Справа № 812/2405/14
Суддя: О.В. Солоніченко
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2405/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

судді:
Солоніченко О.В.

при секретарі:
Калашнікові Д.О.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1
довіреність від 28.02.2014,

представника відповідача: Матяш
Л.М. довіреність від 26.02.2014,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Луганській
області про визнання протиправним та
скасування рішення про накладення
штрафу № 0018 від 11.03.2014, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2014 року Луганським окружним
адміністративним судом відкрито
провадження у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Луганській області, в
якому позивач просила суд визнати
протиправним та скасувати рішення
відповідача про накладення штрафу № 0018
від 11.03.2014 за порушення законодавства
про рекламу в розмірі 1700 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач послалась на допущені під час
проведення перевірки, розгляду справи
та прийняття оскаржуваного рішення
порушення вимог Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» та Указу Президента
України «Про деякі заходи з
перегулювання підприємницької
діяльності». Так, позивач вважала, що
обов'язковою умовою для призначення
перевірки відповідачем суб'єкта
господарювання має бути скарга з боку
споживача. Також позивач зазначила, що
заходи контролю здійснюються шляхом
проведення планових чи позапланових
перевірок, про що видається
відповідний розпорядчий документ, а
перевірка проводиться за умови надання
суб'єкту господарювання, що
перевіряється, повідомлення та
направлення (посвідчення) про
проведення перевірки. Як вказує
позивач, зазначених умов відповідачем
дотримано не було. Також позивач
вказала, що оскаржуване рішення
прийнято відповідачем незважаючи на
відсутність самого факту порушення
законодавства про рекламу з боку
позивача.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги,
просив суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнала з
підстав, викладених у письмових
запереченнях проти позову, в яких,
серед іншого вказала, що посилання
позивача на порушення відповідачем
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» є
безпідставними, оскільки цей Закон не
регулює спірні правовідносини. В
даному випадку застосуванню підлягає
Закон України «Про рекламу». Порядок
накладення штрафів за порушення
законодавства про рекламу
затверджений Постановою КМ України від
26.05.2004 № 693.

Факт порушення з боку позивача
законодавства про рекламу, на думку
представника відповідача,
встановлено протоколом про порушення
законодавства про рекламу від 05.02.2014.
Відповідач належним чином повідомляв
позивача про розгляд справи про
порушення, пропонував позивачу надати
документи, що підтверджують вартість
реклами, а також підстави її
розміщення. Оскільки таку інформацію
надано не було, до позивача й було
застосовано штрафні санкції за
порушення п.6 ст. 27 Закону України «Про
рекламу».

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

За приписами ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема,: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Позивач - ОСОБА_3 зареєстрована в
якості фізичної особи-підприємця
виконавчим комітетом Стахановської
міської ради Луганської області 04.06.2007.
ідентифікаційний код НОМЕР_1, здійснює
роздрібну торгівлю в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами (а.с.9,10).

Посадовою особою відповідача -
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Луганській області
складено протокол від 05.02.2014 за № 18 про
порушення позивачем законодавства про
рекламу. За змістом протоколу, 05.02.2014 на
фасадній стороні магазину
«ЗаготПродТорг» ФОП ОСОБА_3: АДРЕСА_1,
зафіксовано ознаки порушення ч.5 ст. 8
Закону України «Про рекламу», а саме,
розповсюдження реклами про знижки на
продукцію магазину «ЗаготПродТорг»
ФОП ОСОБА_3, у якій відсутня інформація
про дату початку та закінчення знижок.
Додатком до протоколу зазначено про
фото-фіксацію ознак порушення (а.с. 44-47).

На підставі протоколу
відповідачем прийнято рішення за № 18
від 10.02.2014 про початок розгляду справи
про порушення законодавства про
рекламу (а.с.48).

