Справа № 412/2213/14-а
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смирнов В.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року справа №412/2213/14-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Шишова О.О., Попова В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Реєстраційної служби Краснодонського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Луганській області на постанову
Краснодонського міськрайонного суду
Луганської області від 07 квітня 2014 року
у справі № 412/2213/14-а позовом ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Краснодонського
міськрайонного управління юстиції
Луганської області про скасування
рішення про відмову у державній
реєстрації права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим
позовом, в обґрунтування якого вказав,
що 24.01.2014 року він звернувся до
відповідача з питання проведення
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно - земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :03:001:0216, надавши
усі необхідні документи. Рішенням
відповідача від 27.01.2014 року йому було
відмовлено у реєстрації права
власності з посиланням на статті 17, 24
Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (далі -
Закон № 1952-IV). Позивач намагався
пояснити, що акт був виданий йому у
такому вигляді, надав копію акту з
архіву Управління Держземагенства,
однак це результатів не дало.

У зв'язку з наведеним, позивач просив
суд визнати дії відповідача щодо
відмови у реєстрації його права
власності не земельну ділянку
неправомірними, скасувати рішення
відповідача від 27.01.2014 року та
зобов'язати відповідача зареєструвати
його майнове право на земельну ділянку.

Постановою Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 07 квітня 2014 року у цій
справі позов задоволено, а саме:

визнано дії Реєстраційної служби
Краснодонського міськрайонного
управління юстиції Головного
управління юстиції у Луганській
області про відмову у реєстрації
майнових прав на нерухоме майно -
земельну ділянку;

скасовано рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Краснодонського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Луганській області Мошкової О.М. від
27.01.2014 № 10300277 року про відмову у
реєстрації майнових прав на нерухоме
майно - земельну ділянку;

зобов'язано відповідача зареєструвати
майнове право позивача на нерухоме
майно - земельну ділянку.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову місцевого суду
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування апеляційної скарги
зазначено, що подані позивачем
документи не відповідають вимогам ст. 17
Закону № 1952-IV, та у зв'язку з тим, що
подані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують,
державний реєстратор прийняв законне
та обґрунтоване рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 10300277 від 27.01.2014 року.

Всі особи, які беруть участь у справі,
до апеляційного суду не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання, тому
згідно пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд апеляційної
інстанції розглянув справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачу на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю
серії ЛГ № від 02.09.1997 року
належить земельна ділянка, розташована
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5). Цей акт був
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 305.

Прізвище позивача в цьому акті
написане з підчисткою або
виправленням. Крім того, площа
земельної ділянки спочатку була
вказана «0,052 га», а згодом це число було
закреслене та вказане «0,0499».

Також, матеріали справи містять копію
кадастрового плану вказаної земельної
ділянки, де описані межі земельної
ділянки, та витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку від 16.01.2014 року (а.с.9, 19-11).

Житловий будинок за наведеною адресою
належить позивачеві на підставі
договору купівлі-продажу від 09.07.1996
року, про що йдеться у технічному
паспорті на цей будинок (а.с.6-8).

У січні 2014 року позивач звернувся до
Реєстраційної служби Краснодонського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Луганській області з заявою про
державну реєстрацію його права
власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно від 27.01.2014 року №
10300277 Мошкової О.М. у державній
реєстрації права власності ОСОБА_2 було
відмовлено з посиланням на статті 17, 24
Закону № 1952-IV, пункти 16 та 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703 (а.с.12).

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
визначає Закон № 1952-IV, який спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 Закону № 1952-IV,
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24
Закону № 1952-IV, у державній реєстрації
прав може бути відмовлено у разі, якщо
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Відповідно до частин 1-3 статті 17 Закону
№ 1952-IV, текст документів, що подаються
для державної реєстрації прав та їх
обтяжень, повинен бути написаний
розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові
фізичних осіб та їх місце проживання, а
також найменування юридичних осіб та
їх місцезнаходження повинні бути
написані повністю. Не приймаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень документи з підчищеннями або
дописками, закресленими словами та
іншими не обумовленими в них
виправленнями, заповнені олівцем, а
також з пошкодженнями, які не дають
змоги однозначно тлумачити їх зміст.
Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, визначено Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703 (далі - Порядок № 703).

Згідно з пунктом 26 Порядку № 703, для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Пунктами 9, 27, 33 Порядку № 703 визначено,
що документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є, зокрема, державний
акт на право власності на земельну
ділянку або на право постійного
користування земельною ділянкою. Для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
земельну ділянку заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 27, 28,
30 і 31 цього Порядку, подає витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку (у разі, коли в
документах, що зазначені у пункті 27
цього Порядку, відсутні відомості про
кадастровий номер земельної ділянки).

Так, судом встановлено, що для
здійснення державної реєстрації права
на земельну ділянку позивач надав
відповідачеві усі документи,
передбачені Порядком № 703.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції послався на наступне.

