Справа № 2а-4322/09/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2014 р. м. Київ
К-30306/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

за участю:

представника позивача - Глізнуца Г.М.,

представника відповідача - Братікової
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Центральний проектний
інститут»

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 вересня
2010 року

у справі № 2а-4322/09/2670

за позовом Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Центральний проектний інститут»

до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державне підприємство Міністерства
оборони України «Центральний
проектний інститут» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва (далі
- відповідач) про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення №
/3 від 10 грудня 2008 року в частині
визначення податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у сумі 52035,00 грн. (в редакції
заяви про уточнення позовних вимог від
21 жовтня 2009 року).

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 листопада 2009 року позов задоволено.
Визнано недійсним податкове
повідомлення-рішення від 10 грудня 2008
року № /3 ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва про визначення суми
податкового зобов'язання ДП МОУ
«Центральний проектний інститут» за
платежем: податок на додану вартість та
застосування штрафних санкцій в сумі
52035,00 грн.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 вересня
2010 року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 листопада 2009 року скасовано. У
задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі ДП МОУ
«Центральний проектний інститут»,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 вересня
2010 року та залишити в силі постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 10 листопада 2009 року.

У запереченні на касаційну скаргу ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва,
посилаючись на те, що постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 вересня
2010 року є законною та обґрунтованою, а
положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
відмовити в задоволенні касаційної
скарги та залишити без змін рішення
суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутніх у судовому
засіданні представників сторін,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Солом'янському районі м. Києва
провела виїзну планову перевірку ДП
МОУ «Центральний проектний інститут» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2005
року по 31 грудня 2007 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
січня 2005 року по 31 грудня 2007 року, за
результатами якої був складений акт
від 22 квітня 2008 року № 5615/23-05-07989865.

За висновками акта перевірки
позивачем були порушені, зокрема:
вимоги підпунктів 7.4.1, 7.4.2, 7.4.3, 7.4.5
пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.1 пункту
7.5 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
періоді, який перевірявся, на загальну
суму 52199,00 грн., у тому числі по періодах:
вересень 2005 року - 550,00 грн., квітень 2006
року - 966,00 грн., травень 2006 року - 16519,00
грн., червень 2006 року - 692,00 грн., липень
2006 року - 1375,00 грн., вересень 2006 року - 770,00
грн., жовтень 2006 року - 670,00 грн., листопад
2006 року - 608,00 грн., грудень 2006 року - 5897,00
грн., лютий 2007 року - 16781,00 грн., березень
2007 року - 1715,00 грн., квітень 2007 року - 692,00
грн., червень 2007 року - 750,00 грн., липень
2007 року - 760,00 грн., серпень 2007 року - 767,00
грн., вересень 2007 року - 767,00 грн.,
листопад 2007 року - 1063,00 грн., грудень 2007
року - 858,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що: позивач неправомірно включив до
складу податкового кредиту лютого 2007
року податок на додану вартість у сумі
16148,33 грн., сплачений у складі вартості
придбаного ним легкового автомобіля
УАЗ 3163-030МД (легковий універсал);
позивач у квітні-травні 2006 року та у
березні 2007 року неправомірно не
здійснював розподіл сум податку на
додану вартість з придбаних товарів
(робіт, послуг), які беруть участь як в
оподатковуваних так і в
неоподатковуваних операціях, що
призвело до заниження податкових
зобов'язань на загальну суму 18542,00 грн.;
позивач неправомірно включив до складу
податкового кредиту вересня 2005 року та
до податкового кредиту грудня 2006 року
податок на додану вартість у сумах 550,00
грн. та 5271,67 грн. відповідно без
наявності податкових накладних.

10 грудня 2008 року ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва на підставі вказаного
акту перевірки та з урахуванням
процедури адміністративного
оскарження прийняла податкове
повідомлення-рішення № /3 яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
визначила ДП МОУ «Центральний
проектний інститут» суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) за платежем:
податок на додану вартість у розмірі
60767,00 грн., у тому числі: 40511,00 грн. - за
основним платежем, 20256,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове
повідомлення-рішення в частині
визначення основного зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за порушення вимог підпункту
7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» щодо
включення до складу податкового
кредиту відповідного податкового
періоду податку на додану вартість, не
підтвердженого податковими
накладними, позивачем не
оскаржувалось.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що:
позивач придбав легковий автомобіль з
метою його використання для виконання
спеціальних робочих функцій, а не для
перевезення пасажирів; позивачем
застосовувався пооб'єктний облік
доходів та витрат у відповідності до
положень статті 11 Закону України «Про
систему оподаткування», статті 11 «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
підпункту 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» та положень (стандартів)
бухгалтерського обліку.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що: легковий
автомобіль, придбаний позивачем, не
проходив перереєстрацію у зв'язку з
переобладнанням транспортного засобу
у порядку, встановленому
законодавством, та не відповідає
ознакам спеціалізованого транспорту;
оскільки звітним періодом по податку
на додану вартість для ДП МОУ
«Центральний проектний інститут» є
календарний місяць, а не календарний
квартал, то позивач неправомірно не
здійснював щомісячно розподіл сум
податку на додану вартість з придбаних
товарів (робіт, послуг), які беруть
участь як в оподатковуваних так і в
неоподатковуваних операціях.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Порядок і умови формування платниками
податку на додану вартість податкового
кредиту визначено пунктом 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, абзацом 2 підпункту 7.4.2 пункту
7.4 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) визначено, що не
включається до складу податкового
кредиту та відноситься до складу
валових витрат сума податку, сплачена
платником податку при придбанні
легкового автомобіля (крім
таксомоторів), що включається до складу
основних фондів.

