Справа № 808/1025/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року о 12 год. 05 хв.Справа №
808/1025/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання
Пелеха С.І.

представників сторін:

позивача - Горбачова Ю.В.
(довіреність від 10.07.13)

відповідача - Аксаріна Р.М.
(довіреність від 17.01.14 №24/08-29-10)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МАСТЕРТРЕЙД", м.

Запоріжжя

до Державної податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя

Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "МАСТЕРТРЕЙД",
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області, в
якому просить визнати нечинним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача
№ від 01.11.2013; визнати
протиправними висновки Акту
№48/22-11/35979594 від 15.10.2013 "Про результати
камеральної перевірки даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість ТОВ
«МАСТЕРТРЕЙД» за
червень 2013 р.".

В обґрунтування позовних вимог
зазначають, що при складанні реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних (додаток до податкової
декларації з ПДВ за червень 2013 року),
позивачем було допущено механічну
помилку у декларації, а саме помилково
зазначено замість 03.06.2013 року не вірну
дату - 11.06.2013 року. Проте позивачем в
подальшому було самостійно виявлено
зазначену помилку та 16.10.2013 року подано
декларацію з ПДВ за вересень 2013 року
(наступний податковий період), зробивши
відповідний запис до Реєстру накладних
методом «сторно», яким скоригував дату
видачі податкової накладної ТОВ
«Укрспецмет» на 03.06.2013 року. А отже, на
думку позивача, зазначена механічна
помилка, яка була ними допущена у
реєстрі податкових накладних та
виправлена в подальшому, не спричиняє
недійсності належним чином оформленої
податкової накладної, яка відповідно
до п.201.10 ст.201 ПК України є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав викладених в позовній заяві, та
просив задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у
судовому засіданні проти позову
заперечив із підстав, викладених у
письмовому запереченні та просив в
задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування заперечення зазначає,
що під час проведення камеральної
перевірки ТОВ «МАСТЕРТРЕЙД»
перевіряючими встановлено, що
позивачем включено до складу
податкового кредиту в червні 2013 року
податок на додану вартість у розмірі 41
678грн. по податковій накладній №15 від
11.06.2013 року отриманій від ТОВ
«Укрспецмет», яка не зареєстрована в
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У зв'язку з чим відповідач дійшов
висновку, що позивачем в порушення
вимог п.201.10 ст.201 ПК України завищено
податковий кредит за червень 2013 року на
суму 41 678грн.

Вислухавши пояснення
представників сторін, які беруть
участь у справі, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
судом встановлені наступні обставини.

Державною податковою інспекцією
у Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
проведено камеральну перевірку даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість ТОВ
«МАСТЕРТРЕЙД» за червень 2013 року, за
результатами якої складено акт від
15.10.2013 року №48/22-11/35979594 (а.с.7-9).

Актом камеральної перевірки
встановлено порушення ТОВ
«МАСТЕРТРЕЙД» п.200.1 ст.200 ПК України, а
саме платником податку встановлено
заниження податкових зобов'язань на
суму ПДВ 41 678грн.

Не погоджуючись із викладеними в
акті порушеннями, позивач звернувся із
запереченням на акт перевірки до
начальника Міністерства доходів і
зборів України ДПІ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій
області, за результатами розгляду
якого позивачу було повідомлено щодо
правомірності визначення актом
перевірки суми завищеного податкового
кредиту в декларації з ПДВ (а.с.30-34).

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення від 01.11.2013 року
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 52 098 грн. (за
основним платежем 41 678 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 10 420
грн.) (а.с.10).

Позивач скористався правом
адміністративного оскарження та
звернувся 15.11.2013 зі скаргою на
зазначене податкове
повідомлення-рішення до ДПІ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій
області та ГУ Міндоходів у Запорізькій
області, за результатами розгляду якої
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення залишено без змін, а скарга ТОВ
«МАСТЕРТРЕЙД» - без задоволення
(а.с.22-29).

Не погоджуючись із винесеним
податковим повідомленням - рішенням,
позивач звернувся до суду з позовом про
його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку
оскаржуваному податковому
повідомленню-рішенню відповідача, суд
виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України,
відповідно до яких, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оскільки підставою прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення стали висновки
акту камеральної перевірки, то для
вирішення позовних вимог необхідним є
дослідження обґрунтованості цих
висновків.

З наданих в судовому засіданні
пояснень представника позивача а також
з матеріалів справи, судом встановлено,
що позивач мав господарські відносини
з ТОВ «Укрспецмет». Зазначене
товариство в червні місяці надало на
адресу позивача податкову накладну,
яка наявна в матеріалах справи, а саме
від 03.06.2013 №15 на суму ПДВ 41 678,12 грн.
(а.с.35).

Також судом встановлено, що позивачем у
складі податкового кредиту
відображена сума ПДВ 41 678,12 грн. за
податковою накладною №15 від 11.06.2013
року, виданою ТОВ «Укрспецмет».

Відповідачем при здійсненні
камеральної перевірки ТОВ
«МАСТЕРТРЕЙД» щодо перевірки даних,
задекларованих у податковій звітності
з ПДВ за червень 2013 року було виявлено
відсутність реєстрації вищезазначеної
податкової накладної саме від 11 червня
2013 року, а тому відповідач дійшов
висновку, що позивачем порушено п.201.10
ст.201 ПК України.

Суд не може погодитись з такими
висновками відповідача з огляду на
наступне.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20
ПК України закріплено, що контролюючі
органи мають право проводити
відповідно до законодавства перевірки
і звірки платників податків ( крім
Національного банку України ), у тому
числі після проведення процедур
митного контролю та/або митного
оформлення.

Відповідно до пункту 75.1. статті 75 ПК
України, контролюючі органи мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Камеральні та документальні
перевірки проводяться контролюючими
органами в межах їх повноважень
виключно у випадках та у порядку,
встановлених цим Кодексом, а фактичні
перевірки - цим Кодексом та іншими
законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на
контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1.
статті 75 ПК України, камеральною
вважається перевірка, яка проводиться
у приміщенні контролюючого органу
виключно на підставі даних, зазначених
у податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків.

Пунктом 76.1 статті 76 ПК України
передбачено, що камеральна перевірка
проводиться посадовими особами
контролюючого органу без будь-якого
спеціального рішення керівника такого
органу або направлення на її
проведення. Камеральній перевірці
підлягає вся податкова звітність
суцільним порядком. Згода платника
податків на перевірку та його
присутність під час проведення
камеральної перевірки не обов'язкова.

Таким чином, з положень
податкового законодавства, чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин, слідує, що камеральна
перевірка даних, зазначених у
податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків, проводиться
контролюючими органами в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановленому Податковим
кодексом України, без будь-якого
спеціального рішення керівника такого
органу або направлення на її
проведення та без обмеження строку
проведення такої перевірки.

В судовому засіданні
представником позивача було пояснено,
що при складанні реєстру виданих та
отриманих податкових накладних
(додаток до податкової декларації з ПДВ
за червень 2013 року), позивачем було
допущено механічну помилку у
декларації, а саме помилково зазначено
замість 03.06.2013 року не вірну дату - 11.06.2013
року. Проте інші реквізити податкової
накладної, виданої ТОВ «Укрспецмет»
були зазначені позивачем вірно.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Підтвердженням
продавцю про прийняття його податкової
накладної та/або розрахунку
коригування до Єдиного реєстру
податкових накладних є квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі, яка надсилається протягом
операційного дня. Датою та часом
надання податкової накладної та/або
розрахунку коригування в електронному
вигляді до Державної податкової
адміністрації України є дата та час,
зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні
та/або розрахунки коригування
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно п. 201.1 ст. 201
та/або п. 192.1 ст. 192 цього Кодексу,
протягом операційного дня продавцю
надсилається квитанція в електронному
вигляді у текстовому форматі про
неприйняття їх в електронному вигляді
із зазначенням причин. Якщо протягом
операційного дня не надіслано
квитанції про прийняття або
неприйняття, така податкова накладна
вважається зареєстрованою в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

На підтвердження існування
податкової накладної саме від 03.06.2013
року за №15 позивачем надано для
долучення до матеріалів справи
видаткову накладну від 03.06.2013 року
№03-06/10 (а.с.67-68).