Відмовляючи позивачу у здійсненні
державної реєстрації, відповідач у
рішенні від 27.01.2014 року послався на п. 4
ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV.

Так, перша частина п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №
1952-IV (подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом) є
посилковою, тобто такою, що відсилає до
конкретної норми закону, якій не
відповідає поданий на реєстрацію
документ.

Однак, державний реєстратор у
зазначеному рішенні не навів жодних
аргументів того, у якій частині та які
саме документи, подані позивачем,
складені неналежним чином, яким саме
конкретним вимогам закону не
відповідають.

Друга частина п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV
(або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують) дає
підстави для відмови у реєстрації, якщо
поданий пакет документів на реєстрацію
не дає підстав державному реєстратору
встановити факт майна належності
заявнику.

У письмових запереченнях, наданих
місцевому суду, відповідач зазначає, що
державний акт на право власності на
земельну ділянку поданий позивачем з
підчищеннями та іншими, не
обумовленими в ньому виправленнями,
які не дають змоги однозначно
тлумачити їх зміст, тобто, неможливо
з'ясувати належність акту особі, яка
його надала.

Згідно з витягом з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку від 16.01.2014 року, площа вказаної
земельної ділянки зазначена «0,0499 га»;
інформація про зареєстроване право
власності на ділянку відсутня; у графі
«відомості про право власності/право
постійного користування» зазначене
прізвище власника (користувача) -
«ОСОБА_2». Відповідно до кадастрового
плану вказаної земельної ділянки, її
площа зазначена «0,0499 га».

За положеннями ч. 5, 6 ст. 24 Закону
України від 7 липня 2011 року № 3613-VI «Про
Державний земельний кадастр» (далі -
Закон № 3613-VI), державний кадастровий
реєстратор, який здійснює державну
реєстрацію земельних ділянок, протягом
чотирнадцяти днів з дня реєстрації
заяви: перевіряє відповідність
документів вимогам законодавства; за
результатами перевірки здійснює
державну реєстрацію земельної ділянки
або надає заявнику мотивовану відмову
у державній реєстрації. Підставою для
відмови у здійсненні державної
реєстрації земельної ділянки є:
розташування земельної ділянки на
території дії повноважень іншого
Державного кадастрового реєстратора;
подання заявником документів,
передбачених частиною четвертою цієї
статті, не в повному обсязі;
невідповідність поданих документів
вимогам законодавства; знаходження в
межах земельної ділянки, яку
передбачається зареєструвати, іншої
земельної ділянки або її частини.

На підтвердження державної реєстрації
земельної ділянки заявнику безоплатно
видається витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку. Витяг містить всі відомості
про земельну ділянку, внесені до
Поземельної книги. Складовою частиною
витягу є кадастровий план земельної
ділянки (ч. 8 ст. 24 Закону № 3613-VI).

За наведених обставин суд першої
інстанції не погодився з твердженням
відповідача, зазначеним у оспорюваному
рішенні, щодо того, що подані позивачем
документи не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, адже
перед здійсненням державної
реєстрації земельної ділянки у
Державному земельному кадастрі
державний кадастровий реєстратор у
межах своєї компетенції перевірив
відповідність поданих позивачем
документів вимогам законодавства та
видав позивачеві витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку, який позивач надав
відповідачеві.

Таким чином, відмова відповідача у
здійсненні державної реєстрації права
позивача на вказану на земельну
ділянку є необґрунтованою. Крім того,
вжите державним реєстратором у
спірному рішенні словосполучення
«або» дає підстави для висновку, що
останній відмовив у державній
реєстрації прав, не маючи на увазі
будь-яких конкретних підстав для такої
дії.

Проте, з такими висновками місцевого
суду не може погодитись судова колегія
апеляційного суду.

При прийнятті рішення судом не було
враховано положення пункту 4 частини
першої статті 19 Закону № 1952-IV,
відповідно до якого підставою для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень є державний акт на право
власності або постійного користування
на земельну ділянку, а також статей 16, 17
Закону № 1952-IV, відповідно до яких разом
із заявою про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень у паперовій формі
подаються оригінали документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, їх копії завірені в
установленому порядку.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 9 цього ж Закону,
державний реєстратор прав на нерухоме
майно встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленим та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями.

Відповідно до статті 17 Закону № 1952-IV
текст документів, що подаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, повинен бути написаний
розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові
фізичних осіб та їх місце проживання, а
також найменування юридичної особи та
їх місцезнаходження повинні бути
написані повністю. Не приймаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень документи з підчищеннями або
дописками, закресленими словами та
іншими не обумовленими в них
виправленнями, заповнені олівцем, а
також з пошкодженнями, які не дають
змоги однозначно тлумачити їх зміст.
Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до п. 2.4 наказу Державного
комітету України по земельних ресурсах
№ 28 від 15.04.1993 року (який діяв до 04.05.1999
року) при заповненні бланків державних
актів на право власності на землю,
постійного користування землею і
договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди) всі записи мають бути
зроблені чітко і акуратно, помарки і
виправлення не допускаються.

