Справа № 2а/2570/2029/12
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року
м. Київ К/800/21296/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Горбатюк С.А.,
Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд справи за
касаційною скаргою Чернігівської
районної державної адміністрації
Чернігівської області на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 березня
2013 року у справі № 2а/2570/2029/2012 за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Чернігівської
районної державної адміністрації
Чернігівської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до
Чернігівської районної державної
адміністрації Чернігівської області
про визнання протиправними дії
Чернігівської РДА щодо відмови
позивачам надати дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення в
оренду земельної ділянки орієнтованою
площею 0,0159 га, на якій розташована
частина пташника та 3,1787 га, на якій
розташований літній табір (асфальтове
покриття), які розташовані на території
Іванівської сільської ради
Чернігівського району за адресою:
АДРЕСА_1; зобов'язання Відповідача
повторно розглянути клопотання
позивачів про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою та надати
дозвіл позивачам на розробку проекту
землеустрою щодо відведення в оренду
земельної ділянки орієнтованою площею
0,0159 га, на якій розташована частина
пташника та 3,1787 га, на якій
розташований літній табір (асфальтове
покриття), які розташовані на території
Іванівської сільської ради
Чернігівського району за адресою:
АДРЕСА_1.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10.07.2012 року
позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії
Чернігівської районної державної
адміністрації Чернігівської області
щодо відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2 надати
дозвіл на розробку проекту землеустрою
щодо відведення в оренду земельної
ділянки орієнтованою площею 0,0159 га, на
якій розташована частина пташника та
3,1787 га, на якій розташований літній
табір (асфальтове покриття), які
розташовані на території Іванівської
сільської ради Чернігівського району
за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано
Чернігівську районну державну
адміністрацію Чернігівської області
повторно розглянути клопотання ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням апеляційного суду, відповідач
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить його скасувати та прийняти
нове рішення про відмову в задоволенні
позову, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши в
межах доводів касаційної скарги
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав до її задоволення, з
огляду на наступне.

Судами встановлено, що позивачам на
праві приватної власності належить
частина приміщення пташника (11/50 та 11/50)
загальною площею 22,8 кв. м., а також
літній табір (асфальтоване покриття),
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно.

01.11.2011 року позивачі звернулися до
Чернігівської районної державної
адміністрації з клопотанням про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 0,0159 га, на
якій розташована частина пташника, та
3,1787 га, на якій розташований літній
табір (асфальтоване покриття), які
розташовані на території Іванівської
сільської ради Чернігівського району
за адресою: АДРЕСА_1.

Розглянувши вказане клопотання,
відповідач листом від 21.12.2011 року №
К-1420/04/1-07 повідомив ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що
вищевказана земельна ділянка
перебуває в оренді СФГ «Ранок» та
згідно статті 158 Земельного кодексу
України виключно судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб

На підставі встановлених вище
обставин, суд апеляційної інстанції, з
урахуванням приписів ст. ст. 120, 123
Земельного кодексу України, взявши до
уваги відсутність можливості
втручання судом в дискреційні
повноваження відповідача за
наслідками здійснення
адміністративного судочинства,
прийшов до висновку про протиправність
спірних діянь Чернігівської РДА та
наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Тобто, правочин, за яким переходить
право власності на житлові будинки,
будівлі, споруди, тягне за собою
перехід права на земельну ділянку, на
якій знаходиться відповідне нерухоме
майно. При цьому новий власник
земельної ділянки не звільняється від
необхідності оформлення права на
земельну ділянку відповідно до
законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 134 ЗК України земельні
ділянки державної чи комунальної
власності, на яких розташовані об'єкти
нерухомого майна (будівель, споруд), що
перебувають у власності фізичних або
юридичних осіб, не підлягають продажу
на конкурентних засадах (земельних
торгах).

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо
жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача..

Отже, якщо попередній власник
житлового будинку (будівлі, споруди)
користувався земельною ділянкою, на
якій розміщено відповідне нерухоме
майно на підставі договору оренди,
новий власник може вимагати
переоформлення права користування
земельною ділянкою на своє ім'я шляхом
укладення договору оренди.

Таким чином, власник житлового будинку
(крім багатоквартирного), будівлі,
споруди на підставі ст. 120 ЗК України ст.
ст. 377, 413 ЦК України вправі вимагати від
власника земельної ділянки (в тому
числі й шляхом подання відповідного
позову) оформлення права користування
земельною ділянкою, на якій
розташоване відповідне нерухоме майно,
та ділянкою, необхідною для його
обслуговування.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України
особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідної
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, Кабінету Міністрів
України, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевої державної
адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний
розмір земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки).

Згідно з ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Отже, позивачі мають право на отримання
у користування земельної ділянки, яка
необхідна для обслуговування
належного їм на праві власності жилого
будинку, будівлі або споруди.

Приписи ч. 3 ст. 123 ЗК України визначають,
що відповідний орган виконавчої влади
або орган місцевого самоврядування в
межах їх повноважень у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Тобто, закон закріплює вичерпний
перелік підстав для відмови у наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки. При цьому такої підстави для
відмови як перебування земельної
ділянки, на якій розташоване нерухоме
майно, в оренді іншої особи, Земельний
кодекс України не передбачає.

Беручи до уваги наведені норми та
обставини, враховуючи те, що земельне
законодавство не містить застережень
щодо обов'язковості виділення
власності на об'єкт нерухомого майна в
натурі для отримання відповідної
частки земельної ділянки, яка
необхідна для обслуговування такого
об'єкта нерухомості, зважаючи на
відповідність клопотання позивачів
вимогам ч. 2 ст. 123 ЗК України, колегія
суддів погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про
протиправність дій відповідача щодо
відмови позивачам у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
зобов'язання відповідача повторно
розглянути згадане клопотання
позивачів.

Таким чином, колегія суддів дійшла
думки про те, що апеляційним судом
вірно встановлено характер спірних
взаємовідносин та обґрунтовано
застосовано норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено. Твердження
касаційної скарги зазначений висновок
суду не спростовують.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Чернігівської
районної державної адміністрації
Чернігівської області відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 березня
2013 року у справі № 2а/2570/2029/2012 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: