Справа № К-29660/10-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К-29660/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

за участю:

представника позивача - Федоришина О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Лубенське шляхове будівельне
управління № 9»

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 25 серпня 2010 року

у справі № 2а-44024/09/1670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лубенське шляхове
будівельне управління № 9»

до Лубенської об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (правонаступником якої є
Лубенська об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Полтавській області)

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лубенське шляхове
будівельне управління №9», яке є
правонаступником Відкритого
акціонерного товариства «Лубенське
шляхове будівельне управління №9»
(далі - позивач), звернулось до суду з
позовом до Лубенської об'єднаної
державної податкової інспекції у
Полтавській області (далі - відповідач)
про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень від 30 січня 2009 року:
№/0 - у повному обсязі, №/0 - в
частині визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 318443,63 грн., з яких основний платіж
становить 212295,75 грн. та штрафна
(фінансова) санкція 106147,88 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2010
року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Лубенської ОДПІ у
Полтавській області №/0 від 30
січня 2009 року в частині визначення ТОВ
«Лубенське ШБУ №9» податкового
зобов'язання за платежем: податок на
прибуток приватних підприємств в
розмірі 318443,63 грн., у тому числі: 212295,75
грн. - за основним платежем, 106147,88 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Лубенської ОДПІ у Полтавській області
№/0 від 30 січня 2009 року, яким
визначено ТОВ «Лубенське ШБУ №9»
податкове зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість у розмірі
254752,73 грн., у тому числі: 169835,15 грн. - за
основним платежем, 84917,58 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ТОВ «Лубенське ШБУ №9»
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 3,40 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 серпня 2010
року постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2010
року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі ТОВ «Лубенське ШБУ
№9», посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 серпня 2010
року та залишити в силі постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2010
року.

У відповідності до положень частини 1
статті 55 Кодексу адміністративного
судочинства України у справі здійснено
заміну відповідача - Лубенської ОДПІ у
Полтавській області її
правонаступником - Лубенською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Полтавській області, що
підтверджується випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АА №
603933 від 05 червня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутнього у судовому
засіданні представника позивача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Лубенська ОДПІ у Полтавській області
провела планову виїзну перевірку ВАТ
«Лубенське ШБУ №9» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01 липня 2007 року по 01 липня 2008
року, валютного та іншого
законодавства за період з 01 липня 2007
року по 01 липня 2008 року, за результатами
якої був складений акт № 86/23/03450436 від 21
січня 2009 року.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені, зокрема: вимоги
підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону,
підпунктів 5.3.1, 5.3.2 пункту 5.3 статті 5,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток у періоді,
що перевірявся, на загальну суму 236377,75
грн., у тому числі за 3 квартал 2007 року -
179177,50 грн., за 4 квартал 2007 року - 49105,00
грн., за 1 квартал 2008 року - 5719,75 грн., за 2
квартал 2008 року - 2375,50 грн.; вимоги
пунктів 1.3, 1.7 статті 1, підпунктів 7.4.4,
7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у періоді, що
перевірявся, на загальну суму 169835,15
грн., у тому числі: за вересень 2007 року -
135067,00 грн., за грудень 2007 року - 34768,15 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
позивач неправомірно включив до складу
валових вартість придбаних товарів і
наданих йому підрядних робіт ТОВ «ПК
«Технологічна комплектація та
будівництво» та вартість придбаних у
ТОВ «ПБК «Вертикаль»
товарно-матеріальних цінностей згідно
укладених між сторонами договорів, а
суми податку на додану вартість,
сплачені у складі такої вартості, до
складу податкового кредиту
відповідного податкового періоду, з
огляду на те, що: згідно протоколу
допиту директора ТОВ «ПК «Технологічна
комплектація та будівництво» - ОСОБА_2 у
товариства відсутні трудові ресурси та
виробничі потужності, необхідні для
виконання будівельно-монтажних робіт;
згідно акту ДПІ у Московському районі
м. Харкова від 08 жовтня 2008 року №
4729/23-32948799 ТОВ «ПБК «Вертикаль» за
період з 01 квітня 2006 року по 30 червня 2008
року згідно податкової звітності та
наданих до перевірки документів не
мало трудових ресурсів та необхідних
фондів для виконання укладених угод;
позивач не надав до перевірки
товарно-транспортні накладні, які б
підтверджували транспортування
товарно-матеріальних цінностей від
постачальників. Вказані обставини
слугували підставою для висновку
податкового органу про те, що
оспорювані правочини, укладені між
позивачем та ТОВ «ПК «Технологічна
комплектація та будівництво» і ТОВ
«ПБК «Вертикаль», носять фіктивний
характер і не спричиняють реального
настання наслідків, а тому є нікчемними
у розумінні положень статті 228
Цивільного кодексу України.

30 січня 2009 року Лубенська ОДПІ у
Полтавській області на підставі
вказаного акту перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/0, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», визначила ТОВ «Лубенське ШБУ
№9» суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на
прибуток у розмірі 354566,63 грн., у тому
числі: 236377,75 грн. - за основним платежем,
118188,88 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Вказане податкове
повідомлення-рішення не оскаржувалось
позивачем в частині визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 24082,00 грн. та
застосованих штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 12041,00 грн. за
порушення ним вимог підпунктів 5.3.1, 5.3.2
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

30 січня 2009 року Лубенська ОДПІ у
Полтавській області на підставі
вказаного акту перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/0, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», визначила ТОВ «Лубенське ШБУ
№9» суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 254752,73 грн., у тому
числі: 169835,15 грн. - за основним платежем,
84917,58 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
податковим органом не було доведено
правомірності визначення позивачу
податкових зобов'язань з податку на
прибуток та податку на додану вартість,
оскільки витрати позивача
підтверджені належними первинними
бухгалтерськими та платіжними
документами, з урахуванням того, що
факт оприбуткування позивачем товарів
(робіт, послуг) знайшов своє
підтвердження у акті перевірки та
податковим органом не заперечувався, з
урахуванням того, що контрагенти
позивача мали відповідні ліцензії на
провадження певних видів діяльності, а
придбані позивачем у ТОВ «ПК
«Технологічна комплектація та
будівництво» і ТОВ «ПБК «Вертикаль»
товари (роботи, послуги) були
використані ним у власній
господарській діяльності, з
урахуванням видів діяльності, які
здійснює ТОВ «Лубенське ШБУ №9».

Суд апеляційної інстанції,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, виходив з того, що факт
виконання робіт, які були предметом
договору, укладеного позивачем з ТОВ
«ПК «Технологічна комплектація та
будівництво», а також факт придбання
товарно-матеріальних цінностей, які
були предметом договору, укладеного
позивачем з ТОВ «ПБК «Вертикаль», не
може свідчити про реальність
господарських операцій на підставі
договорів, укладених позивачем саме з
цими контрагентами.

Однак, з такими висновками суду
апеляційної інстанції колегія суддів
погодитись не може, з огляду на
наступне.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
прибуток і податку на додану вартість,
валових витрат та податкового кредиту,
регулюються статтею 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) та статтею 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень пункту 5.1 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), господарська
діяльність - це будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Тобто Закон України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) та Закон України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) пов'язують
виникнення у платника податків права
на включення до складу валових витрат
вартості придбаних товарів, а
сплачених ним у складі такої вартості
сум податку - до складу податкового
кредиту із фактичним виконанням робіт
(послуг) чи поставкою товарів, у ціні
яких цей податок сплачений.

Згідно положень частин 1, 2 статті 875
Цивільного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) за договором
будівельного підряду підрядник
зобов'язується збудувати і здати у
встановлений строк об'єкт або виконати
інші будівельні роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

При цьому, частиною 1 статті 838
Цивільного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що
підрядник має право, якщо інше не
встановлено договором, залучити до
виконання роботи інших осіб
(субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник.

У зв'язку з затвердженням доповнень до
Правил визначення вартості
будівництва ДБН Д.1.1-1-2000 та зміною бази
обчислення окремих складових
кошторисної вартості будівництва
наказом Державного комітету з
будівництва та архітектури від 21
червня 2002 року № 237/5 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) були затверджені типові
форми первинних облікових документів у
будівництві № КБ-2в «Акт приймання
виконаних підрядних робіт» та № КБ-3
«Довідка про вартість виконаних
підрядних робіт», і запроваджено їх
застосування з 01 липня 2002 року.

Пунктом 2 наказу Державного комітету з
будівництва та архітектури від 21
червня 2002 року № 237/5 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) поширено типові форми:
№ КБ-2в - на будівельні підприємства та
будівельні структурні підрозділи
підприємств усіх видів економічної
діяльності незалежно від форм
власності, що виконують будівельні та
монтажні роботи, роботи з капітального
та поточного ремонту будівель і споруд
та інші підрядні роботи із залученням
бюджетних коштів або коштів
підприємств, установ та організацій
державної форми власності; № КБ-3 - на
усі будівельні підприємства та
будівельні структурні підрозділи
підприємств усіх видів економічної
діяльності незалежно від форм
власності, що виконують будівельні та
монтажні роботи, роботи з капітального
та поточного ремонту будівель і споруд
та інші підрядні роботи за рахунок усіх
джерел фінансування.

