Справа № 9101/133201/2012
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2013-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2013 рокусправа № 2а-1111/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів: Мельника
В.В. Чепурнова Д.В.

при секретарі : Соломка М.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Камянсько-Дніпровського районного
суду Запорізької області від 12 травня
2011 року

у адміністративній справі № 2а-1111/11/0811
за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Камянсько-Дніпровському районі про
протиправність дій, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Камянсько-Дніпровського
районного суду Запорізької області від
12 травня 2011 року адміністративний
позов ОСОБА_1 задоволено частково,
визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Камянсько-Дніпровському районі щодо
порядку розгляду його заяви від 07.02.2011
року про здійснення перерахунку пенсії
згідно вимог ч.2 ст.42 та ч.5 ст.45 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», та
зобов'язано відповідача здійснити
розгляд заяви ОСОБА_1 згідно до порядку,
встановленого законом, із винесенням
відповідного рішення про перерахунок,
або відмову в перерахунку пенсії за
його заявою від 07.02.2011 року за вх.№ 432.

Зазначена постанова суду першої
інстанції оскаржена позивачем по
справі з підстав порушення судом норм
процесуального права, а саме винесення
рішення, яке не відповідає змісту
заявлених ним вимог, оскільки
звертаючись до суду він просив визнати
протиправною відмову пенсійного
органу в перерахунку його пенсії з
01.01.2011 року у відповідності до вимог
ст.ст.40, 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з застосуванням
показника середньої заробітної плати
працівників в середньому на 1
застраховану особу в України за 2010 рік,
який є календарним роком, що передує
року перерахунку пенсії і становить
1982,63 грн., та зобов'язати відповідача
здійснити йому перерахунок пенсії у
вказаному порядку, але суд першої
інстанції самостійно повністю змінив
трактування його вимог, і прийняв
рішення з питань, які ним ставилися. За
вказаних обставини просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
прийняти нову постанову про
задоволення його вимог в повному
обсязі.

Перевіривши і обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач перебуваючи на обліку
пенсійного органу та отримуючи з 2006
року пенсію, призначену відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", в січні 2011 року звертався
до відповідача із заявою про
проведення перерахунку пенсії по стажу
та заробітній платі, як працюючому
пенсіонеру, у зв'язку з чим
відповідачем 07.02.2011 року було проведено
перерахунок пенсії позивача
відповідно до ст.42 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з застосуванням показника
середньої заробітної плати
працівників в галузях національної
економіки за 2007 рік (1197,91 грн.)

Тобто, відповідачем відповідно до
поданої позивачем заяви було здійснено
перерахунок пенсії без урахування
приписів частини другої статті 40
зазначеного Закону, а саме не включено
до складової заробітної плати показник
середньої заробітної плати
працівників в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні,
з якої сплачено страхові внески, та яка
відповідно Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" враховується для
обчислення пенсії, за календарний рік,
що передує року звернення за
перерахунком пенсії.

Позивач вважаючи такий перерахунок
неправомірним, подав 07.02.2011 року до
пенсійного органу заяву, яку
зареєстровано відповідачем за вх.№ 432,
та у відповідь на яку пенсійним органом
було надано позивачу письмову
відповідь про відсутність правових
підстав для перерахунку його пенсії з
застосуванням показника середньої
заробітної плати працівників в галузях
національної економіки за 2010 рік.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має право на перерахунок пенсії за
віком згідно статей 40, 42 Закону України
"Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування" з врахуванням показника
середньої заробітної плати
працівників в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні,
з якої сплачено страхові внески, але у
даному випадку відповідач отримавши
07.02.2011 р. заяву позивача, не прийняв в
установленому законодавством порядку
та у встановлений строк рішення про
призначення (перерахунок) або про
відмову в призначенні (перерахунку)
пенсії, а лише надав відповідь
позивачу, чим порушв вимоги ч.5 статті 45
Закону № 1058-IV.

