Справа № 489/2750/14-а
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а/489/177/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року
м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

представників третіх осіб Курдіяш
Г.О., Хмельницького В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області (далі -Відділ примусового
виконання рішень), третіх осіб -
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєві (далі -
Управління Пенсійного фонду),
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Миколаївській області (далі - Державна
казначейська служба) про визнання
протиправним і скасування постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження та зобов'язання вчинити
певні дії

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом в якому просив визнати
протиправним і скасувати рішення
Відділу примусового виконання рішень
про відмову у відкритті виконавчого
провадження, зобов'язати відповідача
прийняти виконавчий лист до виконання
і виконати судове рішення.

У позові ОСОБА_3 вказав, що постановою
Ленінського районного суду м.Миколаєва
від 16.07.2013 стягнуто з Управління
Пенсійного фонду на його користь
розраховану станом на 01.01.2012 доплату до
пенсії в розмірі 22928,20 грн.

Виданий судом виконавчий лист був
предявлений до Відділу примусового
виконання рішень, але 13.02.2014
державний виконавець відмовив у
відкритті виконавчого провадження з
посиланням на положення Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», згідно якого
виконавчі документи про стягнення
коштів з державних органів підлягають
виконанню Державною казначейською
службою.

Ухвалою суду від 06.05.2014 до участі у
справі в якості третіх осіб залучено
Управління Пенсійного фонду та
Державну казначейську служба.

У судове засідання сторони не
з'явилися.

Від позивача до суду надійшла письмова
заява про слухання справи за його
відсутності.

Представник третьої особи - Управління
Пенсійного фонду в задоволенні позову
просила відмовити, вважаючи постанову
державного виконавця правомірною, а
представник Державної казначейської
служби надав письмові пояснення та
пояснив, що виконання судового рішення
повинно здійснюватися державною
виконавчою службою, так як Управління
Пенсійного фонду в органах Державної
казначейської служби не
обслуговується.

Суд, заслухавши пояснення присутніх
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи і оцінивши зібрані у
ній докази, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що
16.07.2013 Ленінським районним судом
м.Миколаєва прийнято постанову про
стягнення з Управління Пенсійного
фонду на користь ОСОБА_3 22928,20 грн.

Виконавчий лист, видано 10.09.2013, який
позивач пред'явив для примусового
виконання до Відділу примусового
виконання рішень, але постановою від
13.02.2014 державний виконавець відмовив у
відкритті виконавчого провадження на
підставі пункту 8 частини першої
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження».

На думку державного виконавця, згідно
із Законом України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
виконавчі документи про стягнення
коштів з державних органів не
підлягають виконанню органами
державної виконавчої служби так як
виконання таких виконавчих документів
покладається на Державну казначейську
службу України.

Представник Державної казначейської
служби пояснив, що рахунки Управління
Пенсійного фонду в органах Державної
казначейської служби відсутні, а тому
виконання постанови суду повинно
здійснюватися державною виконавчою
службою.

Обставини щодо відсутності рахунків в
органах Державної казначейської
служби представник Управління
Пенсійного фонду не оспорювала.

Із листа Державної казначейської
служби України від 15.01.2014 № 8-13/131-473
вбачається, що фінансування пенсійних
виплат та видатків на утримання
органів Пенсійного фонду проводиться
через рахунки відкриті в банківських
установах, що передбачено частиною
другою статті 76 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Також зазначено, що
чинне законодавство не наділяє органи
Державної казначейської служби
повноваженнями на здійснення списання
коштів з рахунків боржника, відкритих в
банківських установах.

У ході розгляду справи встановлено, що
на підставі Положення про рух коштів
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затвердженого наказом Міністерства
доходів і зборів України, Міністерства
фінансів України від 19.09.2013 N 493/815,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.09.2013 за N 1667/24199, на ім'я
органів Пенсійного фонду в органах
Державної казначейської служби є
відкриті рахунки за балансовим
рахунком 3719 «Рахунок для зарахування
коштів, які підлягають розподілу за
видами загальнообов'язкового
державного соціального
страхування», для зарахування
заборгованості по єдиному внеску.

Відповідно до вимог частини третьої
статті 8 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» кошти, що
надходять від сплати єдиного внеску
та застосування фінансових санкцій
відповідно до цього Закону, не можуть
зараховуватись до Державного
бюджету України, бюджетів інших рівнів
та використовуватись на цілі, не
передбачені законодавством про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Крім того, порядок рух коштів єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначався
Положенням, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України
від 31.08.2011 № 23-1 (зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 15.09.2011 за
N 1095/19833), яке втратило чинність на
підставі постанови правління
Пенсійного фонду України від 04.11.2013 N 21-1.

Зазначене свідчить, що рахунки,
відкриті в органах Державного
казначейської служби за балансовим
рахунком 3719, використовуються виключно
для зарахування коштів єдиного
внеску і не призначені для руху
коштів з отримання, фінансування та
проведення видатків з виплати пенсій
та інших пенсійних виплат.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) є сукупністю дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

За змістом частини другої статті 1
Закону України «Про державну виконавчу
службу» і частини першої статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження» завданням державної
виконавчої служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом. При цьому, відповідно до
статті 7 вищезазначеного Закону,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

З 01.01.2013 набрав чинності Закон України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» статтею 3 якого
визначено особливості виконання
рішень суду про стягнення коштів з
державного органу.

Так, відповідно до наведеної норми,
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду.
Детальний порядок безспірного
списання коштів з рахунків боржника
органами Державної казначейської
служби регламентовано Порядком
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
№ 845.

Аналіз наведених законодавчих актів
свідчить, що відповідно діючого
законодавства фінансування пенсійних
виплат та видатків на утримання
органів Пенсійного фонду України
проводиться через рахунки, відкриті в
банківських установах, що
унеможливлює здійснення виконання
рішень органами Державної
казначейської служби про стягнення
коштів з боржників до яких відносяться
органи Пенсійного фонду.

Частиною третьою Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» визначено, що
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом. Якщо рішення суду
про стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Як слідує з матеріалів справи,
постанова суду від 16.07.2013 ухвалена у
зв'язку з невиконанням Управлінням
Пенсійного фонду постанови
Ленінського районного суду м.Миколаєва
від 27.07.2011, якою зобов'язано
Управління Пенсійного фонду здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_3
додаткової пенсії.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про неправомірність
оспорюваної постанови державного
виконавця та її скасуванню.

Вимогу позивача про зобов'язання
відповідача прийняти до виконання
виконавчий лист суд вважає зайвою, так
як після скасування оспорюваного
рішення державного виконавця усунуто
перешкоди позивачу для повторного
звернення до державної виконавчої
служби із завою про примусове
виконання постанови суду.

Задоволенню не підлягає позов і в
частині зобов'язання відповідача
виконати судове рішення, оскільки
примусове виконання судових рішень
здійснюється відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження»,
яким передбачено порядок вчинення
виконавчих дій (рішень) та їх
оскарження. У дану випадку, позивач
фактично завив вимогу на майбутнє, що
не відповідає процесуальному
законодавству, відповідного якого
захисту підлягає фактично порушені
права.

Щодо строку на звернення до
адміністративного суду, то такий строк
підлягає поновленню.

Як підтверджується матеріалами справи
позивач двічі пред'являв виконавчий
лист до примусового, але в його
прийнятті державним виконавцем
відмовлено постановами від 18.11.2013 та
13.02.2014, з одних і тих же підстав. Перша
постанова оскаржена до суду, але з
порушенням, визначеної законом
юрисдикції, через що ухвалою
Ленінського районного суду м.Миколаєва
від 11.04.2014 провадження у справі
закрито. Після чого, 14.04.2014 позивач
звернувся до суду із адміністративним
позовом.

Наведені обставини, з урахуванням
порушених прав позивача на належний
рівень соціального захисту та
гарантоване статтею 124 Конституції
України обов'язкове виконання судового
рішення, суд вважає поважними, а відтак
клопотання про поновлення строку
звернення до адміністративного суду
підлягає задоволенню.

Керуючись стаття 11, 14, 122, 159, 160, 161, 163, 167,
181 КАС України, суд -

постановив:

Поновити ОСОБА_3 строк звернення до
суду.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати
постанову головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління
Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Миколаївській області Куліченко Д.О.
від 13.02.2014 (ВП № 42064752) про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого Ленінським районним
судом м. Миколаєва 10.09.2013, про стягнення
з Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва на користь ОСОБА_3 22928,20 грн.
заборгованості.

У інші частині вимоги - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Ленінський районний суд міста
Миколаєва протягом десяти днів з дня
отримання її проголошення, а особами
які були відсутні в судовому засіданні
при проголошенні постанови - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя

Повний текст постанови

підписано 25.05.2014.