Справа № 817/1284/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1284/14

14 травня 2014 року 11год. 15хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Зозулі Д. П. за участю секретаря
судового засідання Минько Н.З. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Управління Пенсійного фонду
України в Рівненському районі
Рівненської області до
Відділу державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції про скасування постанови
ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Рівненському районі Рівненської
області (далі - УПФУ в Рівненському
районі Рівненської області) звернувся
до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції (далі - відділ ДВС Рівненського
РУЮ) про скасування постанови
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції ВП № 43034455 від 18.04. 2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження про примусове виконання
вимоги № Ф-59 У від 03.02.2014 року про
стягнення заборгованості з ОСОБА_1.

Представник позивача в судове
засідання не прибув. Про дату, час та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином. До
початку розгляду справи представник
позивача подав заяву, в якій просив
розгляд справи здійснювати без його
участі та позов задовольнити повністю
(а.с.25-26).

Представник відповідача в судове
засідання не прибув. Про дату, час та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, подав
заяву в якій просив розглянути справу
за відсутності представника
відповідач (а.с.23-24).

Судом не визнавалася обов'язковою
участь сторін в судовому засіданні. За
таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
представників сторін на підставі
наявних у справі доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

В обґрунтування адміністративного
позову, позивач зазначив, що 25.04. 2014 року
на адресу УПФУ в Рівненському районі
надійшла постанова державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Рівненського
районного управління юстиції ВП № 43034455
від 18.04. 2014 про відмову у відкритті
виконавчого провадження про примусове
виконання вимоги № Ф-59 У від 03.02.2014 року
про стягнення боргу з ОСОБА_1 на суму 46,30
грн. Відмову мотивовано тим, що згідно
додатків, поданих з виконавчим
документом вбачається відсутність
боржника за місцем проживання,
вказаним у виконавчому документі та
заяві про відкриття виконавчого
провадження. Дана обставина свідчить
про неможливість проведення
виконавчих дій, оскільки відсутнє
місце виконання рішення. Зазначає, що у
процесі здійснення виконавчого
провадження державний виконавець має
право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну. Тому, державний
виконавець був зобов'язаний прийняти
виконавчий документ до виконання та
відкрити виконавче провадження. З цих
підстав, позивач просив
адміністративний позов задовольнити
повністю.

Відповідач позов не визнав, подав
письмове заперечення, в якому зазначив,
що винесення вказаної постанови
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції ВП № 43034455 від 18.04. 2014 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження мотивовано тим, що
виконавчі дії здійснюються державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням майна. У заяві про
відкриття виконавчого провадження та у
вимозі Ф-59 У від 03.02.2014 року місцем
проживання боржника вказано АДРЕСА_1.
Водночас, у матеріалах, що додані до
заяви про відкриття виконавчого
провадження міститься копія конверту,
згідно з повідомлення відділення
поштового зв'язку адресат не живе за
адресою вказаною у виконавчому
документі. У заяві стягувачем не
вказано про наявність майна на
території на яку поширюється
компетенція ВДВС Рівненського РУЮ, не
додано відповідного підтвердження.
Таким чином, місцем виконання вимоги
Ф-59 У від 03.02.2014 року про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості по страхових
внесках в розмірі 46,30 грн., не є
територією Рівненського району,
оскільки боржник не проживає за
вказаною стягувачем адресою. Крім того,
не надано підтвердження знаходження
майна належного боржнику на території
Рівненського району. У зв'язку з тим, що
за адресою, вказаною у виконавчому
документі, боржник не проживає,
державний виконавець позбавлений
можливості довести до відома боржника
постанову про відкриття виконавчого
провадження та повідомити про інші
вжиті державним виконавцем заходи з
примусового виконання рішення (а.с.20-22)

Дослідивши у відкритому судовому
засіданні подані письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що відповідно до
копії Свідоцтва про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи
місцезнаходженням ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) є:
АДРЕСА_1 (а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що УПФУ
в Рівненському районі Рівненської
області винесено вимогу № Ф-59 У від
03.02.2014 року про сплату заборгованості
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1), зі сплати
страхових внесків на суму 46,30 грн.(а.с.7),
яка була надіслана боржнику - ОСОБА_1,
відповідно до повідомлення про
вручення рекомендованого поштового
відправлення (а.с.8). Згідно з
повідомлення відділення поштового
зв'язку «адресат за вказаною адресою не
проживає» (а.с.9).

17.04. 2014 року до відділу ДВС Рівненського
РУЮ надійшла заява УПФУ в Рівненському
районі Рівненської області від 15.04. 2014
року (та доданий до неї виконавчий
документ) щодо прийняття до виконання
вимоги № Ф-59 У від 03.02.2014 року про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по
страхових внесках на суму 46,30 грн.

18.04. 2014 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції Медведюком В.В. винесено
постанову ВП № 43034455 від 18.04. 2014 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження про примусове виконання
вимоги № Ф-59 У від 03.02.2014 року про
стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на
суму 46,30 грн., яка мотивована тим, що
відповідно до ст. 20 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавчі дії
провадяться державним виконавцем за
місцем проживання, перебування, роботи
боржника або за місцезнаходженням його
майна. Згідно додатків, поданих з
виконавчим документом, вбачається
відсутність боржника за місцем
проживання, вказаним у виконавчому
документі та заяві про відкриття
виконавчого провадження, на що вказує
копія конверта (згідно повідомлення
відділення поштового зв'язку
заборгованості ОСОБА_1, не проживає за
адресою, вказаною у виконавчому
документі). Дана обставина свідчить про
неможливість проведення виконавчих
дій, оскільки відсутнє місце виконання
рішення.

Вказана постанова була надіслана
супровідним листом на адресу позивача
від 18.04. 2014 року № 6493 (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що 25.04.
2014 року вх.1235/12 на адресу УПФУ в
Рівненському районі надійшла
постанова державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції ВП № 43034455 від 18.04. 2014 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження про примусове виконання
вимоги № Ф-59 У від 03.02.2014 року про
стягнення заборгованості з ОСОБА_1 по
страхових внесках, на суму 46,30 грн.

На думку суду, висновки покладені в
основу оспорюваної постанови
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції ВП № 43034455 від 18.04. 2014 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження - є безпідставними та
таким, що не ґрунтуються на нормах
чинного законодавства.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.1999 року № 606 (далі - Закон
України від 21.04.1999 року № 606) державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України
від 21.04.1999 року № 606 виконавчі дії
провадяться державним виконавцем за
місцем проживання, перебування, роботи
боржника або за місцезнаходженням його
майна. У разі якщо боржник є юридичною
особою, то виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Частиною 5 ст.20 цього Закону
передбачено, що у разі якщо у процесі
виконавчого провадження державним
виконавцем отримано документальне
підтвердження про зміну або
встановлення місця проживання,
перебування чи місцезнаходження
боржника, його майна, місця його роботи
на території, на яку не поширюється
компетенція державного виконавця, та
з'ясувалося, що майно боржника, на яке
можна звернути стягнення, відсутнє на
території, на яку поширюється
компетенція державного виконавця,
державний виконавець не пізніше
наступного дня з моменту, коли йому
стали відомі зазначені обставини,
надсилає виконавчий документ за новим
місцем проживання чи
місцезнаходженням боржника, місцем
його роботи чи місцезнаходженням майна
боржника, про що повідомляє стягувачу.

Так, відповідно до ч. 1 ст.25 Закону
України від 21.04.1999 року № 606 державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України
від 21.04.1999 року № 606 у разі відсутності
відомостей про місце проживання,
перебування чи місцезнаходження
боржника - фізичної особи, а також
дитини за виконавчими документами про
відібрання дитини державний
виконавець звертається до суду з
поданням про винесення ухвали про
розшук боржника або дитини.

Згідно із п.5 ч.1 ст. 47 цього Закону
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у результаті
вжитих державним виконавцем заходів
неможливо встановити особу боржника,
з'ясувати місцезнаходження боржника -
юридичної особи, місце проживання,
перебування боржника - фізичної особи
(крім випадків, коли виконанню
підлягають виконавчі документи про
стягнення аліментів, відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника).

З огляду на вище викладене, слід
зазначити, що державний виконавець
повинен здійснювати всі необхідні
заходи для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення.

Оскільки, ч.1,2 ст. 5 Закону України від
21.04.1999 року № 606 забезпечено, що вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень.

Частиною 1 ст. 11 цього Закону
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Разом з тим, в силу вимог ч. 1 ст.25 Закону
України від 21.04.1999 року № 606 державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам чинного
законодавства, і пред'явлений до
виконання до відповідного органу
державної виконавчої служби.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем не здійснювалися
в повній мірі необхідні заходи для
з'ясувати місцезнаходження боржника.
Крім того, ним не витребовувалася
інформація, документи або їх копії,
необхідні для здійснення його
повноважень, передбачених Законом
України від 21.04.1999 року № 606.

В супереч цього, державним виконавцем
було винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження ВП
№ 43034455 від 18.04. 2014 року, посилаючись на
п.8 ч.1 ст. 26 цього Закону з України від
21.04.1999 року № 606.

Відповідно до ст. 26 Закону з України від
21.04.1999року № 606 державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Суд вважає, що застосування обставини,
зазначеної державним виконавцем в
спірній постанові щодо відсутності
боржника за місцем проживання, може
бути встановлена лише у випадку
примусового виконання рішення. Відтак,
посилання на п.8 ч.1 ст. 26 Закону України
від 21.04.1999року № 606, наявність інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження, а саме відсутність
боржника за місцем проживання - не може
бути підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження.

Суд приходить до висновку, що державним
виконавцем не вчинено увесь комплекс
дій для встановлення місця проживання
боржника - ОСОБА_1, а посилання на
неможливість проведення виконавчих
дій, з огляду на відсутність місця
виконання рішення - є безпідставним, та
таким, що не ґрунтується на нормах
чинного законодавства.

Відтак, постанова державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції ВП № 43034455 від 18.04. 2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження про примусове виконання
вимоги № Ф-59 У від 03.02.2014 року про
стягнення заборгованості по страхових
внесках з ОСОБА_1 - є необґрунтованою та
такою, що підлягає до скасування.

В силу вимог ч. 2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно із ч.1 ст.82 Закону України від
21.04.1999 року № 606 рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби можуть бути
оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
або до керівника відповідного органу
державної виконавчої служби вищого
рівня чи до суду.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідачем не доведено факту
правомірності винесення постанови ВП
№ 43034455 від 18.04. 2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження, а
факт наявності порушеного права у
позивача знайшов своє підтвердження.

Відповідно до частини другої статті 94
КАС України судові витрати не
присуджуються з відповідача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Рівненського
районного управління юстиції ВП № 43034455
від 18.04. 2014 про відмову у відкритті
виконавчого провадження про примусове
виконання вимоги № Ф-59 У від 03.02.2014 року
про стягнення заборгованості з ОСОБА_1,
в розмірі 46,30 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Зозуля Д.
П.