Справа № 804/3000/14
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
13 травня 2014 р. Справа № 804/3000/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання -
представників позивача - Носова В.І.,
представника відповідача - Шевченко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську в
приміщенні Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробниче
об'єднання «Індустріал-Сервіс» до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень від 23.09.13, -
Позивач, ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс»,
звернувся до суду з позовом до ДПІ у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
вимог позивачем зазначено, що
проведення перевірки до моменту
отримання платником податків наказу та
повідомлення є неправомірним та
протиправним. Крім того позивачем
зазначено, що висновки відповідача,
наведені в акті перевірки позивача, з
посиланням на які прийняті спірні
рішення, є надуманими та такими, що не
відповідають нормам ПК України.
Позивач вважає, що висновки
відповідача щодо відсутності реальних
операцій спростовуються первинними
документами, а саме: договорами між
позивачем та ТОВ "Транс Бізнес Лайн",
ТОВ "Грандієт ТЕК" та ТОВ "Поліметал-
Торг", видатковими накладними, актами
виконаних робіт, товарно-транспортними
накладними, податковими накладними,
деклараціями тощо, які були надані
відповідачу в ході перевірки.
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Відповідач, ДПІ у Ленінському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області, проти
задоволення позову заперечував. Мотиви
незгоди зводяться до того, що на адресу
ДПІ від ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська надійшли матеріали
перевірки контрагентів позивача, за
висновками яких відповідач дійшов
висновку про те, що у позивача право на
формування валових витрат та
податкового кредиту по операціях з
придбання товару у ТОВ "ГРАДІЄНТ ТЕК"
(код за ), ТОВ «ТРАНС БІЗНЕС
ЛАЙН» (код за ), ТОВ
"ПОЛІМЕТАЛ-ТОРГ" (код за )
відсутнє. В судовому засіданні
представник відповідача просив
відмовити в задоволені позову з
підстав, наведених в запереченнях (том 2
а.с.182).

Вивчивши доводи позову та заперечень,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд при винесені постанови
виходить з наступних підстав та
мотивів.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивачем відносно відповідача на
підставі наказу від 12.08.13 №106, виданого
начальником ДПІ у Ленінському районі
Дніпропетровська ГУ Міндоходів
Дніпропетровської області, згідно з пп.
20.1.4 п. 20.1 с 20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп. 78.1.11 п.
78.1 ст. 78, ст. 79 ПКУ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача щодо дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства по взаємовідносинах з ПП
"Сворог" (код за ) за період
липень 2012р., ТОВ "ГРАДІЄНТ ТЕК" (код за
) за період листопад 2012р.,
ТОВ "ТРАНС БІЗНЕС ЛАЙН" (код за ) за період червень, серпень,
жовтень 2012р., ТОВ "ПОЛІМЕТАЛ-ТОРГ" (код
за ) за період вересень 2012р.,
ТОВ "ДІКСІ БУД" (код за ) за
період липень 2012р. Результати
перевірки оформлені Актом від 28.08.13 № 159
(том 1 а.с.23-50).

За висновками вказаного Акту
перевіркою встановлено порушення
позивачем: - пп.14.1.27, пп. 135.5.4 п.135.5 ст.135,
ст.138, ст.139, ст.140, ст.142, ст.143 ПКУ, що
призвело до заниження податку на
прибуток всього у сумі 685 074 грн., у т.ч.
за 2 квартал 2012 року у сумі 13 5086 грн., за 3
квартал 2012 року у сумі 123 832 грн., за 4
квартал 2012 року у сумі 426 156 грн.; -п.198.1,
гі.198.3, п.198.6 ст.198 ПКУ, в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 531 561 грн., у т.ч. за червень
2012 року на суму 90 000 грн., за серпень 2012
року на суму 49 404 грн., за вересень 2012
року на суму 68 531 грн., за жовтень 2012 року
на суму 138 815 грн., за листопад 2012 року на
суму 184 811 грн.

Наведені висновки зроблені
відповідачем, виходячи з висновків
актів перевірки контролюючого органу
відносно контрагентів позивача, а саме:
- акту від 22.01.13 № 86/224/38113458 про
неможливість проведення зустрічної
перевірки ТОВ «Транс Бізнес Лайн» ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області; - акту від 22.01.13 № 89/224/38113463 про
неможливість проведення зустрічної
перевірки ТОВ «ПОЛІМЕТАЛ-ТОРГ» ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області; - акту від 18.02.13 № 257/224/36095668 про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
"ГРАДІЄНТ ТЕК".

З посиланням на акт перевірки від 28.08.13
№ 159 відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення № від 23.09.13,
яким позивачу збільшена сума грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 531 561 грн. 00 коп. та
штрафних (фінансових) санкцій в сумі 265
780 грн. 50 коп., на загальну суму 797 341 грн.
50 коп., та № від 23.09.13, яким
позивачу збільшена сума грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 685 074 грн. 00 коп. та штрафних
санкцій в сумі 171 268 грн.50 коп., на
загальну суму 856 342 грн.50 коп.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесених на підставі
таких висновків спірних актів
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України,
проаналізувавши положення
законодавчих актів, якими врегульовані
спірні правовідносини, суд зауважує на
наступному.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом. Згідно з п.79.1 ст.79 ПКУ
документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених ст.77 та 78 цього
Кодексу. Положеннями п. 79.2 ст.79 ПКУ
передбачено, що документальна
позапланова невиїзна перевірка
проводиться посадовими особами
контролюючого органу виключно на
підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки. Виконання умов цієї
статті надає посадовим особам
контролюючого органу право розпочати
проведення документальної невиїзної
перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи та
визнається сторонами, документальна
позапланова невиїзна перевірка
позивача, за результатами якої
прийняті спірні рішення, проведена
відповідачем на підставі рішення
керівника контролюючого органу -
Наказу від 12.08.13 №106 «Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «ВО» «Індустріал -
Сервіс» (том 1 а.с.18). Копія вказаного
наказу, а також письмове повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки від 12.08.13 №000050
направлені відповідачем на адресу
платника податків - позивача
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення (том 1
а.с.20-21). Доказів оскарження вказаного
наказу позивачем не надано, що вказує
на фактичне допущення позивачем
посадових осіб відповідача до
проведення перевірки. За таких
обставин підстави вважати
протиправними дії податкового органу
по проведенню документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача, за результатами якої
складено Акт № 159 від 28.08.13, відсутні.

Судом з'ясовано, що спірні суми
податкового кредиту та валових витрат
сформовані позивачем за
взаємовідносинами з ТОВ «Транс Бізнес
Лайн» (червень, серпень та жовтень 2012 р.,
з ТОВ "Поліметал-Торг" (вересень 2012 р.), з
ТОВ Градієнт Тек» (листопад 2012р.).

На підтвердження існування зазначених
взаємовідносин та правомірності
формування витрат та податкового
кредиту позивачем подані до суду
відповідні договори, видаткові
накладні, акти виконаних робіт,
товарно-транспортні накладі, а також
документи, що підтверджують
відсутність заборгованості позивача
перед означеними контрагентами за
такими договорами.

Розв'язуючи спір, суд зазначає, що
порядок формування платником податків
витрат та податкового кредиту за
спірний період за вказаними
господарськими взаємовідносинами
визначений приписами Податкового
кодексу України.

Згідно з п. 14.1.36 ст. 14 ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
За змістом п. 22.1. ст. 22 ПК України,
об'єктом оподаткування можуть бути
майно, товари, дохід (прибуток) або його
частина, обороти з реалізації товарів
(робіт, послуг), операції з постачання
товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти,
визначені податковим законодавством, з
наявністю яких податкове
законодавство пов'язує виникнення у
платника податкового обов'язку.

Витрати платника податку, що
включаються до витрат операційної
діяльності, визначені положеннями
пп.138.1.1. п.138.1 ст.138 ПКУ. Відповідно до п.
138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Приписами пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
визначено, що витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, не включаються до
складу витрат. У разі втрати, знищення
або зіпсуття зазначених документів
платник податку має право письмово
заявити про це органу державної
податкової служби та здійснити заходи,
необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом із поданням
розрахунку податкових зобов'язань за
звітний податковий період. Платник
податків зобов'язаний відновити
втрачені, знищені або зіпсовані
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
такої заяви до органу державної
податкової служби, митного органу. Якщо
платник податку поновить зазначені
документи в наступних податкових
періодах, підтверджені витрати
включаються до витрат за податковий
період, на який припадає таке
поновлення.

На підстави наведених законодавчих
положень суд доходить до висновку, що
при складанні податкової звітності з
метою правильного відображення
господарської операції повинні
враховуватись відповідні документи
первинного обліку, а саме по зазначених
операціях придбання товарів повинні
бути в наявності первинні документи, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат на такі товари,
отримання позивачем таких товарів,
використання їх у господарській
діяльності позивача.

Як вбачається з Довідки з ЄДРПОУ (том 1
а.с.243), видами діяльності позивача є,
зокрема ремонт і технічне
обслуговування електричного
устаткування, будівництво житлових і
нежитлових будівель, вантажний
автомобільний транспорт. Факт
реальності виконання господарських
зобов'язань та отримання позивачем від
зазначених вище контрагентів товарів
та послуг підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями видаткових
накладних та товарно-транспортних
накладних. Представник позивача -
керівник товариства Кривченко В.П.
надав суду чіткі та змістовні
пояснення з приводу обставин укладення
та виконання договорів із ТОВ «Транс
Бізнес Лайн», ТОВ «Поліметал Торг», ТОВ
«Градієнт ТЕК».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV (далі -
Закон № 996-XIV) господарська операція -
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства;
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення;
фінансова звітність - бухгалтерська
звітність, що містить інформацію про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства за звітний період. Згідно
зі ст. 3 Закону № 996-XIV метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства. Приписами ст.9
Закону № 996-XIV визначено, що підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З огляду на викладене, суд відмічає, що
подія отримання позивачем товарів та
послуг від ТОВ «Градієнт Тек», ТОВ
«Транс Бізнес Лайн», ТОВ
«Поліметал-торг» у спірних періодах,
оплати таких товарів та їх
використання у власній господарській
діяльності оформлені первинними
документами, копії яких наявні в
матеріалах справи, що містять
обов'язкові реквізити, визначені ч. 2.
ст. 9 Закону № 996-XIV, а відтак є належними
доказами реальності спірних
господарських операцій.

Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1
ст. 188 ПК України, об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
окрім іншого, з постачання товарів,
місце постачання яких розташоване на
митній території України. Датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, або дата відвантаження
товарів. База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів.

За приписами п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну. Податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця та є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Пунктом 200.1 ст. 200
згаданого Кодексу встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. В свою чергу,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198
виникає, окрім іншого, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. При цьому,
відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за встановленою
ставкою, протягом такого звітного
періоду, окрім іншого, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст. 201
Кодексу). Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК
України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Градієнт Тек», ТОВ «Транс Бізнес
Лайн», ТОВ «Поліметал-торг» були
виписані на адресу позивача податкові
накладні, на підставі яких позивачем
сформований податковий кредит в
розмірі 531 561 грн. Факт наявності таких
податкових накладних був встановлений
і відповідачем в ході проведення
перевірки позивача, про
невідповідність таких податкових
накладних приписам ПК України
відповідачем не зазначено, а судом в
ході розгляду справи не встановлено. За
даними податкового органу на час
виконання спірних господарських
взаємовідносин та виписки податкових
накладних, сторони були зареєстровані
у встановленому законом порядку
платником податку на додану вартість.

Як зазначено вище, підстави для
виникнення у платника податку на
додану вартість права на податковий
кредит, порядок його формування, а
також порядок виникнення від'ємного
значення, визначені ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК
України.

За умови відсутності законодавчо
визначених обставин, які б позбавляли
платника податку (покупця) права на
формування податкового кредиту,
зокрема за відсутністю з боку платника
порушення вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 ПК України при формуванні
податкового кредиту останній має право
на податковий кредит, на який
зменшується податкове зобов'язання
звітного періоду за правилом п.п. 14.1.181
п. 14.1 ст. 14, п. 200.1 ст. 200 ПК України.

Судом в ході розгляду справи не
встановлено жодного фактичного
порушення позивачем вимог наведених
норм законодавства, яке б позбавляло
його права на податковий кредит. За
умови реального здійснення
господарської операції, яка призвела
до об'єктивної зміни складу активів
платника податків - покупця, будь-які
порушення постачальниками товару
податкового законодавства чи правил
ведення господарської діяльності не
можуть бути підставою для позбавлення
покупця права на податковий кредит.

Суд зважує, що платник податку на
додану вартість (покупець товару) не
має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
постачальниками товару вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, дотримання
вимог податкового законодавства тощо і
в подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
за можливу неправомірну діяльність
будь-кого з контрагентів. Такий платник
не повинен притягуватися до
відповідальності в тому випадку, якщо
він здійснював реальну господарську
операцію. Лише встановлення в ході
судового розгляду факту узгодженості
дій платника податків з
недобросовісними постачальниками з
метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару від виконання податкових
зобов'язань може слугувати підставою
для відмови у праві на податковий
кредит. При цьому такі висновки не
можуть ґрунтуватися на припущеннях, а
можуть ґрунтуватися лише на належних,
достатніх, а також тих доказах, які
одержані з дотриманням закону.
Відповідачем не наведено доводів та
доказів тому, що позивач діяв без
належної обачності та був обізнаним
про допущення його контрагентом певних
порушень законодавства при створенні
підприємства чи веденні господарської
діяльності.

Посилання відповідача на висновки
актів перевірки відносно ТОВ «Градієнт
Тек», ТОВ «Транс Бізнес Лайн», ТОВ
«Поліметал-торг» щодо безтоварності
операцій по ланцюгу постачання товару,
нереальності здійснення операцій по
ланцюгу постачання, а також на дані
інформаційних ресурсів податкових
органів, суд не бере до уваги з огляду
на наступне.

Податковий кодекс України не ставить
право платника податків на формуванні
витрат та віднесення сплачених сум ПДВ
до податкового кредиту в залежність
від дій або бездіяльності його
контрагентів. Якщо контрагенти не
виконали свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Також суд
зазначає, що в силу положень Цивільного
кодексу України, Господарського
кодексу України та Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» позивач та
контрагенти позивача є окремими
суб'єктами права зі статусом юридичної
особи, а відтак позивач та контрагенти
позивача є окремими платниками
податків. За таких обставин, межі
юридичної відповідальності кожного
платника ПДВ, яка відповідно до ст. 61
Конституції України має
індивідуальний характер, поширюються
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником. Притягнення суб'єкта права
до відповідальності за діяння, що було
вчинено іншою особою, є неможливим, за
винятком встановлених ст. 228 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 207 і 208
Господарського кодексу України
випадків свідомого укладення таким
суб'єктом права нікчемного правочину з
метою відображення певних первинних
документів в податковому обліку без
фактичного проведення господарських
операцій.

Саме така правова позиція викладена
Європейським Судом з прав людини
(рішення від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також
Верховним Судом України (постанова від
09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від
01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від
31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської ОДПІ про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення, постанова від
31.01.2011 у справі за позовом ТОВ "Фірма
"ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень).

Також суд відмічає, що згідно з ч.1 ст. 204
ЦК України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаним судом
недійсним (презумпція правомірності).
Єдиною підставою вважати правочин
нікчемним є його недійсність,
встановлена законом, саме законом, а не
актами, в тому числі актами перевірок
податкових органів, які б факти в таких
актах не були відображені. Отже вказані
в Актах перевірок щодо контрагентів
позивача висновки є суто суб'єктивною
думкою посадових осіб ДПІ, що проводили
такі перевірки.

Як зазначено вище, судом встановлено,
що фактичне виконання Договорів
позивача з ТОВ «Градієнт Тек», ТОВ
«Транс Бізнес Лайн», ТОВ
«Поліметал-торг» підтверджується
матеріалами справи. Також матеріалами
справи підтверджується, що в
подальшому товари та послуг, придбані у
ТОВ «Градієнт Тек», ТОВ «Транс Бізнес
Лайн», ТОВ «Поліметал-торг», були
використані (реалізовані) позивачем в
ході здійснення своєї господарської
діяльності.

Отже, на підтвердження реальності і
фактичності здійснених господарських
операцій за договірними відносинами з
ТОВ «Градієнт Тек», ТОВ «Транс Бізнес
Лайн», ТОВ «Поліметал-торг» позивачем
були надані суду належним чином
засвідчені копії документів, які
відповідають вимогами первинності в
розумінні ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», і являються
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Зазначені докази у
їх сукупності та взаємозв'язку, на
думку суду, спростовують твердження
податкового органу про «нереальність»
здійснення операцій позивачем з ТОВ
«Градієнт Тек», ТОВ «Транс Бізнес
Лайн», ТОВ «Поліметал-торг».

З огляду на наведені положення
податкового законодавства, враховуючи
фактичність здійснення позивачем та
його контрагентів спірних
господарських операцій, наявність
відповідних первинних документів, а
також податкових накладених,
оформлених відповідно до вимог ПКУ, суд
дійшов висновку про наявність у
позивача права на формування витрат та
податкового кредиту за описаними вище
господарськими операціями.

З урахуванням встановлених обставин,
суд дійшов висновку про те, що фактичні
обставини справи об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем та його
контрагентами з ТОВ «Градієнт ТЕК», ТОВ
«Транс Бізнес Лайн», ТОВ
«Поліметал-торг» правомірність
віднесення позивачем відповідних сум
до складу витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, та
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, відповідно
до первинних бухгалтерських
документів та по податковим накладним,
які виписані на виконання умов
викладених вище договірних відносин.
Отже, спірні податкові
повідомлення-рішення від 23.09.13 №
та № прийняті відповідачем не
обґрунтовано, без урахування всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, а обґрунтування
відповідача, наведене в акті перевірки,
не відповідає вимогам чинного
законодавства, є суб'єктивним
припущенням особи, яка здійснювала
перевірку позивача. За викладених
обставин, позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Виробниче
об'єднання «Індустріал-Сервіс»
підлягають задоволенню, а податкові
повідомлення-рішення від 23.09.13 №
та № - скасуванню.

Судові витрати підлягають розподілу
відповідно до ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
від 23.09.13 № та №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробниче
об'єднання «Індустріал-Сервіс» () витрати по сплаті судового
збору в сумі 4 872 грн. (чотири тисячі
вісімсот сімдесят дві гривні).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції за правилами,
визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили
згідно зі ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 19.05.14.

Суддя А.О.
Коренев