Справа № 2а/10847/12/1370
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
Справа №
876/8119/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г, Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
29.04.2013 року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И
В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся в суд з адміністративним
позовом до державної податкової
інспекції у Пустомитівському районі
Львівської області про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 23.10.2012 року, яким визначено
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в сумі 22595
грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що
висновок податкового органу про
завищення ним розміру податкового
кредиту з ПДВ за жовтень 2010 року, який
сформовано за наслідками
господарських операцій з ПП
«Аеромакс-Сервіс», є необґрунтованим.
Цей висновк зроблено на основі самого
лишень акта перевірки ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова, у
якому йдеться про неможливість
здійснення господарської діяльності
ПП «Аеромакс-Сервіс», які у свою чергу
опосередковані результатами перевірки
постачальника ПП «Аеромакс-Сервіс» - ПП
«Фірма Західпостачторг». Внаслідок
цього відповідачем визначено
підприємству податкове зобов»язання з
податку на додану вартість. Податковий
кредит сформований відповідно до вимог
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997р. № 168/97-ВР у
зв'язку з придбанням позивачем товару,
що в наступному були використані в
господарській діяльності товариства.
При цьому, сформований податковий
кредит підтверджуються первинними,
розрахунковими документами та
податковими накладними.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 29.04.2013 року
задоволено позовні вимоги, оскільки
суд погодився з наведеними позивачем
доводами.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив відповідач - ДПІ у
Пустомитівському районі Львівської
області, який просить скасувати дану
постанову та прийняти нову про відмову
в задоволенні позову в повному.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги та зазначає, що у підсумку
перевірки було встановлено завищення
податкового кредиту за жовтень 2010 року
на суму 18076 грн., який сформовано на
підставі податкової накладної від ПП
«Аеромакс-Сервіс». Назване
підприємство, згідно з актом ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова від
11.06.2012 року № 507/2204/35897868, фактично
господарською діяльністю не
займається, воно відсутнє за своєю
зареєстрованою адресою, а судячи з
відомостей автоматизованої бази даних,
основним його постачальником протягом
липня-грудня 2010 року було ПП «Фірма
Західпостачторг», діяльність якого
також виходить за межі правового поля.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 07.07.2006
року зареєстрований Пустомитівською
районною державною адміністрацією та
25.07.2003 року взято на податковий облік і
на момент проведення перевірки
знаходиться на обліку в ДПІ у
Пустомитівському районі Львівської
області та з 11.08.2003 року зареєстрований
платником податку на додану вартість.

Податковим органом 12.07.2012 року
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку взаєморозрахунків
позивача з ПП «Аеромакс-Сервіс» з
питань повноти нарахування та сплати
податку на додану вартість за жовтень
2010 року.

19.07.2012 року за результатами перевірки
складено акт перевірки №
338/172-2001/НОМЕР_1, яким встановлено
порушення підприємством вимог ч. 2 ст.
288, ст. 216 Цивільного кодексу України, ст.
3, ст. 4, п. п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5
ст.7ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 3 квітня 1997 року
№168/97-ВР, внаслідок чого завищено
розмір податкового кредиту з ПДВ за
жовтень 2010 року на суму 18076,44 грн.

Податковим органом на підставі акта
перевірки 27.07.2012 року винесено
податкове повідомлення-рішення №
, відповідно до якого збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
загальну суму 27114 грн., у тому числі 18076
грн. - за основним платежем, 9038 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Між сторонами немає спору щодо змісту
та форми первинних документів, які є у
справі та досліджувалися під час
перевірки та під час судового розгляду.
Водночас, відповідач заперечує сам
факт (реальність) здійснення
господарських операцій між позивачем
та ПП «Аеромакс - Сервіс».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
підставно виходив з наступного.

Податкові зобовязання з податку на
додану вартість визначені внаслідок
порушення, на думку відповідача, п. п.
7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст.7ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 3 квітня 1997 року №168/97-ВР ,
в результаті чого завищено розмір
податкового кредиту з ПДВ за жовтень 2010
року на суму 18076,44 грн.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України
«Про податок на додану вартість»в
редакції, чинній на дату існування
відповідних відносин, податковий
кредит - сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим законом.

Згідно із пп. 7.2.1., п. 7.2 ст. 7 вказаного
закону платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими рядками
визначені реквізити.