За вказаних обставин, суд першої
інстанції визнав за можливе вийти за
межі заявлених вимог позивача, та
зобов'язав пенсійний орган прийняти
відповідне рішення за заявою позивача
від 07.02.2011 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з
зазначеними висновками судів
попередніх інстанцій виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції не взяв до уваги,
що звернення позивача до пенсійного
органу 07.02.2011 року з заявою не
встановленого зразка - є повторним,
після проведення йому перерахунку
пенсії відповідно до ст.42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", і по
суті таке звернення позивача є його
непогодженням з тим перерахунком, що
здійснювався відповідачем з
застосуванням показника середньої
заробітної плати працівників в галузях
національної економіки за 2007 рік, що
саме і стало підставою для подання ним
позову у цій справі до суду.

Тобто, у даному випадку у пенсійного
органу не було підстав для прийняття
будь-якого рішення за зверненням
позивача 07.02.2011 року з заявою
невстановленого зразка щодо
повторного перерахунку пенсії за той
період, по якому вже прийнято
відповідне рішення.

Як вбачається із матеріалів справи,
спірні правовідносини виникли щодо
здійснення перерахунку пенсії
працюючому пенсіонеру та застосування
показника середньої заробітної плати
працівників в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні,
з якої сплачено страхові внески,
відповідно статей 40, 42 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Перерахунок пенсії позивача було
проведено за поданою ним у січні 2011
року заявою згідно з частиною
четвертою статті 42 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", яка передбачає, що у разі
якщо застрахована особа після
призначення пенсії продовжувала
працювати, провадиться перерахунок
пенсії з урахуванням страхового стажу
після призначення пенсії. Кожний
наступний перерахунок пенсії
провадиться не раніш як через 2 роки
після попереднього перерахунку з
урахуванням страхового стажу після
призначення пенсій. Перерахунок пенсій
здійснюється із заробітної плати
(доходу), з якої була обчислена пенсія,
або за періоди страхового стажу
зазначені в частині першій статті 40
цього Закону.

Редакція частини четвертої статті 42
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" відновлена рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008, згідно з яким
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) зміни, внесені до
неї підпунктом "б" підпункту 10 пункту 35
Розділу 2 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

Визнана неконституційною норма
вказаного Закону передбачала
можливість перераховування пенсії із
заробітної плати за періоди страхового
стажу, зазначені в частині першій
статті 40 цього Закону, із застосуванням
показника середньої заробітної плати
працівників в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні,
з якої сплачено страхові внески, та яка
відповідно до цього Закону
враховується для обчислення пенсії за
календарний рік, що передує року
перерахунку пенсії.

Проте, відновлена норма абзацу 3
частини четвертої статті 42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
передбачає, що перерахунок пенсії
здійснюється із заробітної плати
(доходу), з якої була обчислена пенсія,
або за періоди страхового стажу,
зазначені в частині першій статті 40
цього Закону.

Тобто, правила частини першої статті 40
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" при перерахунку пенсії
застосовуються виключно з метою
визначення періоду страхового стажу,
за який може бути обчислена заробітна
плата (дохід).

Частина перша статті цього 40 Закону
передбачає, що для обчислення пенсії
враховується заробітна плата (дохід) за
будь-які 60 календарних місяців
страхового стажу підряд до 01 липня 2000
року, незалежно від перерв, та за весь
період страхового стажу, починаючи з 01
липня 2000 року.

Відповідно до частини другої статті 40
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" одним з показників, який
враховується в формулі визначення
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії, є середня заробітна
плата працівників, зайнятих у галузях
економіки України, за календарний рік,
що передує року звернення не за
перерахунком, а за призначенням пенсії.
При цьому термін "обчислення пенсії" у
правовому розумінні слід вважати
тотожним терміну "призначення пенсії",
а не перерахунку.