Листом від 10.02.2014 за № 325/1-5/4
відповідачем запропоновано позивачу
прибути до Інспекції з 09 до 11 години
24.02.2014 для з'ясування обставин
виявленого порушення та участі у
розгляді справи. вказаним листом
позивачу також запропоновано, серед
іншого, надати документи щодо вартості
розповсюдженої реклами. Лист містить
також попередження позивача про
наслідки неподання документів, у
вигляді накладення штрафу (а.с.49).

У відповідь позивачем на адресу
відповідача направлено листа від
19.02.2014, в якому позивач, вказуючи на
порушення відповідачем
нормативно-правових актів, що
регулюють здійснення нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності, просила відповідача надати
їй письмову інформацію щодо підстав
проведення перевірки щодо дотримання
нею законодавства про рекламу, та у
зв'язку з цим, відкласти розгляд справи
про порушення (а.с. 52-53).

24.02.214 відповідачем складено
протокол за № 18/1 засідання стосовно
справи про порушення законодавства про
рекламу, в якому відображено факт
звернення позивача за роз'ясненнями
стосовно Закону України «Про рекламу»,
вирішено надати позивачу письмові
роз'яснення, та призначити розгляд
справи на 11.03.2014.(а.с.51).

Відповідачем листом від 28.02.2014
року за № 564/1-5/6 надано відповідь на
лист від 19.02.2014, яким надано роз'яснення
положень Закону України «Про рекламу»,
зазначено про безпідставність
посилань позивача на норми Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності»,
запропоновано позивачу прибути до
Інспекції 11.03.2014 для участі у розгляді
справи про порушення та надати
документи щодо вартості
розповсюдженої реклами (а.с.54-55).

11 березня 2014 року відповідачем
складено протокол за № 18/2 засідання
стосовно справи про порушення
законодавства про рекламу, в якому
зазначено, що позивач не надала
інформацію, вказану в листах інспекції
від 10.02.2014 та від 28.02.2014, чим порушено ч.6
ст. 27 Закону України «Про рекламу»
(а.с.66).

На підставі вказаних матеріалів
відповідачем прийнято рішення № 0018 від
11.03.2014, яким на позивача накладено штраф
в розмірі 1700 грн. за порушення ч.6 ст. 27
Закону України «Про рекламу», а саме,
неподання інформації щодо вартості
розповсюдженої реклами про знижки на
продукцію магазину «ЗаготПродТорг»
ФОП ОСОБА_3, у якій відсутня інформація
про дату початку та закінчення знижок
(а.с.57).

Наведені обставини сторонами не
заперечувались.

Як зазначалось, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги, позивач
посилалась на порушення відповідачем
норм Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності» від 5
квітня 2007 року № 877-V (надалі - Закон № 877)
стосовно підстав призначення та
порядку проведення перевірки.

Відповідно до преамбули, Закон №
877 визначає правові та організаційні
засади, основні принципи і порядок
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності, повноваження органів
державного нагляду (контролю), їх
посадових осіб і права, обов'язки та
відповідальність суб'єктів
господарювання під час здійснення
державного нагляду (контролю).

Проте, суд, погоджуючись із
доводами відповідача, не оцінює
твердження позивача про порушення норм
Закону № 877, оскільки засади рекламної
діяльності в Україні, відносини, що
виникають у процесі виробництва,
розповсюдження та споживання реклами
визначає Закон України «Про рекламу»
від 3 липня 1996 року № 270/96-ВР (надалі -
Закон № 270).

За приписами ч.1 ст. 26 Закону № 270
контроль за дотриманням законодавства
України про рекламу у межах своїх
повноважень, зокрема, здійснює
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, - щодо захисту прав
споживачів реклами.

Отже, спірні правовідносини, в тому
числі підстави та порядок здійснення
контрольних заходів щодо діяльності,
пов'язаною із рекламою, врегульовано
спеціальним законом - Законом України
«Про рекламу», який і підлягає
застосуванню у цьому випадку.

Відповідно до ч.2. ч. 3 ст. 26 Закону
№ 270 на вимогу органів державної влади,
на які згідно із законом покладено
контроль за дотриманням вимог
законодавства про рекламу,
рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами зобов'язані
надавати документи, усні та/або
письмові пояснення, відео- та
звукозаписи, а також іншу інформацію,
необхідну для здійснення ними
повноважень щодо контролю.

Крім того, відповідний орган державної
влади має право:

вимагати від рекламодавців, виробників
та розповсюджувачів реклами усунення
виявлених порушень вимог
законодавства;

вимагати припинення дій, що
перешкоджають здійсненню державного
контролю;

надавати (надсилати) рекламодавцям,
виробникам та розповсюджувачам
реклами обов'язкові для виконання
приписи про усунення порушень;

приймати рішення про визнання реклами
недобросовісною, прихованою, про
визнання порівняння в рекламі
неправомірним з одночасним зупиненням
її розповсюдження;

приймати рішення про зупинення
розповсюдження відповідної реклами.

Органи державної влади зобов'язані
повідомляти рекламодавців, виробників
та розповсюджувачів реклами про
розгляд справ про порушення ними вимог
законодавства про рекламу не менше ніж
за п'ять робочих днів до дати розгляду
справи.

Рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами під час
розгляду питання про порушення цього
Закону мають право:

бути присутніми на засіданні
державного органу під час розгляду
питання про порушення ними цього
Закону;

подавати необхідні документи, давати
пояснення;

отримувати копію протоколу засідання
та рішення державного органу,
прийнятого щодо них;

оскаржувати дії чи бездіяльність
зазначеного державного органу та його
посадових осіб до суду.

Відповідальність за порушення
законодавства про рекламу встановлює
стаття 27 Закону № 270.

За нормами ч.1 цієї статті, особи, винні
у порушенні законодавства про рекламу,
несуть дисциплінарну,
цивільно-правову, адміністративну та
кримінальну відповідальність
відповідно до закону.

В силу норм ч.6 цієї статті за
неподання або подання завідомо
недостовірної інформації щодо
вартості розповсюдженої реклами та/або
виготовлення реклами та/або вартості
розповсюдження реклами центральному
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері державного
контролю за додержанням законодавства
про захист прав споживачів, необхідної
для здійснення ними передбачених цим
Законом повноважень, на рекламодавців,
виробників реклами та
розповсюджувачів реклами накладається
штраф у розмірі 100 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Порядок накладення штрафів за
порушення законодавства про рекламу
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 26 травня 2004 р. №
693 (надалі - Порядок).

Цей Порядок регулює питання накладення
уповноваженими особами
Держспоживінспекції та її
територіальних органів в Автономній
Республіці Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі (далі - територіальні
органи) штрафів на рекламодавців,
виробників і розповсюджувачів реклами
за порушення законодавства про рекламу
(крім штрафів, накладення яких належить
виключно до компетенції
Антимонопольного комітету і
регулюється законодавством з питань
авторського права та суміжних прав).

Відповідно до п.п. 9, 10 Порядку підставою
для розгляду справи про порушення
законодавства про рекламу (далі -
справа) є відповідний протокол,
складений уповноваженою посадовою
особою Антимонопольного комітету,
Національної ради з питань телебачення
і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або
Держспоживінспекції та її
територіальних органів.

Протокол про порушення законодавства
про рекламу подається
Держспоживінспекції або її
територіальним органам за місцем
вчинення порушення.

Протокол розглядається у місячний
строк.

За наявності ознак порушення
законодавства про рекламу приймається
рішення про початок розгляду справи
(п.11. Порядку).

Справа розглядається у місячний строк
з дня прийняття рішення про початок її
розгляду.

До строку розгляду справи не
зараховується час на отримання
необхідних доказів і проведення
експертизи.

Строк розгляду справи може бути
продовжений Головою
Держспоживінспекції, його
заступниками, начальниками
територіальних органів
Держспоживінспекції, їх заступниками
не більше ніж на три місяці (п. 12
Порядку).

Згідно з п.п. 13. Порядку посадові особи
Держспоживінспекції та її
територіальних органів, які
розглядають справу:

перевіряють відповідність реклами
вимогам законодавства до змісту та
достовірності реклами, порядку її
виготовлення і розповсюдження;

отримують документи, усні чи письмові
пояснення, відео- та звукозаписи, а
також іншу інформацію, що стосується
порушень законодавства про рекламу;

готують попередні висновки і вносять
їх на розгляд Голови
Держспоживінспекції, його заступників,
начальників територіальних органів
Держспоживінспекції, їх заступників.

Держспоживінспекція та її
територіальні органи повідомляють
рекламодавців, виробників та
розповсюджувачів реклами про розгляд
справи не пізніш як за три дні до дати
розгляду, а у невідкладних випадках - не
пізніш як за один день (п.14. Порядку).

З метою з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань, Головою
Держспоживінспекції, начальниками
територіальних органів
Держспоживінспекції, їх заступниками
може бути призначена експертиза (п.
15.Порядку).

Відповідно до п. 16 Порядку справа
розглядається за участю представника
особи, щодо якої порушено справу. В разі
його відсутності справу може бути
розглянуто, якщо незважаючи на
своєчасне повідомлення про місце і час
розгляду справи не надійшло
обґрунтоване клопотання про
відкладення розгляду справи.

Провадження у справі припиняється,
якщо в діях рекламодавця, виробника та
розповсюджувача реклами не виявлено
ознак порушення законодавства про
рекламу або не доведено факт вчинення
порушення (п.17. Порядку).

Згідно з нормами п.п.18 Порядку за
результатами розгляду справи
приймається рішення, що оформляється у
двох примірниках, один з яких
залишається у Держспоживінспекції або
її територіальному органі, другий - у
10-денний строк надсилається особі,
стосовно якої було прийнято рішення,
або видається її представникові під
розписку.

З огляду на підстави заявленого позову,
виходячи з наведених норм та
встановлених обставин справи, суд не
вбачає порушень з боку відповідача
щодо підстав здійснення контрольного
заходу, розгляду справи про порушення
законодавства про рекламу та порядку
прийняття рішення про застосування
штрафних санкцій.

Разом з цим, розглядаючи спір по суті
заявлених вимог, суд виходить з того, що
відповідачем оскаржуване рішення про
застосування штрафних санкцій до
позивача прийнято необґрунтовано,
тобто без урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення.

Так, за змістом вищенаведених
норм ст. 27 Закону № 270, відповідальність
за неподання інформації щодо вартості
розповсюдженої реклами несуть
рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами.

Як зазначалось, у протоколі від
05.02.2014 про порушення законодавства про
рекламу,відображено, що на фасадній
стороні магазину «ЗаготПродТорг» ФОП
ОСОБА_3: АДРЕСА_1, зафіксовано ознаки
порушення ч.5 ст. 8 Закону України «Про
рекламу», а саме, розповсюдження
реклами про знижки на продукцію
магазину «ЗаготПродТорг» ФОП ОСОБА_3, у
якій відсутня інформація про дату
початку та закінчення знижок. Тобто,
відповідачем визначено позивача як
розповсюджувача реклами з ознаками
порушення, що розташована на фасадній
стороні магазину позивача.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивач є орендарем частини
складського приміщення № 1, що
розташоване за адресою АДРЕСА_1,
загальною площею 50 кв.м. на підставі
договору № 4 від 31.12.2013 року із ТОВ
«Стахановське хлібоприймальне
підприємство» (а.с. 25-27). За цією ж
адресою (АДРЕСА_1) предметом оренди є
також інше складське приміщення за № 5,
яке за договором № 6 від 31.12.2013 з ТОВ
«Стахановське хлібоприймальне
підприємство» орендоване іншим
суб'єктом підприємницької діяльності -
ФОП ОСОБА_5

Тобто, власником приміщення за адресою
АДРЕСА_1 є ТОВ «Стахановське
хлібоприймальне підприємство», а
частини приміщення на правах оренди
належать позивачу та іншому суб'єкту
господарювання.

При цьому будь-якого документа, що
підтверджує належність безпосередньо
магазину «ЗаготПродТорг», саме
позивачу, або використання цього
магазину позивачем для здійснення
господарської діяльності. Не надано
відповідачем також й доказів того, що
рекламу замовлено, виготовлено та
розташовано позивачем.

Не підтверджують таких обставин й
матеріали фото-фіксації ознак
порушення, які вказані додатком до
протоколу про порушення законодавства
про рекламу, в тому числі зображення
безпосередньо реклами, зображення
«кутку покупця» та копії свідоцтва про
держреєстрацію позивача (а.с.44-46). Крім
того, вказані зображення не надають
можливості встановити дату та час їх
здійснення. Оглядом в судовому
засіданні копій зображень рекламної
вивіски, які надані відповідачем
позивачу, та які стали додатками до
позову, встановлено відсутність
позначки щодо дати та часу їх
виготовлення (а.с. 44-46). При цьому на
копіях зображень, наданих відповідачем
до суду, наявні зазначення дати та
часу, які в свою чергу, мають різний
формат відображення, та їх проставлено
не фото пристроєм, а шляхом
комп'ютерної обробки зображень (а.с.
66-68). Оригіналів матеріалів фото-
фіксації відповідачем суду не надано.

За таких обставин суд не розцінює
матеріали фото-фіксації як належний та
допустимий доказ у справі.

Пояснення свідка, допитаного у
судовому засіданні за клопотанням
представника відповідача, також не
підтверджують обставини порушення
саме позивачем законодавства про
рекламу, оскільки не містять інших,
окрім відображених відповідачем у
протоколі від 05.02.2014 відомостей щодо
здійснення заходу контролю.

Твердження представника відповідача в
судовому засіданні про те, що позивач
шляхом надання відповідачу певних
довідок від органів, до відання яких
віднесено відповідні функції стосовно
рекламної діяльності, мала довести
факт того, що вона не виготовляла, не
замовляла та не розміщувала рекламу,
суд оцінює критично, оскільки таким
чином відповідач фактично вимагає від
позивача довести відсутність порушень
з її боку. На думку суду, такі
твердження відповідача суперечать
конституційним нормам, які визначають
підстави для притягнення особи до
відповідальності.

Крім того, Законом № 270 відповідачу для
здійснення контрольних функцій надано
широке коло повноважень щодо
з'ясування всіх обставини, які мають
значення для розгляду справи про
порушення. Також за нормами ч.2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, обов'язок доказування
правомірності своїх дій та рішень
покладається на суб'єкта владних
повноважень, яким є відповідач у
справі.

Таким чином, на думку суду, матеріали
справи про порушення законодавства про
рекламу, надані відповідачем до суду,
не надають підстав стверджувати, що
магазин «ЗаготПродТорг» належить саме
позивачу, а вказана реклама замовлена,
виготовлена або розповсюджена
безпосередньо позивачем. Тобто суд
вважає, що недоведеним є факт вчинення
порушення позивачем законодавства про
рекламу. Відтак, суд вважає, що відсутні
й підстави для притягнення позивача до
відповідальності у вигляді накладення
штрафу за порушення ч.6 ст. 27 Закону
України «Про рекламу». Тому, з огляду на
норми ст. 2 КАС України, оскаржуване
рішення відповідача є протиправним та
підлягає скасуванню.

Виходячи з вимог ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства витрати
зі сплати судового збору підлягають
поверненню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Луганській
області задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Луганській області №
0018 від 11 березня 2014 року про накладення
штрафу за порушення законодавства про
рекламу в розмірі 1700,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) витрати зі сплати судового
збору в розмірі 183,08 грн. (сто вісімдесят
три гр.. 08 коп.).

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів після її проголошення а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
- з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого ст.
186 КАС України, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження,
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанову в повному обсязі складено 26
травня 2014 року.

Суддя
О.В. Солоніченко