Судом також встановлено, що
самостійно виявивши механічну помилку
в даті податкової накладної, позивач
16.10.2013 року подав декларацію з ПДВ за
вересень 2013 року та новий звітний
реєстр виданих та отриманих податкових
накладних, в якому методом «сторно»
виключив податкову накладну від
11.06.2013р. №15, що підтверджується наявною
в матеріалах справи електронною
квитанцією №2 від 16.10.2013 року (а.с.54).

Суд звертає увагу, що позивач отримавши
від податкового органу запит від 01.10.13
№3050-64/22-11 про надання інформації щодо
правомірності та достовірності
формування підприємством податкового
кредиту надіслав до відповідача копії
первинних документів по
взаємовідносинам з ТОВ «Укрспецмет»,
проте в акті перевірки жодним чином
перевіряючими не проаналізовано дані
документи та не надано їм належної
оцінки.

Підсумовуючи вищезазначене, суд
дійшов висновку щодо обґрунтованості
та доведеності позовних вимог в
частині скасування оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення, а
також відсутності з боку позивача
умислу в наданні завідомо неправдивих
відомостей, як то даних податкової
накладної.

Що стосується позовних вимог в
частині визнання протиправними
висновки акту перевірки, суд відмовляє
в задоволенні з огляду на наступне.

Порядок оформлення результатів
перевірок платників податків органами
ДПС врегульовано Порядком оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства
затвердженим Наказом Державної
податкової адміністрації України
22.12.2010 №984, та Зареєстрованому в
Міністерстві юстиції України 12.01.2011 №
34/18772 (далі - Порядок).

Пунктом 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом ДПА України № 984
від 22.12.2010 року «Про затвердження
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства» (далі - Порядок)
передбачено, що результати
документальних перевірок оформлюються
у формі акта або довідки. У разі
встановлення під час перевірки
порушень складається акт, а у разі
відсутності порушень - довідка. Акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Відповідно до п. 4 вказаного Порядку акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Як встановлено судом, висновком акту
камеральної перевірки було заниження
суми податкових зобов'язань, заявлених
у податкових деклараціях, уточнюючих
розрахунках, а саме порушення
позивачем п.200.1 ст.200 ПК України.

Таким чином, суд вважає, що відповідач у
акті камеральної перевірки виклав
виявлені під час перевірки факти
порушень податкового законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, що узгоджується з
приписами вищенаведених
нормативно-правових актів.

Суд зазначає, що контролюючий орган не
позбавлений права викладати в акті
перевірки власні суб'єктивні висновки
щодо зафіксованих обставин та в
подальшому, у разі виникнення спору
щодо рішень про визначення податкових
зобов'язань, обґрунтовувати ними
власну позицію щодо наявності певних
допущених платником податків порушень.
Адже, оцінка акту перевірки, в тому
числі й оцінка дій посадових осіб
податкового органу щодо викладення у
ньому висновків перевірки, а також щодо
самих висновків перевірки, надається
уповноваженими законом органами влади
при вирішенні спору щодо оскарження
рішення, прийнятого на підставі такого
акту.

За установленими в теорії права
підходами до класифікації актів,
правовий акт індивідуальної дії -
виданий суб'єктом владних повноважень
документ, прийнятий з метою реалізації
положень нормативно-правового акта
(актів) щодо конкретної ситуації, не
містить загальнообов'язкових правил
поведінки та стосується прав та
обов'язків чітко визначеного суб'єкта
(суб'єктів), якому він адресований.

Обов'язковою ознакою як правового акта
індивідуальної дії є юридичний
характер, тобто обов'язковість його
приписів для відповідного суб'єкта
(суб'єктів), дотримання яких
забезпечується правовими механізмами.

Тобто, цим пояснюється, що акт
перевірки, складений за наслідками
проведеної перевірки платника
податків, сам по собі не породжує
настання правових наслідків, а є
підставою для направлення податкового
повідомлення-рішення, яким останнє є
письмовим повідомленням контролюючого
органу (рішенням) про обов'язок
платника податків сплатити суму
грошового зобов'язання, визначену
контролюючим органом у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законодавчими актами, контроль за
виконанням яких покладено на
контролюючі органи.

Таким чином, суд вважає, що відповідач у
акті перевірки виклав виявлені під час
перевірки факти порушень податкового
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, що
узгоджується з приписами
вищенаведених нормативно-правових
актів.

Суд відмічає, що контролюючий орган не
позбавлений права викладати в акті
перевірки власні суб'єктивні висновки
щодо зафіксованих обставин та в
подальшому, у разі виникнення спору
щодо рішень про визначення податкових
зобов'язань, обґрунтовувати ними
власну позицію щодо наявності певних
допущених платником податків порушень.
Адже, оцінка акту перевірки, в тому
числі й оцінка дій посадових осіб
податкового органу щодо викладення у
ньому висновків перевірки, а також щодо
самих висновків перевірки, надається
уповноваженими законом органами влади
при вирішенні спору щодо оскарження
рішення, прийнятого на підставі такого
акту.

За установленими в теорії права
підходами до класифікації актів,
правовий акт індивідуальної дії -
виданий суб'єктом владних повноважень
документ, прийнятий з метою реалізації
положень нормативно-правового акта
(актів) щодо конкретної ситуації, не
містить загальнообов'язкових правил
поведінки та стосується прав та
обов'язків чітко визначеного суб'єкта
(суб'єктів), якому він адресований.

Обов'язковою ознакою як правового акта
індивідуальної дії є юридичний
характер, тобто обов'язковість його
приписів для відповідного суб'єкта
(суб'єктів), дотримання яких
забезпечується правовими механізмами.

Тобто, цим пояснюється, що акт
перевірки, складений за наслідками
проведеної перевірки платника
податків, сам по собі не породжує
настання правових наслідків, а є
підставою для направлення податкового
повідомлення-рішення, яким останнє є
письмовим повідомленням контролюючого
органу (рішенням) про обов'язок
платника податків сплатити суму
грошового зобов'язання, визначену
контролюючим органом у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законодавчими актами, контроль за
виконанням яких покладено на
контролюючі органи.

Як вже зазначалось судом, що наслідком
розв'язання публічно-правового спору
по суті має бути захист порушеного
суб'єктивного права позивача, тому при
розгляді даного спору щодо визнання
протиправними дій відповідача (щодо
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
складання акта перевірки), суд повинен
встановити чи є оскаржувані дії
відповідача такими, що породжують для
позивача настання будь-яких юридичних
наслідків і безпосередньо впливають на
його права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

За наведених обставин суд вважає, що
акт перевірки податкового органу як і
його висновки не є рішенням (актом
індивідуальної дії) в розумінні
Кодексу адміністративного судочинства
України, він не є обов'язковим до
виконання, сам по собі не тягне для
позивача ніяких правових наслідків, а
тому не може бути оскарженим та
скасованим, як і дії, щодо складання
такого акту.

Отже, акт перевірки, це лише службовий
документ, думка (позиція) ревізора щодо
результатів перевірки, яка викладена
ним для використання уповноваженою
службовою особою при прийнятті
конкретного управлінського рішення.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов
висновку, що викладені у акті висновки
хоча є недоведеними та
необґрунтованими, водночас вони не
впливають на права та обов'язки
позивача, а тому в задоволенні позовних
вимог в цій частині слід відмовити.

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У судовому засіданні, відповідно
до ст.160 КАС України, сторонам
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163,167 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "МАСТЕРТРЕЙД" -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та
скасувати винесене Державною
податковою інспекцією у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
податкове повідомлення - рішення від
01.11.2013 року №.

В іншій частині позову відмовити

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "МАСТЕРТРЕЙД"
судовий збір у розмірі 2009 грн. 70 коп.
(дві тисячі дев'ять грн. сімдесят коп.)

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
І.В.Шара