Справа № 2а-13558/10/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/28940/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Карася О.В.

Моторного О.А.

за участю секретаря судового
засідання: Горголь І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2011 року

у справі № 2а-13558/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Фінекс-Капітал»

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова,

за участю Прокуратури Київського
району м. Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Фінекс-Капітал»
(далі - ТОВ «КУА «Фінекс-Капітал»;
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова (далі - ДПІ
у Київському районі м. Харкова;
відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень № /0 від 29
квітня 2010 року, № /1 від 04 червня
2010 року, № /2 від 10 серпня 2010
року, № /3 від 26 жовтня 2010 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20 січня
2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано відсутністю в акті
приймання-передачі виконаних робіт за
договором від 03 серпня 2007 року про
надання посередницьких послуг з
проведення дослідження ринку
нерухомості м. Києва змісту та обсягу
наданих послуг, а також нездійсненням
позивачем в охоплений перевіркою
період господарських операцій з
придбання нерухомості в м. Києві, що
виключає підстави вважати, що
укладання спірного договору
обумовлено господарською діяльністю
товариства.

Також, на думку суду, віднесення
позивачем до складу валових витрат
вартості проведених Товариством з
обмеженою відповідальністю «КСН
«ТРІАНОН» тренінгів у розмірі 270 000,00
грн. значно перевищує наявний фонд
оплати праці відповідного періоду. При
цьому суд першої інстанції наголосив
на тому, що фактично сертифікати,
дипломи, свідоцтва або інші документи,
що підтверджують підвищення
кваліфікації або навчання, особам, які
його пройшли, не видавались, прізвища
осіб, які пройшли навчання в актах
виконаних робіт не зазначались, що
свідчить про відсутність
документального підтвердження
фактичного виконання укладеного
договору.

Крім того, Харківський окружний
адміністративний суд виходив з того, що
позивач в грошовій формі не повертав
поворотну фінансову допомогу особі,
яка її надала, а відтак у нього були
відсутні підстави для включення сум
такої допомоги до складу валових
витрат.

Поміж іншого, суд першої інстанції
врахував відсутність доказів, які б
свідчили про завершення будівництва та
здачу в експлуатацію будинку за
адресою: м. Харків, вул. Челюскінців,
буд. 1-А, в якому ТОВ «КУА
«Фінекс-Капітал» придбано майнові
права на квартири, а також
неперерахування грошових коштів за
укладеним договором, і дійшов, в зв'язку
з цим, висновку про протиправність
формування позивачем валових витрат за
вказаним епізодом.

Не погодившись з постановою
Харківського окружного
адміністративного суду, позивач
оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня
2011 року апеляційну скаргу ТОВ
«КУА «Фінекс-Капітал» задоволено.
Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою позовні вимоги
задоволено. Податкові
повідомлення-рішення № /0 від 29
квітня 2010 року, № /1 від 04 червня
2010 року, № /2 від 10 серпня 2010
року, № /3 від 26 жовтня 2010 року
визнано протиправними та скасовано.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року та залишення в силі постанови
Харківського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, юридичної оцінки
обставин справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено виїзну планову
документальну перевірку ТОВ «КУА
«Фінекс-Капітал» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01
квітня 2007 року по 31 грудня 2009 року, за
результатами якої складено акт
№ 1861/22-0/34333275 від 15 квітня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 29 квітня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 1 128 808,90 грн.
(753 798,00 грн. - основний платіж; 375 010,90 грн.
- штрафні (фінансові) санкції).

За результатами
адміністративного оскарження, скарги
позивача залишено без задоволення, а
також прийнято податкові
повідомлення-рішення № /1 від 04
червня 2010 року, № /2 від 10 серпня 2010
року та № /3 від 26 жовтня 2010
року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 4.1.6 пункту 4.1
статті 4, пунктів 5.1, 5.2, підпунктів 5.3.2,
5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.4.2 пункту 5.4
статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті
11 Закону України від 28 грудня 1994 року
№ 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
334/94-ВР) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу валових витрат
вартості посередницьких послуг з
проведення дослідження ринку
нерухомості м. Києва, не пов'язаних з
господарською діяльністю товариства;
повної суми витрат на проведення циклу
тренінгів, замість трьох відсотків
фонду оплати праці; суми поворотної
фінансової допомоги, не повернутої
громадянину ОСОБА_3 у грошовій формі;
витрат, понесених у зв'язку з
укладанням з Товариством з обмеженою
відповідальністю
Промислово-технологічною компанією
«Мегаком» договору купівлі-продажу
майнових прав на квартири, відповідно
до якого ТОВ «КУА «Фінекс-Капітал»
придбано майнові права на шість
квартир у будинку, що будується в м.
Харкові по вул.
Челюскінців.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5
Закону № 334/94-ВР валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Пунктом 1.32 статті 1 Закону №
334/94-ВР визначено, що господарською
діяльністю є будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Згідно з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону № 334/94-ВР не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Надаючи оцінку правомірності
віднесення позивачем до складу валових
витрат вартості посередницьких послуг
з проведення дослідження ринку
нерухомості м. Києва, суд
апеляційної інстанції обґрунтовано
враховував долучені позивачем до
матеріалів справи акт
приймання-передачі виконаних робіт,
який містить всі обов'язкові реквізити
первинного документа, визначені
частиною 2 статті 9 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», та в якому чітко
вказано, які саме дії проведено
контрагентом, наведений перелік
приміщень із зазначенням адрес їх
розташування з метою визначення
товариством необхідного йому
приміщення для розміщення та відкриття
представництва у м. Києві, а також,
платіжні доручення.

При цьому та обставина, що
позивачем не придбано приміщення у м.
Києві в результаті проведених Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 робіт не
свідчить про те, що отримані послуги не
пов'язані з його господарською
діяльністю, оскільки визначальним для
висновку про правомірність віднесення
платником податку вартості отриманих
послуг до складу валових витрат є
наявність у нього розумної економічної
причини (ділової мети) під час їх
придбання.

В свою чергу, в розглядуваній
ситуації судом апеляційної інстанції
встановлено, що внаслідок аналізу
підготовленої контрагентом інформації
(приміщень із зазначенням адрес їх
розташування), позивач дійшов висновку
про неможливість розташування свого
представництва за вказаними адресами.

За змістом підпункту 5.4.2 пункту 5.4
статті 5 Закону № 334/94-ВР до валових
витрат включаються витрати платника
податку, пов'язані з професійною
підготовкою, навчанням,
перепідготовкою або підвищенням
кваліфікації осіб, які перебувають у
трудових відносинах з таким платником
податку; витрати на навчання та (або)
професійну підготовку у вітчизняних
вищих та професійно-технічних
навчальних закладах інших осіб, які не
перебувають з таким платником податку
у трудових відносинах, але уклали з ним
письмову угоду (договір, контракт) про
взяті ними зобов'язання відпрацювати у
платника податку після закінчення
вищого та (або) професійно-технічного
навчального закладу та отримання
спеціальності (кваліфікації) не менше
трьох років; витрати на організацію
навчально-виробничої практики за
профілем основної діяльності платника
податку або в структурних підрозділах,
що забезпечують його господарську
діяльність, осіб, які навчаються у
вищих та професійно-технічних
навчальних закладах. Зазначені витрати
включаються до валових витрат у
розмірі до 3 відсотків фонду оплати
праці звітного періоду.

Однак, Харківським апеляційним
адміністративним судом встановлено, що
в спірному випадку не здійснювались
перепідготовка та підвищення
кваліфікації працівників ТОВ «КУА
«Фінекс-Капітал» у розумінні Закону
України від 17 січня 2002 року № 2984-III «Про
вищу освіту», не отримувались будь-які
сертифікати, дипломи тощо, не
укладались договори з навчальними
закладами, які б надавали відповідні
документи про перепідготовку та
підвищення кваліфікації. Тренінги
проводились з метою надання
інформаційно-консультаційних послуг
працівникам позивача для підвищення їх
рівня професіоналізму, майстерності,
вміння спілкування, а відтак витрати,
пов'язані з організацією таких
тренінгів, обґрунтовано віднесено
товариством до складу валових витрат.

Крім того, судами встановлено, що
позивачем отримано від громадянина
ОСОБА_5 на підставі договору від 30
березня 2007 року поворотну фінансову
допомогу в розмірі 395 604,40 грн.

Водночас між ОСОБА_5 та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Акцептор»
укладено договір купівлі-продажу
цінних паперів № 0109/06-Д-2 від 06
січня 2009 року, відповідно до умов якого
ОСОБА_5 повинен був сплатити за
придбані цінні папери суму в розмірі 5
000 000,00 грн.

Згідно з договором про переведення
боргу від 29 червня 2009 року, укладеним
між ТОВ «Акцептор», позивачем та
ОСОБА_5, останній частково (на
358 000,00 грн.) перевів свій борг на ТОВ
«КУА «Фінекс-Капітал», в результаті
чого у фізичної особи виникло грошове
зобов'язання перед позивачем.

В подальшому, відповідно до угод про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, укладених між позивачем та
ОСОБА_5, зобов'язання між сторонами
припинились.

Відповідно до підпункту 1.22.2 пункту 1.22
статті 1 Закону № 334/94-ВР поворотна
фінансова допомога - це сума коштів,
передана платнику податку у
користування на визначений строк
відповідно до договорів, які не
передбачають нарахування процентів
або надання інших видів компенсацій як
плати за користування такими коштами.

Згідно із статтею 1046 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 1 статті 601 ЦК України
передбачено, що зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

З огляду на викладене, слід
визнати обґрунтованим висновок суду
апеляційної інстанції про відсутність
правових підстав для визначення
позивачу суми податкового зобов'язання
з податку на прибуток за вказаним
епізодом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 656
ЦК України предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.

Предметом договору купівлі-продажу
можуть бути майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.

Згідно з пунктами 1.1, 1.6 статті 1
Закону № 334/94-ВР матеріальним активом є
основні фонди та оборотні активи у
будь-якому виді, що відрізняється від
коштів, цінних паперів, деривативів та
нематеріальних активів; товарами є
матеріальні та нематеріальні активи, а
також цінні папери та деривативи, що
використовуються у будь-яких
операціях, крім операцій з їх випуску
(емісії) та погашення.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до підпункту 11.2.1
пункту 11.2 статті 11 Закону № 334/94-ВР
датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Отже, операції за договором
купівлі-продажу майнових прав на
нерухомість оподатковуються на
загальних підставах та відображаються
у складі валових витрат згідно з
підпунктом 11.2.1 пункту 11.2 статті 11
Закону № 334/94-ВР, що обумовлює
правомірність формування позивачем
даних податкового обліку за операцією
з придбання майнових прав на квартири у
ТОВ ПТК «Мегаком».

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2011 року такою,
що прийнята з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова
залишити без задоволення, а постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Карась О.В.

Моторний О.А.