Справа № 806/72/14
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Житомир справа № 806/72/14

категорія 6.2

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Панкеєва В.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції
сільського господарства в
Житомирській області про визнання
незаконним та скасування припису № 309/09
від 20.11.2013,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського
окружного адміністративного суду з
позовом про визнання незаконним та
скасування припису № 309/09 від 20.11.2013
Державної інспекції сільського
господарства в Житомирській області. В
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначав, що на підставі звернення
голови Степанівської сільської ради
Ємільчинського району щодо
самовільного зайняття ним, земельної
ділянки загального користування
(дороги) відповідачем було здійснено
перевірку дотримання вимог земельного
законодавства. За наслідками перевірки
було складено акт від 20.11.2013 № 378/09, на
підставі якого відповідачем винесено
припис від 20.11.2013 № 309/09. Вказане
рішення суб'єкта владних повноважень
позивач вважає незаконним та таким, що
підлягає скасуванню.

Позивач та його в представник в судове
засідання не прибули, до суду від
представника надійшла заява з
проханням розгляду справи без їх
участі В попередніх судових засіданнях
позов підтримали і просили його
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, до суду надала
клопотання з проханням розглядати
справу в порядку письмового
провадження, в попередніх судових
засіданнях просила відмовити в
задоволенні позову за безпідставністю,
зазначала, що припис скасуванню не
підлягає, оскільки виданий на підставі
обґрунтованих висновків перевірки, у
ході якої виявлено порушення
земельного законодавства.

У відповідності до ч.6 ст.128 КАС України
суд вважає за можливе проводити
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, суд
приходить да висновку, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку припису від 20.11.2013 № 309/09,
який став предметом оскарження, суд
виходить із того, що основним
законодавчим актом, який регулює
відносини щодо володіння, користування
та розпорядження землею є Земельний
кодекс України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі
- ЗК України).

Згідно ст. ст.187, 188 Земельного кодексу
України контроль за використанням та
охороною земель полягає в забезпеченні
додержання органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями і громадянами
земельного законодавства України.
Державний контроль за використанням та
охороною земель здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
здійснення державного нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі, а за додержанням вимог
законодавства про охорону земель -
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

В розумінні вимог п.1. та п.4. Положення
про державну інспекцію сільського
господарства в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, затвердженого Наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України 23.12.2011 № 770,
відповідач є територіальним органом
Державної інспекції сільського
господарства України та їй
підпорядковується. Наділений
повноваженнями на здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності відповідно
до положень Закону, в тому числі у
частині дотримання земельного
законодавства, використання та охорони
земель усіх категорій та форм
власності.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" від 19.06.2003 № 963-IV, із
змінами та доповненнями (далі - Закон),
основними завданнями державного
контролю за використанням та охороною
земель є забезпечення додержання
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, фізичними та
юридичними особами земельного
законодавства України; забезпечення
реалізації державної політики у сфері
охорони та раціонального використання
земель; запобігання порушенням
законодавства України у сфері
використання та охорони земель,
своєчасне виявлення таких порушень і
вжиття відповідних заходів щодо їх
усунення; забезпечення додержання
власниками землі та
землекористувачами стандартів і
нормативів у сфері охорони та
використання земель, запобігання
забрудненню земель та зниженню
родючості ґрунтів, погіршенню стану
рослинного і тваринного світу, водних
та інших природних ресурсів.

Статтею 6 Закону встановлено, що до
повноважень центрального органу
виконавчої влади, який забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі, належать, зокрема,
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель у
частині додержання органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, юридичними та
фізичними особами вимог земельного
законодавства України та
встановленого порядку набуття і
реалізації права на землю; вжиття
відповідно до закону заходів щодо
повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок їх власникам або
користувачам.

Відповідно до ст.9 вказаного Закону
державний контроль за використанням та
охороною земель, дотриманням вимог
законодавства України про охорону
земель і моніторинг ґрунтів
здійснюються шляхом проведення
перевірок та роозгляду звернень
юридичних і фізичних осіб.

Судом встановлено, що на підставі
розгляду звернення Степанівського
сільського голови Ємільчинського
району щодо самовільного зайняття
ОСОБА_1 земельної ділянки загального
користування (дороги), було здійснено
Державною інспекцію сільського
господарства в Житомирській області
перевірку дотримання вимог земельного
законодавства позивачем.

За наслідками перевірки було складено
акт перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 20.11.2013 №
378/09 (а.с.9), яким встановлено, що ОСОБА_1
використовує земельну ділянку по
АДРЕСА_1 на підставі рішення № 67
Степанівської сільської ради пятої
сесії шостого скликання від 05.07.2011, де
вказано про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із земель складання документів, що
посвідчує право власності на земельну
ділянку орієнтовною площею, в т.ч. 0,25 га
для частини будинку, та 0,1 га для
ведення особистого селянського
госоподарства на території
с.Степанівка. Також перевіркою
встановлено, що земельна ділянка
ОСОБА_1 межує із земельною ділянкою
ОСОБА_2, яка користується відповідно до
Державного акту на право власності на
земельну ділянку. На час перевірки
встановлено, що ОСОБА_1 зайняв проїзд
(дорогу) шириною 5,93 м до даної земельної
ділянки з АДРЕСА_1. ОСОБА_1 самовільно
зайняв проїзд (дорогу) земель
загального користування площею 3,70х2,30
де складує навоз та площею 1,5 де лежать
ребриста плита бетонна та перегороджує
проїзд до земельної ділянки громадянки
ОСОБА_2, що є порушенням ст. ст.125, 126
Земельного кодексу України та ст.53-1
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (а.с.9).

На підставі акту перевірки Державною
інспекцію сільського господарства в
Житомирській області винесено припис
від 20.11.2013 № 309/09 (а.с.8), яким приписано
ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку загального
користування (дорогу) від навозу та
бетонної плити. Про виконання припису
повідомити до 17.12.2013.

Відповідно ч.1 та 2 ст.116 ЗУ України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Згідно ч.1 ст.79 ЗК України земельна
ділянка - це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

У відповідності до норм ст.92 ЗК України
право постійного користування
земельною ділянкою - це право володіння
і користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку.

Права постійного користування
земельною ділянкою із земель державної
та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та
організації, що належать до державної
та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів
України, їх підприємства (об'єднання),
установи та організації;

в) релігійні організації України,
статути (положення) яких зареєстровано
у встановленому законом порядку,
виключно для будівництва і
обслуговування культових та інших
будівель, необхідних для забезпечення
їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство
залізничного транспорту загального
користування, утворене відповідно до
Закону України "Про особливості
утворення публічного акціонерного
товариства залізничного транспорту
загального користування".

Статтею 126 ЗК України право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Відповідно до ст.1 вказаного Закону
визначено, що самовільне зайняття
земельної ділянки - будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Як роз'яснив Державний комітет із
земельних ресурсів у листі від 11.11.2008 №
14-17-4/12991 "Щодо застосування терміна
"самовільне зайняття земельної
ділянки", згідно із зазначеним
терміном, не вважається самовільним
зайняттям земельної ділянки, якщо
орган виконавчої влади чи орган
місцевого самоврядування прийняв
рішення про її передачу у власність або
надання у користування (оренду). Даний
перелік рішень є вичерпним. У разі
використання земельної ділянки за
наявності будь-яких інших рішень
зазначених органів (наприклад, про
надання дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки, про
погодження місця розташування об'єкта
тощо), дані дії слід кваліфікувати як
самовільне зайняття земельної ділянки.

Також не вважається самовільним
зайняттям земельної ділянки, якщо
стосовно неї вчинено відповідний
правочин (тобто, укладена відповідно до
законодавства цивільно-правова угода
щодо земельної ділянки). Не є
самовільним зайняттям земельної
ділянки вчинення дій, які відповідно до
закону є правомірними. Під такими діями
слід розуміти укладання
цивільно-правових угод, які
передбачені чинним законодавством.
Право власності на земельну ділянку
може також набуватися на підставі
цивільно-правової угоди при переході
права власності на житловий будинок,
будівлю або споруду (ст.120 ЗК України,
ст.377 Цивільного кодексу України).

Безумовно, що дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки без правовстановлюючого
документа, зареєстрованого в
установленому порядку, але за
наявності рішення відповідного органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу у
власність або надання у користування
(оренду) земельної ділянки чи наявність
цивільно-правової угоди про набуття
права на земельну ділянку, житловий
будинок, будівлю або споруду, які на ній
розміщені, не можуть бути
кваліфіковані як "самовільне зайняття
земельної ділянки". Вчинення таких дій
є "використанням земельної ділянки без
правовстановлюючого документа",
відповідальність за що не передбачена.

Судом встановлено, що виконавчим
комітетом Ємільчинської районної ради
народних депутатів було прийнято
рішення № 88 від 05.05.1988 "Про дозвіл
будівництва (перебудови)
індивідуального житлового будинку",
яким ОСОБА_1 надано дозвіл на
будівництво індивідуального житлового
будинку на земельній ділянці площею 0,12
га, яка була виділена рішенням
загальних зборів членів колгоспу "Зоря"
№ 1 від 31.01.1988 (а.с.10).

На підставі даного рішення було
розроблено будівельний паспорт (а.с.11),
та схему виділення в натурі меж
земельної ділянки (а.с.13). Актом
виділення в натурі меж земельної
ділянки від 11.05.1988 (а.с.14) ОСОБА_1 було
виділено в натурі межі земельної
ділянки площею 0,12 га для житлової
забудови.

Після будівництва житлового будинку
позивачем було отримане свідоцтво про
право власності на житловий будинок
від 15.02.2006 (а.с.15-16).

Позивач зазначив, що до теперішнього
часу він користується земельною
ділянкою 0,12 га. Крім того, рішенням
Степанівської сільської ради
Житомирської області № 62 від 05.07.2011
йому надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку орієнтовною площею 0,35
га, в т.ч. 0,25 га для обслуговування
житлового будинку, та 0,1 га для ведення
особистого селянського господарства
на території с.Степанівка.

А тому на момент здійснення
відповідачем перевірки ним
самовільного зайняття земельної
ділянки не було, крім того було вжито
заходів для отримання документів, що
посвідчують право власності на вказану
земельну ділянку.

Суд вважає безпідставними доводи
позивача з огляду на наступне.

В процесі розгляду справи в якості
спеціаліста був залучений державний
інспектор сільського господарства в
Житомирській області Михайловський
Ю.Д., який проводив вказану перевірку та
пояснив, що за зверненням голови
Степанівської сільської ради
Ємільчинського району щодо
самовільного зайняття земельної
ділянки загального користування
(дороги) ОСОБА_1 Згідно
публічно-кадастрової карти та
державного акту на право власності на
земельну ділянку (а.с.20), виданого на
ім'я ОСОБА_2 та плану меж земельної
ділянки відстань від Д до Е - 5,93 м є
землею загального користування. Під
час перевірки гр.ОСОБА_1 не було надано
жодних документів, зокрема державного
акту або договору оренди на вказану
дорогу, що є порушенням ст. ст.125-126 ЗК
України. Будівельний паспорт на
забудову земельної ділянки (а.с.11-12),
наданий ОСОБА_1, надає лише право на
будівництво будинку, межі земельної
ділянки ним не встановлювались та
обносились. Схема виділення в натурі
меж земельної ділянки (а.с.13) не
приймалась до уваги, оскільки рішення
Ємільчинської районної ради № 88 від
05.07.1988, на підставі якого був
розроблений будівельний паспорт,
скасоване рішенням Степанівської
сільської ради № 62 від 05.07.2011.

Допитаний свідок ОСОБА_4, який обіймає
посаду сільського голови
Степанівської сільської ради, показав,
що дійсно ОСОБА_1 в порушення вимог
законодавства зайнято дорогу
загального користування, яка є
підїздом до домоволодіння ОСОБА_2,
іншого під'їзду до її домоволодіння
немає. Всі дороги с.Степанівка
Ємільчинського району знаходяться на
балансі сільської ради. За рішенням
Ємільчинської районної ради народних
депутатів № 88 від 05.05.1988 ОСОБА_1 надано
дозвіл лише на будівництво будинку.
Даним рішенням межі земельної ділянки,
наданої ОСОБА_1 в користування в натурі
не виділялись.

Також свідок показав, що схема
виділення в натурі меж земельної
ділянки (а.с.13) є недійсною на підставі
рішення Степанівської сільської ради
№ 62 від 05.07.2011. До повноважень сільської
ради не віднесено встановлення меж
земельної ділянки, такі повноваження
мають виключно землевпорядні
організації, які розробляють проекти
землеустрою.

Судом встановлено, що при здійснені
перевірки Інспекцією, позивачем не
було надано жодних документів (рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у власність або
надання у користування (оренду),
вчинений правочин щодо такої земельної
ділянки), що б підтверджували право
власності (користування) земельною
ділянкою загального користування
(дорогою) по АДРЕСА_1, що суперечить
вимогам ст.1 вказаного Закону, та
свідчить про самовільне її зайняття.

Вдповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86
цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Позивачем та його представником
позивача не надано жодних доказів
неправомірності та необґрунтованості
висновків, викладених в оскаржуваному
приписі, а тому в задоволенні позову
належить відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

постановив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державної інспекції сільського
господарства в Житомирській області
про визнання незаконним та скасування
припису № 309/09 від 20.11.2013 р. відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Панкеєва