Отже, при перерахунку пенсії не
підлягає врахуванню показник
середньої заробітної плати
працівників в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні,
з якої сплачені страхові внески, та яка
відповідно до Закону враховується для
призначення пенсії за календарний рік,
що передує року перерахунку пенсії, у
зв'язку з визнанням даних змін до
Закону неконституційними, оскільки
приписами Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" в редакції чинній з 22
травня 2008 року, застосування такого
показника при перерахунку пенсії не
передбачене.

Правове розуміння понять "середньої
заробітної плати працівників, зайнятих
у галузях економіки України" та
"показник середньої заробітної плати
працівників в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні,
з якої сплачено страхові внески та яка,
відповідно до цього закону
враховується для обчислення пенсії за
календарний рік, що передує року
перерахунку пенсії" є різними
правовими категоріями.

За змістом вказаних норм Закону
правила частини першої статті 40 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" при
перерахунку пенсії застосовуються з
метою визначення періоду страхового
стажу, за який може бути обчислена
заробітна плата (дохід), а частина друга
цієї ж статті передбачає формулу для
обчислення, а не перерахунку пенсії з
застосуванням показника середньої
заробітної плати працівників, зайнятих
у галузях економіки України.

Середня заробітна плата працівників,
зайнятих в галузях економіки України,
за календарний рік, що передує року
звернення за призначенням пенсії,
використовується як складова для
призначення пенсії відповідно до
частини другої статті 40 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" і є величиною
постійною, не змінною при перерахунку
пенсії, на відміну від інших
показників, які використовуються при
визначенні заробітної плати (доходу)
застрахованої особи для обчислення
пенсії. Тобто, під час перерахунку
пенсії величина середньої заробітної
плати (доходи) враховується та, яка
використовувалася під час призначення
пенсії.

Відповідно до підпункту 3 пункту 11
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530 "Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян" у разі коли застрахована
особа після призначення пенсії
відповідно до Закону продовжувала
працювати, проводиться перерахунок
пенсії з урахуванням не менш як 24
місяців страхового стажу після
призначення (попереднього перерахунку)
пенсії незалежно від перерв у роботі.
Перерахунок пенсії проводиться із
заробітної плати (доходу), з якої була
обчислена пенсія. За бажанням
пенсіонера перерахунок пенсії
проводиться із заробітної плати за
періоди страхового стажу, зазначені в
частині першій статті 40 Закону, із
застосуванням показника середньої
заробітної плати працівників у
середньому на одну застраховану особу
в цілому по Україні, з якої сплачено
страхові внески та яка відповідно до
Закону враховується для обчислення
пенсії, за календарний рік, що передує
року перерахунку пенсії.

Враховуючи пріоритетність законів над
підзаконними актами, колегія суддів
вважає, що зазначена норма, яка має
нижчу юридичну силу, не підлягає
застосуванню, оскільки Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" показник
середньої заробітної плати
працівників в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні,
з якої сплачено страхові внески, та яка
відповідно до Закону враховується для
обчислення пенсії, за календарний рік,
що передує року перерахунку пенсії, не
передбачений, а тому, не підлягає
врахуванню при перерахунку пенсії.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні
рішення суд першої інстанції допустив
порушення норм матеріального права,
визначених статтями 40, 42 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", що призвело до
неправильного вирішення справи.

Підстави для перерахунку пенсії
позивача із застосуванням показника
середньої заробітної плати
працівників в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні
відсутні.

Зазначена правова позиція висловлена в
постановах Верховного суду України від
10 квітня 2012 року у справі № 31-36а12, від 15
травня 2012 року у справі № 21-101а12.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити в частині скасування
рішення суду першої інстанції, яке
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для його скасування, з
прийняттям нового рішення з
урахуванням вищенаведеного про
відмову у задоволені вимог позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково

Постанову Камянсько-Дніпровського
районного суду Запорізької області від
12 травня 2011 року - скасувати, та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволені адміністративного позову
ОСОБА_1 - в повному обсязі

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі, та може бути
оскаржена в порядку і строки,
встановлені ст. 212 КАС України

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
В.В. Мельник