24 січня 2014 року до Реєстраційної служби
Краснодонського міськрайонного
управління юстиції Головного
управління юстиції у Луганській
області звернувся ОСОБА_2 з заявою про
проведення реєстрації права власності
на земельну ділянку :03:001:0216 з
цільовим призначенням - для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка).

В порушення вимоги статті 17 Закону №
1952-IV він надав для державної реєстрації
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії та номеру: ЛГ №
від 02.09.1997, в якому дві перші
літери прізвища власника державного
Акта виправлено кульковою ручкою, які
не дає змоги однозначно тлумачити їх
зміст, тобто, неможливо з'ясувати
належність даного Акту особі, яка його
надала.

При прийнятті рішення судом першої
інстанції невірно застосовані норми
матеріального права. Так суд вважав, що
документом, який підтверджує право
власності на земельну ділянку є Витяг з
державного земельного кадастру (далі -
Витяг з ДЗК). Таке твердження суду є
невірним, так, як відповідно до статті 7
Закону № 3613-VI територіальні органи
центральних органів виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у сфері
Державного земельного кадастру
належить здійснення державної
реєстрації земельних ділянок,
обмеження у їх використанні.
Відповідно до пункту 8 статті 24 Закону
№ 3613-VI на підтвердження державної
реєстрації земельної ділянки
безоплатно видається витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку. Витяг містить всі
відомості про земельну ділянку,
внесені до Поземельної книги. Статтею 25
цього Закону чітко передбачено, які
відомості про земельну ділянку містить
Поземельна книга:

а) кадастровий номер;

б) площа;

в) місцезнаходження
(адміністративно-територіальна
одиниця);

г) склад угідь;

ґ) цільове призначення (категорія
земель, вид використання земельної
ділянки в межах певної категорії
земель);

д) нормативна грошова оцінка;

є) відомості про обмеження у
використанні земельної ділянки;

є) відомості про межі частини земельної
ділянки, на яку поширюється дія
сервітуту, договору суборенди
земельної ділянки;

ж) кадастровий план земельної ділянки;

з) дата державної реєстрації земельної
ділянки;

и) інформація про документацію із
землеустрою, на підставі якої
здійснена державна реєстрація
земельної ділянки, а також внесені
зміни до цих відомостей;

і) інформація про власників
(користувачів) земельної ділянки
відповідно до даних про зареєстровані
речові права у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно;

ї) дані про бонітування ґрунтів.

У зв'язку з тим, що право власності на
земельну ділянку з кадастровим номером
:03:001:0216 не зареєстровано у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, тому Витяг з ДЗК №
НВ-014 від 16,01,2014 р не є документом,
який підтверджує право власності
ОСОБА_2 на цю земельну ділянку.

Як зазначалось раніше, ОСОБА_2 надав для
державної реєстрації державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії та номеру: ЛГ № від 02.09.1997, в
якому дві перші літери прізвища
власника державного Акта виправлено
кульковою ручкою, які не дає змоги
однозначно тлумачити їх зміст, тобто
неможливо з'ясувати належність даного
Акту особі яка його надала.

Статтею 17 Закону № 1952-IV передбачена
пряма заборона не приймати для
державної реєстрації такі документи.

За таких обставин державний реєстратор
Мошкова О.М. дійшла законного висновку,
що подані позивачем документи не
відповідають вимогам статті 17 Закону №
1952-IV, та у зв'язку з тим, що подані
документи не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують,
керуючись статтею 24 вище зазначеного
Закону, державний реєстратор прийняв
обґрунтоване рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 10300277 від 27.01.2014 року.

Відтак, підстав для визнання рішення
відповідача неправомірним, не існує.

На думку колегії суддів, позивач не
позбавлений в порядку, передбаченому
главою 6 Розділу ІV Цивільного
процесуального кодексу України,
встановити факти, що мають юридичне
значення: належність саме йому
правовстановлюючого документу -
державного акту на право приватної
власності на землю, а також розміри
земельної ділянки.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції не обґрунтованими,
постанова місцевого суду ухвалена без
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підлягає
скасуванню, а апеляційна скарга
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, п.4 ч.1 202, 205, 207,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Краснодонського міськрайонного
управління юстиції Головного
управління юстиції у Луганській
області - задовольнити повністю.

Постанову Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 07 квітня 2014 року у справі №
412/2213/14-а - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Краснодонського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Луганській області про скасування
рішення про відмову у державній
реєстрації права власності - відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
І.В.Сіваченко

Судді:
О.О.Шишов

В.В.Попов