Справа № 1326/8545/12, 2а-1326/890/12
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 р.
Справа № 876/5886/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі м.
Львова на постанову Франківського
районного суду м. Львова від 27
листопада 2012 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі м.
Львова про зобов'язання до вчинення
дій,-

В С Т А Н О В И В :

03.10.2012 ОСОБА_1 звернулась до суду з
вищевказаним позовом до Управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова (далі -
Управління) про зобов'язання підвищити
пенсію відповідно до п. «г» ст.77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
(далі - Закон №1788-ХІІ), а саме на 25
процентів мінімальної пенсії за віком.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 27 листопада 2012 року,
прийнятою в скороченому провадженні,
заявлений позов задоволено частково.
Зобов'язано Управління здійснити
перерахунок надбавки до пенсії і
проводити відповідні виплати на
користь ОСОБА_1, як члену сім'ї
політично репресованого, згодом
реабілітованого і якого було примусово
переселено, в розмірі, передбаченому п.
«г» ст. 77 Закону україни « Про пенсійне
забезпечення» із розрахунку 25%
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» починаючи з 03.04.2012 року з
урахуванням попередніх виплат.

Не погодившись із винесеним рішенням,
його оскаржило Управління, яке
покликаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить скасувати
постанову суду першої інстанції і
винести нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно із ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
апеляційний суд приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Безспірно встановлено, що позивач
перебуває на обліку у відповідача та
отримує пенсію по віку з врахуванням
підвищення до пенсії громадянам,
членам сім'ї політично репресованого,
згодом реабілітованого і якого було
примусово переселено в розмірі 43, 52 грн
на підставі постанови Кабінету
Міністрів України від 16 липня 2008 року
№654 «Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» (далі -
Постанова №654).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Згідно п. «г» ч.1 ст.77 Закону №1788-ХІІ
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії
підвищуються на 50%, а членам їх сімей,
яких було примусово переселено, - на 25%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно п.6 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до прийняття
відповідного закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом №1788-ХІІ. Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон №1788-ХІІ має
вищу юридичну силу в порівнянні з
Постановою №654. Отже, відповідач
неправомірно виплачував підвищення до
пенсії в меншому розмірі, ніж це
передбачено п."г" ч.1 ст.77 зазначеного
Закону.

У відповідності до ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.
Положення ч.3 ст.28 цього Закону, на думку
колегії суддів не є перешкодою для
застосування величини мінімального
розміру пенсії за віком до обрахування
інших пенсій чи доплат пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого крім передбаченого ч.1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Апеляційний суд вважає за необхідне
звернути увагу, що пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі.
Підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати.

Отже, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі, у разі
відсутності спору про право особи на
отримання підвищення до пенсії або
встановлення такого права в судовому
порядку, не можна обмежувати орган,
відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Тобто, органи Пенсійного фонду України
зобов'язані проводити нарахування та
виплати відповідних періодичних
платежів зокрема членам сім'ї
реабілітованих громадян до втрати ними
такого права.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо нарахування та виплати підвищення
до пенсії як громадянину, члену сім'ї
політично репресованого, згодом
реабілітованого і якого було примусово
переселено відповідно до п. «г» ч.1 ст.77
Закону №1788-ХІІ в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком починаючи з 03.04.2012 року.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі відповідача, відповідний
обов'язок слід покласти на останнього.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому п. "г" ч.1 ст.77 Закону
№1788-ХІІ розмірі апеляційний суд не
вбачає.

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування зазначеного
підвищення до пенсії, як на причину
невиконання покладених на державу
зобов'язань, до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова -
залишити без задоволення.

Постанову Франківського районного
суду м. Львова від 27 листопада 2012 року у
справі № 1326/8545/12 - без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя О.Б.
Заверуха

Судді А.Р. Курилець

О.І. Мікула