Справа № 2а-2166/10/1670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К-41308/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 липня 2010
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року

у справі № 2а-2166/10/1670

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі - відповідач) про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень №/0/1533 від 24
вересня 2009 року, №/1/2079 від 30
грудня 2009 року, №/2/309 від 25 лютого
2010 року, №/3/425 від 15 березня 2010
року про визначення суми податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у загальній сумі 40978,15
грн.; №/0/2080 від 30 грудня 2009 року,
№/1/396 від 11 березня 2010 року,
№/2/308 від 25 лютого 2010 року,
№/3/422 від 15 березня 2010 року про
визначення суми податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у сумі 8195,80 грн.;
№/0/1531 від 24 вересня 2009 року про
визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальній сумі 151830,00 грн. (в
тому числі: 99180,00 грн. - за основним
платежем та 52650,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями); №/1/2081
від 30 грудня 2009 року, №/2/306 від 25
лютого 2010 року, №/3/427 від 15 березня
2010 року про визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній сумі 79257,50
грн. (в тому числі: 20030,00 грн. - за
основним платежем та 59227,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями);
№/1/2082 від 30 грудня 2009 року,
№/2/305 від 25 лютого 2010 року,
№/3/423 від 15 березня 2010 року про
визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальній сумі 102240,00 грн. (в
тому числі: 99180,00 грн. - за основним
платежем та 3060,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями); №/0/1534
від 24 вересня 2009 року про визначення
суми зобов'язання зі збору за
забруднення навколишнього природного
середовища у загальній сумі 4102,29 грн. (в
тому числі: 22,29 грн. - за основним
платежем та 4080,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями); №/1/2083
від 30 грудня 2009 року, №/2/304 від 25
лютого 2010 року, №/3/424 від 15 березня
2010 року про визначення суми
податкового зобов'язання зі збору за
забруднення навколишнього середовища
у загальній сумі 2056,43 грн. (в тому числі:
16,43 грн. - за основним платежем та 2040,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями); №/0/2084 від 30 грудня 2009
року, №/1/397 від 11 березня 2010 року,
№/2/307 від 25 лютого 2010 року,
№/3/426 від 15 березня 2010 року про
визначення суми податкового
зобов'язання з штрафних (фінансових)
санкцій щодо збору за забруднення
навколишнього середовища у сумі 2040,00
грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 липня 2010
року позов задоволено. Визнано
недійсними податкові
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ у Полтавській області №/0/1533
від 24 вересня 2009 року, №/1/2079 від 30
грудня 2009 року, №/2/309 від 25 лютого
2010 року, №/3/425 від 15 березня 2010
року про визначення суми податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у загальній сумі 40978,15
грн.; №/0/2080 від 30 грудня 2009 року,
№/1/396 від 11 березня 2010 року,
№/2/308 від 25 лютого 2010 року,
№/3/422 від 15 березня 2010 року про
визначення суми податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у сумі 8195,80 грн.;
№/0/1531 від 24 вересня 2009 року про
визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальній сумі 151830,00 грн. (в
тому числі: 99180,00 грн. - за основним
платежем та 52650,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями); №/1/2081
від 30 грудня 2009 року, №/2/306 від 25
лютого 2010 року, №/3/427 від 15 березня
2010 року про визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній сумі 79257,50
грн. (в тому числі: 20030,00 грн. - за
основним платежем та 59227,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями);
№/1/2082 від 30 грудня 2009 року,
№/2/305 від 25 лютого 2010 року,
№/3/423 від 15 березня 2010 року про
визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальній сумі 102240,00 грн. (в
тому числі: 99180,00 грн. - за основним
платежем та 3060,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями); №/0/1534
від 24 вересня 2009 року про визначення
суми зобов'язання зі збору за
забруднення навколишнього природного
середовища у загальній сумі 4102,29 грн. (в
тому числі: 22,29 грн. - за основним
платежем та 4080,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями); №/1/2083
від 30 грудня 2009 року, №/2/304 від 25
лютого 2010 року, №/3/424 від 15 березня
2010 року про визначення суми
податкового зобов'язання зі збору за
забруднення навколишнього середовища
у загальній сумі 2056,43 грн. (в тому числі:
16,43 грн. - за основним платежем та 2040,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями); №/0/2084 від 30 грудня 2009
року, №/1/397 від 11 березня 2010 року,
№/2/307 від 25 лютого 2010 року,
№/3/426 від 15 березня 2010 року про
визначення суми податкового
зобов'язання з штрафних (фінансових)
санкцій щодо збору за забруднення
навколишнього середовища у сумі 2040,00
грн. Стягнуто з Державного бюджету
України на користь суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 витрати по сплаті
судового збору у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 13
липня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі Кременчуцька ОДПІ
у Полтавській області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 13
липня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 25 листопада 2010 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Кременчуцька ОДПІ у Полтавській
області провела виїзну планову
перевірку суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2006 року по 30 червня 2009
року, за результатами якої був
складений акт № 5091/17-309/НОМЕР_1 від 10
вересня 2009 року.