Зокрема, згідно положень пунктів 1
Пояснень щодо заповнення «Акту
приймання виконаних підрядних робіт»
(типової форми № КБ-2в) та «Довідки про
вартість виконаних підрядних робіт»
(типової форми № КБ-3), затверджених
наказом Державного комітету з
будівництва та архітектури від 21
червня 2002 року № 237/5 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) акт приймання виконаних
підрядних робіт складається для
визначення вартості виконаних обсягів
підрядних робіт та проведення
розрахунків за виконані підрядні
роботи на будівництві на основі
журналу обліку виконаних робіт (форма
№ КБ-6) у двох примірниках і подається
субпідрядником генпідряднику,
генпідрядником - замовнику
(забудовнику); довідка за формою № КБ-3
складається для визначення вартості
виконаних обсягів підрядних робіт і
проведення розрахунків за виконані
підрядні роботи з будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, 18
вересня 2007 року між ТОВ «Лубенське ШБУ
№9» (замовником) та ТОВ «ПК
«Технологічна комплектація та
будівництво» (підрядником) був
укладений контракт, відповідно умов
якого підрядник в межах договірної
ціни виконує власними силами та
залученими силами і засобами з
використанням своїх матеріалів всі
передбачені замовленням роботи, здає в
обумовлені строки об'єкт в
експлуатацію замовнику. Об'єктом робіт
було асфальтування доріжок картингу у
м. Полтава.

25 липня 2007 року між ТОВ «ПБК
«Вертикаль» (постачальником) та ТОВ
«Лубенське ШБУ №9» (покупцем) був
укладений договір купівлі-продажу №
25/07, відповідно до умов якого (з
урахуванням додаткових угод)
постачальник постачає, а покупець
купує та оплачує на умовах цього
договору товар - бітум дорожній у
відповідній кількості та якості.

У справі, що розглядається, суд першої
інстанції встановив, що: господарські
операції з виконання робіт з
асфальтування доріжок картингу у м.
Полтава, на підставі укладеного між
позивачем та ТОВ «ПК «Технологічна
комплектація та будівництво» договору
мали реальний характер, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
актом приймання виконаних підрядних
робіт (форми КБ2в), довідкою про
вартість виконаних підрядних робіт
(форми КБ3), видатковою накладною,
прибутковим ордером, податковими
накладними, платіжними дорученнями та
випискою банку; господарські операції
з придбання позивачем бітуму
дорожнього, на підставі укладеного між
позивачем та ТОВ «ПБК «Вертикаль»
договору мали реальний характер, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
накладними, прибутковими ордерами,
залізничними накладними, податковими
накладними, платіжними дорученнями.
Копії вказаних документів знаходяться
в матеріалах справи (т.1 арк. справ 79-106,
120-125).

Крім іншого, з протоколу допиту свідка
від 22 грудня 2008 року, на який в
обґрунтування правомірності
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень посилається
податковий орган на 10 аркуші акту
перевірки, вбачається, що директор ТОВ
«ПК «Технологічна комплектація та
будівництво» - ОСОБА_2 пояснив, що у
зв'язку з відсутністю у товариства
трудових ресурсів та виробничих
потужностей, необхідних для виконання
будівельно-монтажних робіт, роботи по
асфальтуванню доріжок картингу у м.
Полтава виконувались ТОВ
«Спецпостачання» на підставі договору
субпідряду, укладеного між ТОВ «ПК
«Технологічна комплектація та
будівництво» та ТОВ «Спецпостачання»,
будівельні матеріали, які
використовувались ТОВ «ПК
«Технологічна комплектація та
будівництво» для таких робіт
закуповувались товариством також у ТОВ
«Спецпостачання».

Матеріали справи містять також
ліцензії, згідно яких ТОВ «ПК
«Технологічна комплектація та
будівництво» мало право здійснювати
будівельну діяльність згідно з
додатком, у переліку якого вказано,
крім іншого, будівництво транспортних
мереж, зокрема, дорожніх основ та
покриттів (т.1 арк. справи 175-175).

Факт придбання позивачем товарів
(робіт, послуг) у ТОВ «ПК «Технологічна
комплектація та будівництво» і ТОВ
«ПБК «Вертикаль» з метою використання
у власній господарській діяльності
підтверджується, крім іншого, видами
діяльності, які здійснює ТОВ
«Лубенське ШБУ № 9», зокрема:
будівництво доріг, аеродромів та
улаштування поверхні спортивних
споруд.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов помилкового висновку
про наявність підстав для скасування
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 серпня 2010
року підлягає скасуванню із залишенням
в силі постанови Полтавського
окружного адміністративного суду від 08
квітня 2010 року.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 226,
230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лубенське
шляхове будівельне управління № 9»
задовольнити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2010
року скасувати, а постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 серпня 2010
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна