Справа № 2-а-2905/11/1470
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

23 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-2905/11/1470

Категорія: 8.3.3. Головуючий в 1 інстанції:
Гордієнко Т. О. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина Л.В., Єщенка О.В.

розглянув у порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2011 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2011 року ФОП ОСОБА_2 звернувся
до Миколаївського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Миколаєва про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 25 березня 2011
року № та №, посилаючись на
помилковість висновків податкового
органу, викладених в акті перевірки,
щодо встановлення ознак нікчемності
правочинів, укладених позивачем з
контрагентами ТОВ «Екостар», ТОВ ПТК
«Матіас», ТОВ «Глициния», ТОВ
«Транстандем» та ПП «Макма плюс», а
також щодо безпідставності включення
до податкового кредиту сум податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
ТОВ «Ойл Карт Центр» і ПП «Ліга
Нова:крісла, стільці, столи». На думку
позивача, податковий кредит по
взаємовідносинах з зазначеними
контрагентами сформовано ним
правомірно, так як вказані
постачальники являлись платниками
податку на додану вартість та мали
право виписувати податкові накладні.
Також, ФОП ОСОБА_2 не погоджується з
висновком податкового органу про
заниження ним податку з доходів
фізичних осіб, оскільки перевищення
граничної суми виручки, на яку
поширюється спрощена система
оподаткування, відбулося в ІV кварталі
2009 року і, в розумінні ст.1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998р. №727/98,
обов'язок переходу на загальну систему
оподаткування вимагається лише
впродовж того року, в якому відбулося
таке перевищення. У зв'язку з цим,
твердження відповідача, що позивач з
початку 2010 року повинен був перейти на
загальну систему оподаткування є
хибним.

За наслідками розгляду
адміністративного позову
Миколаївським окружним
адміністративним судом 23 грудня 2011
року ухвалено постанову про відмову в
задоволенні адміністративного позову
ФОП ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2, не
зазначаючи у чому саме полягає
неправильність чи неповнота
дослідження доказів і встановлення
обставин у справі та (або) застосування
норм права, просить суд скасувати
оскаржуване судове рішення та
постановити нове - про задоволення його
позову у повному обсязі.

Перевіряючи повноту з'ясування судом
першої інстанції обставин справи та
правильність застосування правових
норм, апеляційний суд звертає увагу на
таке.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75,
ст.77 Податкового кодексу України,
відповідно до плану-графіка проведення
документальних планових перевірок
фізичних осіб-підприємців на І квартал
2011 року та наказів ДПІ у Ленінському
районі м.Миколаєва від 04.02.2011р. №199 і від
02.03.2011р. №342, у період з 17.02.2011р. по
11.03.2011р. службовими особами ДПІ у
Ленінському районі м.Миколаєва
проведено документальну планову
виїзну перевірку з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1) за період з 01.01.2008р. по
31.12.2010р., за результатами якої складено
акт перевірки №867/17-100-НОМЕР_1 від
17.03.2011р.

У висновках акту перевірки, серед
іншого, вказується на порушення
позивачем ст.5 Указу №727/98, ч.2 ст.13
розділу 4 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992р. №13-92 «Про
прибутковий податок з громадян» з
урахуванням п.п.9.12.1, 9.12.2 п.9.12 ст.9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», в результаті чого
занижено податок з доходів фізичних
осіб на загальну суму 14389,64 грн. (у т.ч. за
2009р. на суму 2224,83 грн., за 2010р. на суму
12164,81 грн.); абз.2 п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.п.7.4.1,
п.п.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, з 01.02.2008р. по 31.12.2010р. на
загальну суму 54567 грн. (у т.ч. за ІІІ
квартал 2008р. - 200 грн., за ІІ квартал 2009р. -
5551 грн., за ІІІ квартал 2009р. - 14908 грн., за
ІV квартал 2009р. - 10402 грн., за І квартал
2010р. - 8547 грн., за ІІ квартал 2010р. - 11807
грн., за ІІІ квартал 2010р. - 3152 грн.);
п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу
України, в результаті чого встановлено
несвоєчасне подання податкової
декларації з ПДВ за ІV квартал 2010 року
(строк подачі - 09.02.2011р., фактично подано
- 16.02.2011р.).

На підставі вказаного акту перевірки
25.03.2011р. ДПІ у Ленінському районі
м.Миколаєва прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
68378,75 грн. (в т.ч. за основним платежем -
54567 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 13811,75 грн.);

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб в
розмірі 14389,64 грн. (в т.ч. за основним
платежем - 14389,64 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 0 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позову ФОП
ОСОБА_2 про скасування зазначених
податкових повідомлень-рішень,
Миколаївський окружний
адміністративний суд виходив з того, що
в порушення вимог п.п.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» позивачем не підтверджено
заявлений ним податковий кредит з
податку на додану вартість на загальну
суму 54567 грн. первинними документами, а
тому ДПІ у Ленінському районі
м.Миколаєва зроблено вірний висновок
про безтоварність господарських
операцій з
контрагентами-постачальниками за
період з 01.02.2008р. по 31.12.2010р. Також, суд
зазначив, що податковою інспекцією
правомірно здійснено оподаткування
доходів, отриманих платником єдиного
податку з порушенням умов перебування
на спрощеній системі оподаткування, із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування, врегульованих
Законом України «Про податок з доходів
фізичних осіб». Колегія суддів
погоджується з такими висновками
Миколаївського окружного
адміністративного суду.

Податковим повідомленням-рішенням
№ ФОП ОСОБА_2 визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у зв'язку з порушенням
останнім абз.2 п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.п.7.4.1,
п.п.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» та
п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу
України.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що
відповідно до баз даних ДПС, податкової
звітності, первинних та інших
документів наданих до перевірки
встановлено укладання та виконання
цивільно-правових відносин,
спрямованих на здійснення операцій з
отримання податкової вигоди ФОП ОСОБА_2
частково за рахунок контрагентів, які
не виконують податкові зобов'язання,
зокрема, у випадках, коли такі операції
здійснюються через посередників з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту, а саме з
ТОВ «Екостар», ТОВ ПТК «Матіас», ТОВ
«Глициния», ТОВ «Транстандем» та ПП
«Макма плюс». У зв'язку з цим,
податковий орган вважає такі договори
нікчемними, які не спричиняють
реального настання правових наслідків.
Крім того, відповідачем виключено з
податкового кредиту позивача ПДВ в
розмірі 110 грн. по ТОВ «Ойл Карт Центр»
за ПММ та 299,08 грн. по ПП «Ліга
Нова:крісла, стільці, столи» за столи
стільці, які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності ФОП ОСОБА_2

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів, у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
вказаного Закону встановлено, що не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
податковими накладними, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену податковими
накладними.

Право на віднесення сум ПДВ, сплачених
при придбанні товару, до податкового
кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
відображення у бухгалтерському обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують та
підтверджують факти здійснення
господарських операцій і які повинні
мати визначені цим Законом та
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, обов'язкові реквізити.

Факт вчинення певних господарських
операцій, та правомірність подальшого
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати лише на підставі вивчення
первинних документів платника
податків.

В ході перевірки встановлено, що по
постачальниках ТОВ «Екостар», ТОВ ПТК
«Матіас», ТОВ «Глициния», ТОВ
«Транстандем» та ПП «Макма плюс»
позивачем оформлено придбання
поліграфічної продукції, суми ПДВ по
яких включено до складу податкового
кредиту відповідних періодів.

Однак, ні під час проведення перевірки,
а ні до суду першої і апеляційної
інстанцій ФОП ОСОБА_2 не надано
договорів на постачання зазначеними
контрагентами поліграфічної
продукції, податкових накладних,
видаткових накладних, документів, які
підтверджували б транспортування та
передачу товару від постачальників до
ФОП ОСОБА_2 та інших документів,
пов'язаних зі здійсненням
фінансово-господарської діяльності
позивача.

Також, позивачем не надано доказів
використання в господарській
діяльності паливо-мастильних
матеріалів, які він придбав у ТОВ «Ойл
Карт Центр» на суму 299,08 грн. та столів і
стільців, які придбав у ПП «Ліга нова:
крісла,стільці,столи».

Витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. При цьому, за
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі, якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Що ж до зафіксованого актом перевірки
порушення позивачем п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено
несвоєчасне подання податкової
декларації з ПДВ за ІV квартал 2010 року
(строк подачі - 09.02.2011р., фактично подано
- 16.02.2011р.), то податковим
повідомленням-рішенням № від
25.03.2011р. на позивача накладено штрафні
санкції в розмірі 170 грн. Ні в суді
першої, а ні в суді апеляційної
інстанції ФОП ОСОБА_2 не заперечувався
факт несвоєчасного подання ним
податкової декларації.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про
законність податкового
повідомлення-рішення № від
25.03.2011р. та відсутність підстав для його
скасування. Доводи апеляційної скарги
висновків суду в цій частині не
спростовують.

Податковим повідомленням-рішенням
№ від 25.03.2011р. позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок з доходів фізичних
осіб в розмірі 14389,64 грн. за порушення
ним ст.5 Указу №727/98, ч.2 ст.13 розділу 4
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.1992р. №13-92 «Про прибутковий податок
з громадян» з урахуванням п.п.9.12.1, 9.12.2
п.9.12 ст.9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб».

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що
у період з 01.04.2009р. по 31.12.2009р. позивач
перебував на спрощеній системі
оподаткування, обліку звітності із
сплатою єдиного податку. По наданих до
перевірки виписках з банківських
рахунків з наростаючим підсумком з
початку року обсяг виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг) за
четвертий квартал 2009р. склав
523721,36 грн., чим перевищено граничну суму
виручки, на яку поширюється спрощена
система оподаткування, встановлена
Указом Президента №727 на суму 23731,36 грн.
На суму перевищення не поширюються
норми Указу №727, а тому ФОП ОСОБА_2
зобов'язаний був оподатковувати доходи
на загальних підставах, у порядку
встановленому ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» та пп.9.12.1,9.12.2 п.9.12
ст.9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» та з наступного
кварталу перейти на загальну систему
оподаткування.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що положення
Указу Президента України №727 від
03.07.2008р. жодним чином не передбачають
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб суми перевищення
граничного обсягу виручки,
передбаченого цим Указом.

Колегія суддів не бере до уваги такі
твердження апелянта з огляду на
наступне.

За змістом ст.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998р. №727/98, єдиний податок
запроваджується за умови дотримання
вимог цього Указу, зокрема, якщо
виручка платника єдиного податку за
рік не перевищує 500000 грн.

Згідно зі ст.5 Указу у разі порушення
вимог, установлених статтею 1 цього
Указу, платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Питання оподаткування сум, що
перевищують установлений законодавцем
граничний обсяг виручки, положеннями
Указу врегульовані не були.

У той же час, згідно з приписами пункту
22.10 статті 22 Прикінцевих положень
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» правовідносини з
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю врегульовувались
положеннями розділу ІV Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», який
підлягав застосуванню з урахуванням
положень пункту 9.12 статті 9 цього
Закону.

Так, оподатковуваним доходом громадян
від заняття підприємницькою
діяльністю, згідно зі статтею 13 розділу
ІV Декрету, вважається сукупний чистий
дохід, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Відповідно до п.п.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту. Інші
доходи, ніж визначені у п.п.9.12.1,
отримані вказаними фізичними особами,
оподатковуються згідно з п.п.9.12.2
зазначеного пункту за загальними
правилами, встановленими цим Законом
для платників податку, що не є такими
суб'єктами підприємницької діяльності.

Аналіз загальних принципів
оподаткування, закріплених
Конституцією України та Законом
України «Про систему оподаткування»,
якими встановлювались засади
податкових відносин в Україні на час
виникнення спірних відносин, та
наведених норм матеріального права дає
підстави дійти висновку, що
оподаткування доходів суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи - платника єдиного податку,
отриманих з порушенням умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування, має здійснюватись із
застосуванням встановлених Законом
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» правил загальної
системи оподаткування для платників
податків, що не є такими суб'єктами
підприємницької діяльності.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2
зазначає, що обов'язок переходу на
загальну систему оподаткування
вимагається лише впродовж того року, в
якому відбулося таке перевищення. Суд
апеляційної інстанції критично
ставиться до таких тверджень апелянта,
оскільки вважає, що ним помилково, на
власний розсуд розтлумачено положення
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998р. №727/98.

Колегія суддів вважає, що ДПІ у
Ленінському районі м.Миколаєва
правомірно донарахувала позивачу
податок з доходів фізичних осіб, а тому
податкове повідомлення -рішення
№ від 25.03.2011р. є законним та
скасуванню не підлягає.

При розгляді справи судом першої
інстанції правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка. Підстав для скасування рішення
суду та задоволення апеляційної скарги
не вбачається.

В силу ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 197, 198 ч.1 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2011
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі
м.Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби про
скасування податкових
повідомлень-рішень - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:
Димерлій О.О.

Судді:
Романішин В.Л.

Єщенко О.В.