За висновками вказаного акта
перевірки, позивачем були порушені:
вимоги підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого було
занижено податок на додану вартість за
період з січня 2008 року по травень 2009
року включно на загальну суму 99180,00 грн.;
вимоги підпунктів 7.8.1, 7.8.2 пункту 7.8
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», підпункту 4.1.4 пункту
4.1 статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», які полягали у
неподанні декларацій з податку на
додану вартість за період з січня 2008
року по травень 2009 року включно; вимоги
підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», в результаті чого не
утримано та не сплачено податок з
доходів фізичних осіб у сумі 390,00 грн.;
пунктів 9, 10 Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 01 березня 1999 року № 303, які полягали
у несплаті збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за період з 01 липня 2006 року по 30 червня
2009 року на загальну суму 22,29 грн. та
неподанні звітів за забруднення
навколишнього природного середовища
за 3-4 квартали 2006 року, 1-4 квартали 2007
року, 1-4 квартали 2008 року, 1-2 квартали 2009
року.

В процедурі адміністративного
оскарження Кременчуцька ОДПІ у
Полтавській області провела
позапланову виїзну перевірку суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 липня 2006
року по 30 червня 2009 року, за
результатами якої був складений акт №
6044/17-309/НОМЕР_1 від 20 листопада 2009 року.

За висновками вказаного акта
перевірки, позивачем були порушені:
вимоги підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого було
занижено податок на додану вартість за
період з січня 2008 року по травень 2009
року включно на загальну суму 119014,00
грн.; вимоги підпунктів 7.8.1, 7.8.2 пункту 7.8
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», підпункту 4.1.4 пункту
4.1 статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», які полягали у
неподанні декларацій з податку на
додану вартість за період з січня 2008
року по травень 2009 року включно; статті
13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», в результаті чого занижено
податок з доходів фізичних осіб на
загальну суму 49173,90 грн., у тому числі: за
2008 рік - 41177,75 грн., за 2009 рік - 7996,20 грн.;
вимоги підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1
статті 8 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», в результаті
чого не утримано та не сплачено податок
з доходів фізичних осіб у сумі 390,00 грн.;
пунктів 9, 10 Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 01 березня 1999 року № 303, які полягали
у несплаті збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за період з 01 липня 2006 року по 30 червня
2009 року на загальну суму 22,29 грн. та
неподанні звітів за забруднення
навколишнього природного середовища
за 3-4 квартали 2006 року, 1-4 квартали 2007
року, 1-4 квартали 2008 року, 1-2 квартали 2009
року.

Зокрема, у актах перевірок було
вказано, що суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1, який
у період з 2006 року по 2009 рік включно
застосовував спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
шляхом сплати єдиного податку,
неправомірно не включив до складу
валового доходу виручку за період з 01
січня 2007 року по 31 грудня 2007 року у сумі
825830,90 грн., за період з 01 січня 2008 року по
31 грудня 2008 року у сумі 579016,00 грн. (без
податку на додану вартість), яка
надійшла на його розрахунковий рахунок
як поповнення рахунку обіговими
коштами, в результаті чого позивач
повинен був перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності з першого кварталу 2008 року та
зареєструватися платником податку на
додану вартість. Вказані порушення
призвели до заниження позивачем
податкових зобов'язань з податку з
доходів фізичних осіб та податку на
додану вартість. Також, у акті
перевірки було вказано, що позивач у
періоді, який перевірявся,
використовував власний вантажний
автомобіль для доставки запчастин,
проте не сплачував збір за викиди
пересувними джерелами забруднення за
вказаний період.

На підставі вказаних актів перевірок
та з урахуванням процедури
адміністративного оскарження
Кременчуцька ОДПІ у Полтавській
області прийняла податкові
повідомлення-рішення №/0/1533 від 24
вересня 2009 року, №/1/2079 від 30
грудня 2009 року, №/2/309 від 25 лютого
2010 року, №/3/425 від 15 березня 2010
року про визначення суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_1 суми податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у загальній сумі 40978,15
грн.; №/0/2080 від 30 грудня 2009 року,
№/1/396 від 11 березня 2010 року,
№/2/308 від 25 лютого 2010 року,
№/3/422 від 15 березня 2010 року про
визначення суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 суми
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у сумі 8195,80 грн.;
№/0/1531 від 24 вересня 2009 року про
визначення суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній сумі 151830,00
грн. (в тому числі: 99180,00 грн. - за
основним платежем та 52650,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями);
№/1/2081 від 30 грудня 2009 року,
№/2/306 від 25 лютого 2010 року,
№/3/427 від 15 березня 2010 року про
визначення суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній сумі 79257,50
грн. (в тому числі: 20030,00 грн. - за
основним платежем та 59227,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями);
№/1/2082 від 30 грудня 2009 року,
№/2/305 від 25 лютого 2010 року,
№/3/423 від 15 березня 2010 року про
визначення суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній сумі 102240,00
грн. (в тому числі: 99180,00 грн. - за
основним платежем та 3060,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями);
№/0/1534 від 24 вересня 2009 року про
визначення суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 суми
зобов'язання зі збору за забруднення
навколишнього природного середовища у
загальній сумі 4102,29 грн. (в тому числі:
22,29 грн. - за основним платежем та 4080,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями); №/1/2083 від 30 грудня 2009
року, №/2/304 від 25 лютого 2010 року,
№/3/424 від 15 березня 2010 року про
визначення суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 суми
податкового зобов'язання зі збору за
забруднення навколишнього середовища
у загальній сумі 2056,43 грн. (в тому числі:
16,43 грн. - за основним платежем та 2040,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями); №/0/2084 від 30 грудня 2009
року, №/1/397 від 11 березня 2010 року,
№/2/307 від 25 лютого 2010 року,
№/3/426 від 15 березня 2010 року про
визначення суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 суми
податкового зобов'язання з штрафних
(фінансових) санкцій щодо збору за
забруднення навколишнього середовища
у сумі 2040,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що податковим органом
не було доведено, що кошти, які надійшли
на розрахунковий рахунок позивача у 2007
та 2008 роках для поповнення обігових
коштів, є коштами від реалізації
товарів (робіт, послуг), з огляду на що
визначення позивачу податкових
зобов'язань з податку з доходів
фізичних осіб та податку на додану
вартість є неправомірним, оскільки
встановлення факту наявності коштів на
розрахунковому рахунку суб'єкта
господарювання без встановлення
джерела їх надходження (господарської
операції), а відтак і бази
оподаткування не може бути підставою
для нарахування податків, зборів та
обов'язкових платежів. Також, суд
виходив з того, що податковим органом
не було надано доказів, які б
підтверджували факт експлуатації
позивачем вантажного автомобіля, а
також документів, які б підтверджували
обсяги фактично використаних видів
пального, в результатів спалення яких
утворюються забруднюючі речовини, які,
в своє чергу, є об'єктами обчислення
збору.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) запроваджено спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності для суб'єктів малого
підприємництва, пунктом 1 статті 1 якого
передбачається надання фізичним
особам права перебувати на такій
системі оподаткування за умови, якщо
вони здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом
року перебуває не більше 10 осіб та
обсяг виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500000,00 грн.

У пункті 4 статті 1 Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до статті 5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу). Суб'єкти малого
підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно із законодавством
України.

Згідно преамбули Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), цей
Закон визначає загальні засади
функціонування платіжних систем в
Україні, поняття та загальний порядок
проведення переказу коштів в межах
України, а також встановлює
відповідальність суб'єктів переказу.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) загальні засади
функціонування платіжних систем в
Україні, відносини у сфері переказу
коштів регулюються Конституцією
України, законами України «Про
Національний банк України», «Про банки
і банківську діяльність», «Про
поштовий зв'язок», цим Законом, іншими
актами законодавства України та
нормативно-правовими актами
Національного банку України, а також
Уніфікованими правилами та звичаями
для документарних акредитивів
Міжнародної торгової палати,
Уніфікованими правилами з інкасо
Міжнародної торгової палати,
Уніфікованими правилами по договірних
гарантіях Міжнародної торгової палати
та іншими міжнародно-правовими актами
з питань переказу коштів.

За визначеннями, наведеними у пунктах
1.24, 1.30, 1.35, 1.37 статті 1 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), переказ коштів (далі -
переказ) - рух певної суми коштів з
метою її зарахування на рахунок
отримувача або видачі йому у
готівковій формі. Ініціатор та
отримувач можуть бути однією і тією ж
особою; платіжне доручення -
розрахунковий документ, який містить
доручення платника банку або іншій
установі - члену платіжної системи, що
його обслуговує, здійснити переказ
визначеної в ньому суми коштів зі свого
рахунка на рахунок отримувача;
розрахунковий документ - це документ на
переказ коштів, що використовується
для ініціювання переказу з рахунка
платника на рахунок отримувача;
розрахунково-касове обслуговування -
це послуги, що надаються банком клієнту
на підставі відповідного договору,
укладеного між ними, які пов'язані із
переказом коштів з рахунка (на рахунок)
цього клієнта, видачею йому коштів у
готівковій формі, а також здійсненням
інших операцій, передбачених
договорами.

Згідно положень пунктів 1.7, 1.8
Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21 січня 2004 року № 22 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.
Платники та стягувачі оформляють
доручення/розпорядження про списання
коштів з рахунків на відповідних
бланках розрахункових документів,
форма та порядок оформлення яких
визначаються цією Інструкцією.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.8 Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) платіжне
доручення оформляється платником за
формою, наведеною в додатку 2 до цієї
Інструкції, згідно з вимогами щодо
заповнення реквізитів розрахункових
документів, що викладені в додатку 8 до
цієї Інструкції, та подається до банку,
що обслуговує його, не менше ніж у двох
примірниках. Реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність вимогам, викладеним у
цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, згідно реквізитів
«Призначення платежу» кошти, які
надійшли на розрахунковий рахунок
позивача у 2007 та 2008 роках, були
спрямовані позивачем для поповнення
обігових коштів. Податковим органом не
надано доказів наявності в обліку
позивача первинних документів, які б
свідчили про наявність передбачених
чинним законодавством України
правових підстав для оподаткування
зазначених коштів як таких, що є
коштами від реалізації товарів (робіт,
послуг).

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що встановлення
факту наявності коштів на
розрахунковому рахунку суб'єкта
господарювання без встановлення
джерела їх надходження (господарської
операції), а відтак і бази
оподаткування не може бути підставою
для нарахування податків, зборів та
обов'язкових платежів.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) збір за забруднення
навколишнього природного середовища
встановлюється на основі фактичних
обсягів викидів, лімітів скидів
забруднюючих речовин в навколишнє
природне середовище і розміщення
відходів. Порядок встановлення
нормативів збору і стягнення зборів за
забруднення навколишнього природного
середовища визначається Кабінетом
Міністрів України (частина 3 цієї
статті).

Відповідно до пункту 4 Порядку
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища і стягнення цього збору,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01 березня 1999 року
№ 303 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
суми збору, який справляється за викиди
пересувними джерелами забруднення,
обчислюється платниками збору
самостійно на підставі нормативів
збору за ці викиди виходячи з кількості
фактично використаного пального та
його виду відповідно до таблиць 1.4 - 1.6
додатка 1 і визначених за місцем
реєстрації платників коригуючих
коефіцієнтів, наведених у таблицях 2.1,
2.2 додатка 2 до цього Порядку.

Підпунктом 3.1 Інструкції про порядок
обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, затвердженої спільним
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
та ядерної безпеки України, Державної
податкової адміністрації України від 19
липня 1999 року № 162/379 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), об'єктами обчислення
збору для пересувних джерел
забруднення є обсяги фактично
використаних видів пального, в
результаті спалення яких утворюються
забруднюючі речовини.

Пунктами 6.1, 7.1 Інструкції про порядок
обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, затвердженої спільним
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
та ядерної безпеки України, Державної
податкової адміністрації України від 19
липня 1999 року № 162/379 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), передбачено, що суми
збору, який справляється за викиди
пересувними джерелами забруднення,
обчислюється платниками самостійно
щокварталу наростаючим підсумком з
початку року, виходячи з кількості
фактично використаного пального та
його виду, на підставі встановлених
нормативів. Розрахунок збору за
забруднення навколишнього природного
середовища складають платники збору і
подають розрахунок до органу державної
податкової служби за своїм місцем
податкової реєстрації (місцем
перебування на податковому обліку в
органах державної податкової служби.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, підставами для
нарахування збору за забруднення
навколишнього природного середовища є
дані, що містяться у документах
первинного обліку, які підтверджують
обсяги використання пально-мастильних
матеріалів та пробіг автомобіля, тобто
товарно-транспортних накладних,
подорожніх листів відповідної форми,
банківських документів, квитанцій,
чеків на придбання пального тощо.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, під час проведення
перевірки Кременчуцькою ОДПІ у
Полтавській області не досліджувались
такі документи, також податковим
органом не були надані докази, які б
підтверджували факт експлуатації
автомобіля позивачем. Не додано таких
доказів і до касаційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
неправомірність оспорюваних
податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Кременчуцької ОДПІ у
Полтавській області підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 липня 2010
року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 25 листопада 2010 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
залишити без задоволення, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 липня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 25 листопада 2010 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна