Справа № 826/17029/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Савченко
Суддя-доповідач: Чаку
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Мєзєнцева Є.І., Файдюка
В.В.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 26 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Міністерства соціальної
політики України, третя особа:
Харківська обласна державна
адміністрація про визнання
неправомірним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач)
звернулася до суду з позовом до
Міністерства соціальної політики
України (далі по тексту - відповідач),
третя особа: Харківська обласна
державна адміністрація про визнання
рішення Мінсоцполітики, про відмову в
отриманні ОСОБА_2 статусу особи, яка
постраждала від торгівлі людьми
неправомірним та прийняття нового,
яким встановити їй такий статус.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 26 листопада
2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 листопада 2013
року та постановити нову про
задоволення адміністративного позову.
На думку апелянта, зазначену постанову
суду прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у випадку неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі під час судового розгляду
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
підлягає залишенню без змін, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20
травня 2013 року позивач звернулася до
Харківської обласної державної
адміністрації із заявою про надання їй
статусу особи, яка постраждала від
торгівлі людьми.

За результатами проведення співбесіди
та оформлення пакету документів,
Харківська обласна державна
адміністрація листом від 16 серпня 2013
року № 01-49/6633 направила їх до
Міністерства соціальної політики
України для розгляду та прийняття
відповідного рішення щодо
встановлення позивачу статусу особи,
яка постраждала від торгівлі людьми.

Вивчивши документи, що надійшли від
третьої особи, відповідач прийняв
рішення про відсутність підстав для
встановлення статусу особи, яка
постраждала від торгівлі людьми
громадянці ОСОБА_2, про що Харківську
обласну державну адміністрацію
повідомлено листом від 30 серпня 2013 року
№ 9729/0/14-13/56.

З приводу даних спірних
правовідносин, колегія суддів
апеляційної інстанції звертає увагу на
наступне.

Основними нормативно-правовими актами,
що врегульовують спірні
правовідносини є Закон України «Про
протидію торгівлі людьми» від 20.09.2011
року № 3739-VI з наступними змінами та
доповненнями у відповідній редакції
(далі по тексту - Закон України від
20.09.2011 року № 3739-VI) та постанова
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Порядку встановлення
статусу особи, яка постраждала від
торгівлі людьми» від 23.05.2012 року № 417
(далі по тексту - Порядок № 417).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного
рішення відповідача, викладеного у
листі від 30 серпня 2013 року № 9729/0/14-13/56,
підставою для його прийняття стало те,
що згідно отриманої від Головного
управління МВС України в Харківської
області інформації, кримінальна
справа, порушена за ознаками злочину,
передбаченого частиною 2 статті 190 КК
України, за фактами шахрайських дій з
боку особи, яка набирала людей через
біржу труда для подальшої роботи в
Російській Федерації та осіб, які
організували роботу на підприємстві
«Планета Садов» в м. Кочетовка,
призупинена, а ОСОБА_2 по зазначеній
справі в статусі потерпілої не фігурує.

Основними напрямами державної
політики у сфері протидії торгівлі
людьми, відповідно до статті 4 Закону
України від 20.09.2011 року № 3739-VI, є:

1) попередження торгівлі людьми шляхом
підвищення рівня обізнаності
населення, превентивної роботи,
зниження рівня вразливості населення,
подолання попиту;

2) боротьба із злочинністю, пов'язаною з
торгівлею людьми, шляхом виявлення
злочинів торгівлі людьми, осіб,
причетних до скоєння злочину,
притягнення їх до відповідальності;

3) надання допомоги та захисту особам,
які постраждали від торгівлі людьми,
шляхом удосконалення системи
відновлення їхніх прав, надання
комплексу послуг, впровадження
механізму взаємодії суб'єктів у сфері
протидії торгівлі людьми.

Відповідно до положень статті 14 Закону
України від 20.09.2011 року № 3739-VI особа,
яка вважає себе постраждалою від
торгівлі людьми, має право звернутися
до місцевої державної адміністрації із
заявою про встановлення статусу особи,
яка постраждала від торгівлі людьми, та
до органів внутрішніх справ щодо
захисту прав і свобод.

До прийняття рішення про встановлення
статусу особи, яка постраждала від
торгівлі людьми, особа, яка звернулася
для встановлення такого статусу, має
право на забезпечення особистої
безпеки, поваги, а також на безоплатне
одержання:

1) інформації щодо своїх прав та
можливостей, викладеної мовою, якою
володіє така особа;

2) медичної, психологічної, правової та
іншої допомоги незалежно від місця
проживання;

3) тимчасового розміщення у закладах
допомоги для осіб, які постраждали від
торгівлі людьми.

