року,
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В. В. Кузьменко

Судді:
Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено
20.05.2014 року.

Головуючий суддя
Кузьменко В. В.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.