Згідно п.п. 7.4.1. вказаного закону
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 ст. 6 та ст. 8
цього закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з :придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Відповідно до п. 7.4.4. закону,
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій (пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №168/97-ВР):
або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг),
дата виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 року № 168/97-ВР
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплачена у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

У відповідності до вимог п. 7.4.5. п. 7.4 ст.7
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). З аналізу
ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість"від 03.04.1997 року №
168/97-ВР, випливає, що визначальною
підставою для формування податкового
кредиту є достовірне встановлення
обставин щодо реальності
господарської операції, наявності
правових та фактичних підстав для
витрат з придбання товарів, робіт,
послуг.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» №996 від
16.07.1999р., підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Аналізуючи наведені приписи суд першої
інстанції вірно зазначив, що
необхідною умовою для віднесення
платником ПДВ до податкового кредиту
звітного періоду сум ПДВ, включених в
ціну придбаних товарів (послуг), є факт
придбання таких товарів (послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника. Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати ПДВ до
бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Господарська
діяльність платника податку повинна
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

В основу висновку про порушення
законодавства позивачем та
нікчемності правочинів, ДПІ поклало
обставини, встановлені 11.06.2012 року ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова акт
перевірки № 507/2204/35897868 про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
«Аеромакс - Сервіс» щодо
документального підтвердження
господарських відносин з платниками
податків та зборів, їх реальності та
повноти відображення в обліку за
липень-грудень 2010 року», де у підсумку
зазначено про те, що ПП «Аеромакс -
Сервіс» фактично жодних господарських
операцій протягом липня - грудня не
вчиняло. На цій підставі відповідач
вирішив, що угода, яку ФОП ОСОБА_3 уклав
з ПП «Аеромакс-Сервіс» є протиправною,
внаслідок чого підприємець
неправомірно відніс до складу
податкового кредиту податок на додану
вартість за жовтень 2010 року, який
підлягає коригуванню.

Судом апеляційної інстанції, з
врахуванням встановленого судом
першої інстанції, встановлено, що 01.01.2010
року ФОП ОСОБА_3 (Покупець) уклав з ПП
«Аромакс-Системз» (Постачальник)
договір поставки № 1, умовами якого
передбачено, що Постачальник
зобов'язується поставити покупцю товар
у відповідності зі Специфікацією, яка є
невід'ємною частиною договору, в
обумовлений у договорі строк, а
Покупцем зобов'язується прийняти і
оплатити цей товар в порядку та строки,
встановлені договором. Якість товару
повинна відповідача вимогам ДСТУ 9078-84
Піддони плоскі дерев'яні. Постачальник,
відповідно до п. 2.1 цього договору,
зобов'язується постачати товар
окремими партіями відповідно до
графіка поставки товару, що є
невід'ємною частиною договору. У п. 2.6
Договору передбачено, що роботи з
навантаження товару на транспорт
Покупця здійснюється силами і за
рахунок Постачальника. Обов'язком
Покупця, відповідно до п. 2.7. Договору, є
вчинити усі необхідні дії, щоб
забезпечити прийняття товару.
Додатками до договору від 01.01.2010 року №
01 є погоджені сторонами специфікація
товару (піддони дерев'яні, їх кількість
та вартість), графік поставок товару та
графік платежів. Ці додатки є
невід'ємними частинами договору від
01.01.2010 року.

Обумовлений товар позивач перевозив
самостійно зі складу ПП
«Аеромакс-Сервіс» на свої складські
приміщення по вул. Фабричній , 19 в м.
Пустомити, за допомогою фургона марки
Mercedes-Benz 817, НОМЕР_2, право користування
яким підтверджується договором
позички від 01.01.2010 року, який належить
на праві власності батькові позивача.
Факт транспортування товару оформлено
товарно-транспортними накладними та
подорожніми листами встановленої
форми та змісту, копії яких долучено до
матеріалів даної справи. Пунктом
навантаження, відповідно до цих
супровідних документів, зазначено
приміщення по вул.. Джорджа Вашингтона,
8 в м. Львові, яке ПП «Аеромакс-Сервіс»
використовує на умовах договору оренди
із ЗАТ НВП «Укрзахіденерго».

Товар позивач отримав згідно з
наступних видаткових накладних на
кожну партію поставки: № РН-1006001 від
06.10.2010 року на суму 37050 грн., у т.ч. ПДВ в
сумі 6175 грн.; № РН-1007001 від 07.10.2010 року на
суму 22142,40 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 3690,40 грн.;
№ РН-1012003 від 39244,80 грн. у т.ч. ПДВ в сумі
6540,80 грн.; № РН-1013002 від 13.10.2010 року на
суму 2937,60 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 489,60 грн.;
№ РН-1015004 від 15.10.2010 року на суму 7083,84
грн., у т.ч. ПДВ в сумі 1180,64 грн..

По факту поставок ПП «Аеромакс-Сервіс»
виписало позивачу наступні податкові
накладні: № від 06.10.2010 року, №
від 07.10.2010 року, № від 12.10.2010
року, № від 13.10.2010 року, №
від 15.10.2010 року. Загальна вартість
товару та суми податку на додану
вартість, включених у ціну товару
збігаються з тими, що зазначено у
перелічених вище видаткових накладних.

Загалом, протягом жовтня 2010 року
позивач придбав у ПП «Аеромакс-Сервіс»
дерев'яних піддонів у кількості 3642 шт.
на загальну суму 108458,64 грн., у т.ч. ПДВ в
сумі 18076,04 грн. Позивач повністю оплатив
вартість товару, на підтвердження чого
долучив копії платіжних доручень № 119
від 03.11.2010 року на суму 18000 грн., № 120 від
09.11.2010 року на суму 20000 грн., № 115 від
22.10.2010 року на суму 20000 грн., № 112 від
18.10.2010 року на суму 20000 грн., № 111 від
15.10.2010 року на суму 10000 грн., № 109 від
07.10.2010 року на суму 20000 грн., № 108 від
01.10.2010 року на суму 10000 грн. (а.с. 63-69).
Податок на додану вартість в сумі 18076,04
грн., який було сплачено у вартості
товару, ФОП ОСОБА_3 на підставі
зазначених вище податкових накладних,
відніс до складу податкового кредиту
за жовтень 2010 року.

Надалі придбаний товар ФОП ОСОБА_3 у тій
же кількості реалізував своїм покупцям
- ТОВ «Торговий дім «Кохавинка», ТОВ
«Альба», ТОВ «Люстдроф», ТОВ «Факро
Орбіта», на підтвердження чого долучив
копії договорів купівлі-продажу та
договорів поставки, які укладено з
переліченими контрагентами, накладні,
згідно з якими їм постачався товар,
податкові накладні, які позивач видав
своїм покупцям по факту кожної
поставки, та копії квитанцій про оплату
реалізованого товару.

Посилання ДПІ на неподання до
перевірки певних документів на
підтвердження господарських операцій
повинна бути підтверджена
відповідними доказами, які суду ДПІ
надані не були.

Проаналізувавши зазначене суд вважає,
що наведені в акті перевірки дані щодо
ПП «Аеромакс-Сервіс» є субєктивним
припущенням податкового органу про
неможливість здійснювати господарські
операції з ФОП ОСОБА_3. Крім того,
висновок позивача про нікчемність угод
ґрунтується на висновку іншого
податкового органу про нікчемність
угод.

Заперечуючи фактичне виконання робіт
(поставку товарів), податковий орган
повинен навести відповідні докази, що
ці роботи (товари) не виконувалися
взагалі або виконувалися не тими
особами, які зазначені в первинних
документах.

Разом з тим, що стосується позивача, то
податковий орган взагалі не
висловлював сумнівів в його не
спроможності виконувати господарські
операції.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців" від
15.05.2003р. №755-ІV якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

На момент вчинення господарських
операцій позивачем з ПП
«Аеромакс-Сервіс» відомості про
зазначеного контрагента знаходилися в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.
Вказані обставини не заперечуються
податковим органом в акті перевірки і
під час розгляду судової справи по
суті.

Також на момент вчинення оспорюваних
господарських операцій контрагент
позивача був в установленому порядку
зареєстрованим платником податку на
додану вартість з правом складання
податкових накладних.

Підстави нікчемності правочину
встановлюються законом, а не актами
податкових перевірок. Вказані в актах
перевірки недоліки, допущені субєктом
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки законодавство не встановлює
таких підстав нікчемності правочину.
Аналогічне тлумачення повноважень
органів державної податкової служби
наведене в листі Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємництва від 16.09.2011р.

Також необхідно зазначити, що вказані
висновки податкового органу прямо
суперечать не лише Закону України «Про
податок на додану вартість» від 3
квітня 1997 року №168/97-ВР, а й практиці
Європейського Суду з прав людини, яка
відповідно до вимог ст.17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" застосовується судами як
джерело права. Так, Європейський Суд у
рішенні від 22 січня 2009 р. у справі
"БУЛВЕС АД проти Болгарії"(заява № 3991/03)
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
другий раз, а також сплачувати пеню. На
думку суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в спосіб, визначений
ст.162 КАС України, оскільки відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатні та беззаперечні докази в
обгрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, та не
довів правомірність прийнятих рішень.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 29.04.2013 року
у справі №2а-10847/12/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Н.Г.Левицька

І.М.Обрізко

Повний текст виготовлено 20.05.2014р.