Частиною 1 статті 15 згаданого Закону
закріплено, що процедура встановлення
статусу особи, яка постраждала від
торгівлі людьми, визначається
Кабінетом Міністрів України.

Частина 2 названої правової норми також
передбачає, що обов'язковою складовою
процедури встановлення статусу особи,
яка постраждала від торгівлі людьми, є
проведення місцевою державною
адміністрацією співбесіди з особою,
щодо якої розглядається питання про
встановлення статусу особи, яка
постраждала від торгівлі людьми, із
заповненням опитувальника щодо
встановлення статусу особи, яка
постраждала від торгівлі людьми.

У разі неможливості проведення
співбесіди з особою через її хронічне
психічне захворювання, тимчасовий
розлад психічної діяльності,
недоумство або інший хворобливий
психічний стан чи малолітство
процедура встановлення статусу такої
особи проводиться на підставі інших
даних.

Загальний строк проведення процедури
встановлення статусу особи, яка
постраждала від торгівлі людьми, не
може перевищувати місячний строк з дня
проведення співбесіди з особою у
місцевій державній адміністрації
(частина 3 статті 15 Закону України від
20.09.2011 року № 3739-VI).

У разі прийняття рішення про
встановлення статусу особи, яка
постраждала від торгівлі людьми, їй
видається довідка.

У разі відмови у встановленні статусу
особи, яка постраждала від торгівлі
людьми, заявник має право оскаржити
таке рішення у судовому порядку
(частина 4 статті 15 Закону України від
20.09.2011 роук № 3739-VI).

Відповідно до пункту 14 названого
Порядку № 417 підставами для
встановлення статусу є:

1) укладення незаконної угоди щодо
особи, яка вважає себе постраждалою від
торгівлі людьми;

2) вербування, переміщення,
переховування, передача або одержання
особи, яка вважає себе постраждалою від
торгівлі людьми, з метою експлуатації,
у тому числі сексуальної, шляхом
обману, шахрайства, шантажу, її
уразливого стану або застосування чи
погрозою застосування насильства з
використанням службового становища
або матеріальної чи іншої залежності
від іншої особи;

3) документи та матеріали, що зібрані
під час проведення перевірки і
підтверджують можливість встановлення
статусу.

Так, за результатами вивчення
документів, які були направлені
відповідачу для прийняття рішення щодо
надання позивачу статусу особи, яка
постраждала від торгівлі людьми,
відповідачем було враховано
відсутність будь-яких документів, які б
підтверджували наявність підстав для
встановлення такого статусу.

Так, гідно інформації, отриманої від
правоохоронних органів, останніми
порушено кримінальну справу по факту
вчинення дій, які мають ознаки
шахрайства, а не торгівлі людьми. Більш
того, у відповідній справі позивач не
значиться потерпілою або особою, яка
звернулась до правоохоронних органів з
метою захисту.

Також матеріали, додані до позовної
заяви та надані представниками
позивача під час розгляду справи,
публікації в засобах масової
інформації з приводу працевлаштування
та роботи громадян України на
території Російської Федерації.

Зі змісту наданих статей вбачається, що
має місце неоднозначне ставлення
громадян України - заробітчан до умов
їх праці та її оплати роботодавцями.
Отже, має місце неналежне виконання
роботодавцем взятих на себе обов'язків
щодо найманих працівників в частині
несвоєчасної виплати заробітної плати,
що також було підтверджено
представниками позивача в судовому
засіданні.

Відповідні висновки суду також
підтверджуються копією посвідчення,
яке отримала позивач під час
перебування на заробітках у Російській
Федерації, що свідчить про існування
між нею та роботодавцем договірних
відносин. Представниками позивача під
час розгляду справи зазначено, що
позивач самостійно надала всій паспорт
роботодавцю для оформлення дозволу на
роботу.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що надані представником
позивача копії квитків на проїзд
«Купянск - Тополі», «Черноземье -
Валунки» та лист Державної
прикордонної служби України щодо
перетину кордону позивачем не
спростовують рішення відповідача. Крім
того, з копій квитків неможливо
встановити хто на підставі зазначених
документів здійснював проїзд.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що невиконання
роботодавцем обов'язку щодо виплати
заробітної плати працівнику, а також
затримка в поверненні паспорта
громадянина України у зв'язку з
оформленням дозволу на роботу, не є
ознаками торгівлі людьми або іншої
незаконної угоди, об'єкт якої є людина,
в розумінні статті 149 Кримінального
кодексу України.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів апеляційної інстанції вважає
рішення суду першої інстанції про
відмову в задоволенні
адміністративного позову, а тому,
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Мєзєнцев Є.І.