Згідно з пунктом 1.17 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
термін «основні фонди» розуміють у
значенні, визначеному Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до підпункту 8.2.1 пункту 8.2
статті 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) під терміном
«основні фонди» слід розуміти
матеріальні цінності, що призначаються
платником податку для використання у
господарській діяльності платника
податку протягом періоду, який
перевищує 365 календарних днів з дати
введення в експлуатацію таких
матеріальних цінностей, та вартість
яких перевищує 1000 гривень і поступово
зменшується у зв'язку з фізичним або
моральним зносом.

За приписами абзацу 3 підпункту 8.2.2
пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) автомобільний
транспорт та вузли (запасні частини) до
нього; меблі; побутові електронні,
оптичні, електромеханічні прилади та
інструменти, інше конторське (офісне)
обладнання, устаткування та приладдя
до них відносяться до 2 групи основних
фондів.

Абзацом 7 пункту 4 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 7 «Основні
засоби», затвердженим наказом
Міністерства фінансів України від 27
квітня 2000 року № 92 (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), визначено, що основні
засоби - це матеріальні активи, які
підприємство утримує з метою
використання їх у процесі виробництва
або постачання товарів, надання послуг,
здавання в оренду іншим особам або для
здійснення адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

Підпунктом 5.1.5 пункту 5 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку
«Основні засоби», затвердженим наказом
Міністерства фінансів України від 27
квітня 2000 року № 92 (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), транспортні засоби
віднесено до основних засобів.

Отже, у разі придбання платником
легкового автомобіля і включення його
до складу основних фондів (крім
таксомоторів) сплачена сума податку на
додану вартість до податкового кредиту
не включається.

Відповідно до положень частин 3, 4, 6
статті 19 Закону України «Про
автомобільний транспорт» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) при державній
реєстрації вантажних автомобілів у
реєстраційних документах роблять
відмітку щодо їх призначення згідно з
документами виробника (вантажний
автомобіль, причіп, напівпричіп з
бортовою платформою відкритого або
закритого типу, самоскид, цистерна,
сідельний тягач, фургон, для аварійного
ремонту, автокран, пожежний,
автомобіль-мішалка, вишка
розвідувальна чи бурова на автомобілі,
для транспортування сміття та інших
відходів, технічна допомога,
автомобіль прибиральний,
автомобіль-майстерня, радіологічна
майстерня, автомобіль для пересувних
телевізійних і звукових станцій тощо).
При державній реєстрації легкових
автомобілів у реєстраційних
документах роблять відмітку щодо їх
призначення згідно з документами
виробника (легковий, таксі, швидка
медична допомога, автомобіль
інкасації, броньований, обладнаний
спеціальними світловими і звуковими
сигнальними пристроями тощо). Порядок
державної реєстрації транспортних
засобів визначає Кабінет Міністрів
України.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується
тимчасовим реєстраційним талоном (арк.
справи 48), у періоді, який перевірявся,
легковий автомобіль УАЗ 3163-030МД
(легковий універсал) не проходив
перереєстрацію у зв'язку з
переобладнанням транспортного засобу
в порядку, встановленому Правилами
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 07 вересня 1998 року
№ 1388 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин), та
не відповідав ознакам
спеціалізованого траспорту,
визначеним Правилами перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затвердженими наказом
Міністерства транспорту України від 14
жовтня 1997 року № 363 (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин).

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, що позивач
неправомірно включив до складу
податкового кредиту лютого 2007 року
податок на додану вартість у сумі 16148,33
грн., сплачений у складі вартості
придбаного ним легкового автомобіля.

За приписами підпункту 7.4.3 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
у разі коли товари (роботи, послуги),
виготовлені та/або придбані, частково
використовуються в оподатковуваних
операціях, а частково ні, до суми
податкового кредиту включається та
частка сплаченого (нарахованого)
податку при їх виготовленні або
придбанні, яка відповідає частці
використання таких товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях
звітного періоду.

Згідно з абзацом 1 підпункту 7.8.1 пункту
7.8 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) податковим періодом є
один календарний місяць, а у випадках,
особливо визначених цим Законом,
календарний квартал.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується
деклараціями з податку на додану
вартість, податковим періодом для ДП
МОУ «Центральний проектний інститут» є
один календарний місяць (арк. справ 27-32).

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, що позивач
неправомірно не здійснював щомісячно
розподіл сум податку на додану
вартість з придбаних товарів (робіт,
послуг), які беруть участь як в
оподатковуваних так і в
неоподатковуваних операціях.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДП МОУ «Центральний проектний
інститут» підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02 вересня 2010 року підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Центральний проектний
інститут» залишити без задоволення, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 вересня
2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна