Справа № 2а-1670/7004/12
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/800/11281/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: головуючого судді Бухтіярової
І.О., суддів Костенка М.І., Приходько І.В.,

секретаря судового засідання Гончарук
І.Ю.,

представника позивача Половинко Б.М.,

представника відповідача Орлової М.Є.,

представника прокуратури Клюге Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Гадяцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.10.2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2014 року

у справі № 2а-1670/7004/12

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Гадяцький елеватор»
(далі - позивач, ТОВ «Гадяцький
елеватор»)

до Гадяцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі - відповідач, Гадяцька
ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській
області

за участю прокуратури Полтавської
області

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся у серпні 2008 року до
суду з позовом до відповідача про
визнання протиправними податкові
повідомлення-рішення № /0/65, №
/0/66, № /0/19, № /0/67 від
20.08.2008 року.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 28.08.2009 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.04.2010 року,
позов задоволено частково: визнано
нечинним податкове
повідомлення-рішення № /0/65 від
20.08.2008 року частково в частині
нарахування податкового зобов'язання в
сумі 1 482 908,89 гривень, з них: за основним
платежем - 740 157,08 гривень, за штрафними
санкціями - 742 751,09 гривень; визнано
нечинним податкове
повідомлення-рішення № /0/66 від
20.08.2008 року в частині нарахування
податкового зобов'язання в сумі 1 999 112,29
гривень, з них: за основним платежем - 960
237,91 гривень, за штрафними санкціями - 1
038 874,38 гривні; визнано нечинним
податкове повідомлення-рішення №
/0/19 від 20.08.2008 року; визнано
нечинним податкове
повідомлення-рішення № /0/67 від
20.08.2008 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 01.10.2012 року касаційну скаргу
Гадяцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області задоволено частково. Постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 28.08.2009 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.04.2010 року
скасовано. Справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.12.2012
року позов ТОВ «Гадяцький елеватор»
задоволено частково: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення відповідача №
/0/65 від 20.08.2008 року в частині
нарахування податкового зобов'язання
у розмірі 400 688,00 гривень, у тому числі за
основним платежем 18 677,07 гривень та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 382
010,73 гривень; визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення відповідача №
000730170/0/19 від 20.08.2008 року. В задоволенні
іншої частини позову було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.04.2013 року
апеляційну скаргу відкритого
акціонерного товариства «Гадяцький
елеватор» (далі - ВАТ «Гадяцький
елеватор») залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу Гадяцької
міжрайонної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби
задоволено. Скасовано постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.12.2012 року
в частині задоволення позову. В цій
частині прийнято нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовлено. В іншій
частині постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
04.12.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 21.08.2013 року касаційну скаргу ТОВ
«Гадяцький елеватор» задоволено
частково. Постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
04.12.2012 року в частині відмови в
задоволенні позову та постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.04.2013 року
скасовано та в частині відмови в
задоволенні позову направлено справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції. В іншій частині постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.12.2012 року
залишено в силі.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.10.2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2014 року,
позов задоволено частково: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0/65 від
20.08.2008 року в частині нарахування
податкового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств за
основним платежем 694 951,75 гривня, за
штрафними санкціями 720 148,07 гривень;
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/0/66 від 20.08.2008 року в частині
нарахування податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем 1 065 184,77 гривні, за штрафними
санкціями 1 091 347,81 гривень; визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0/19 від
20.08.2008 року; визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0/67 від
20.08.2008 року. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.10.2013 року
та ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2014 року,
відповідач подав касаційну скаргу, в
якій просить касаційну скаргу
задовольнити, зазначені судові рішення
судів попередніх інстанцій скасувати
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову, в частині
задоволення позовних вимог, відмовити.
Вважає, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій були прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Прокуратура Полтавської області заяву
про приєднання до касаційної скарги
відповідача або заперечень на
касаційну скаргу не надала.

Відповідно до частини 1 статті 55
Кодексу адміністративного судочинства
України у справі здійснено заміну
позивача з ВАТ «Гадяцький елеватор» на
ТОВ «Гадяцький елеватор», а також
відповідача з Гадяцької міжрайонної
державної податкової інспекції
Полтавської області на Гадяцьку
міжрайонну державну податкову
інспекцію Полтавської області
Державної податкової служби, яку в свою
чергу було замінено на Гадяцьку
міжрайонну державну податкову
інспекцію Полтавської області
Державної податкової служби та потім
було замінено на Гадяцьку об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинство
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому засіданні та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем у період з
19.06.2008 року по 31.07.2008 року проведено
виїзну планову документальну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства позивача за період з
01.01.2007 року по 31.03.2008 року, за
результатами якої складено акт №
27/23-00955650 від 07.08.2008 року.

Згідно висновків акту перевірки
відповідачем встановлені порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, а саме:

пункту 4.1. статті 4, пункту 5.1, статті 5,
підпункту 5.3.9, пункту 5.3, статті 5,
підпункту 11.3.1. пункту 11.3. статті 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», у результаті
чого встановлено заниження ВАТ
«Гадяцький елеватор» податку на
прибуток за 2007 рік та І квартал 2008 року
в розмірі 745 344,39 гривні;

статті 3, пункту 4.1., статті 4, підпункту
7.3.1 пункту 7.3., підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5,
пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», у
результаті чого встановлено заниження
ВАТ «Гадяцький елеватор» чистої суми
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) на загальну
суму 1 117 510,85 гривень та зменшено суму
бюджетного відшкодування за вересень
2007 року на 7072,49 гривні;

підпункту 3.1.3, пункту 3.1, статті 3, пункту
7.1 статті 7, пункту 8.1 статті 8, підпункту
9.12.2 пункту 9.12. статті 9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
у результаті чого ВАТ «Гадяцький
елеватор» не утримано та не
перераховано у бюджет суми податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 19 586,70
гривень.

На підставі акту перевірки 20.08.2008 року
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: № /0/65, яким
ВАТ «Гадяцький елеватор» нараховано
податкове зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 1 490 688,78
гривень, у тому числі за основним
платежем - 745 344,39 гривні та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 745 344,39 гривні;
№ /0/66, яким ВАТ «Гадяцький
елеватор» нараховано податкове
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість» на загальну суму 2 235
021,70 гривня, у тому числі за основним
платежем - 1 117 510,85 гривень та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 1 117
510,85 гривень; № /0/67, яким ВАТ
«Гадяцький елеватор» зменшено суму
бюджетного відшкодування по
декларації за вересень 2007 року (від
18.10.2007 року вх. № 15404) у сумі 7072,49 гривні;
№ /0/19, яким ВАТ «Гадяцький
елеватор» нараховано податкове
зобов'язання за платежем «податок з
доходів найманих працівників» на
загальну суму 58 760,10 гривень, у тому
числі за основним платежем - 19 586,70
гривень та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 39 173,40 гривні.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що при
прийнятті податкового
повідомлення-рішення від 20.08.2008 року №
/0/65 у частині нарахування
податкового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств за
основним платежем 694 951,75 гривня та за
штрафними санкціями 720 148,07 гривень,
податкового повідомлення-рішення №
/0/66 від 20.08.2008 року в частині
нарахування податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем 1 065 184,77 гривні та за штрафними
санкціями 1 091 347,81 гривні, податкового
повідомлення-рішення № /0/67 від
20.08.2008 року, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування по
декларації за вересень 2007 року в
розмірі 7072,49 гривні та податкового
повідомлення-рішення від 20.08.2008 року №
/0/19, яким позивачу нараховано
податкове зобов'язання за платежем
«податок з доходів найманих
працівників» за основним платежем 19
586,70 гривень та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 39 173,40 гривні,
відповідач діяв необґрунтовано, тобто
без урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Відмовляючи в частині позовних вимог,
суд першої інстанції виходив з того, що
здійснення операції із придбання
товару у ФОП ОСОБА_4 не підтверджено
належними документами обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення податкового облік,
оскільки витрати можуть бути
підтверджені лише тими документами,
які свідчать про реальність виконання
договору (правочину), тому порушення
позивачем приписів податкового
законодавства під час декларування
взаємовідносин з ФОП ОСОБА_4 знайшло
своє належне підтвердження в ході
судового розгляду справи.

Враховуючи те, що касатор-відповідач
оскаржує судові рішення в частині
задоволення позовних вимог, позивачем
та прокуратурою дані рішення не
оскаржені, касаційна інстанція не
знаходить необхідності аналізувати
решту судових рішень, перевіряючи їх
законність та обґрунтованість.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи
спір по суті та задовольняючи позовні
вимоги частково, з висновками яких
погоджується колегія суддів
касаційної інстанції, виходили з
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що висновок податкового
органу про порушення позивачем вимог
пункту 4.1. статті 4, підпункту 11.3.1.
пункту 11.3. статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
ґрунтується на тому, що позивач, на
думку перевіряючих, неправомірно не
включив до складу валового доходу: у ІІ
кварталі 2007 року суми попередніх оплат
у розмірі 1 458 333,34 гривні, отриманих від
товариства з обмеженою
відповідальністю «СК-Агро» (далі - ТОВ
«СК-Агро») та у І кварталі 2007 року суму
попередньої оплати 74 708,81 гривень,
отриманої від товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Сумський хліб» (далі - ТОВ «ТД
«Сумській хліб»), у результаті чого
нараховано податкові зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 364 583,34 гривні
та 18 677,20 гривень, відповідно.

На час формування позивачем валового
доходу у І та ІІ кварталах 2007 року діяли
норми Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 року № 334/94-ВР (у редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин).

Пунктом 4.1. статті 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлено, що валовий доход -
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Згідно із підпунктом 11.3.1 пункту 11.3
статті 11 вказаного Закону датою
збільшення валового доходу вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата зарахування коштів від покупця
(замовника) на банківський рахунок
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), що підлягають продажу, у
разі продажу товарів (робіт, послуг) за
готівку - дата її оприбуткування в касі
платника податку, а за відсутності
такої - дата інкасації готівки у
банківській установі, що обслуговує
платника податку; або дата
відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного надання
результатів робіт (послуг) платником
податку.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «ТД
«Сумський хліб» (код за ), то
суди попередніх інстанцій, з якими
погоджується колегія суддів
касаційної інстанції, зазначили
наступне.

За висновками акту перевірки
позивачем, на думку податкового органу,
неправомірно не віднесено до складу
валового доходу І кварталу 2007 року суми
отриманої передоплати від ТОВ «ТД
«Сумський Хліб» у розмірі 74 708,31
гривень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що у лютому 2007 року ВАТ
«Гадяцький елеватор» виписало ТОВ «ТД
«Сумський Хліб» податкові накладні на
відпуск товару-пшениці під отриману
попередню оплату від останнього на
суму поставки 163 000,00 гривень.

При дослідженні платіжних доручень
судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем отримано від
ТОВ «ТД «Сумський Хліб» оплату за
поставку пшениці на суму 136 751,40 гривня
та оплату за послуги по переробці в
сумі 65 578,86 гривень.

При дослідженні видаткових накладних
судами встановлено, що в березні 2007
року ВАТ «Гадяцький елеватор»
відвантажило продукції ТОВ «ТД
«Сумський Хліб» на суму поставки 88 291,99
гривня.

Таким чином, оскільки позивачем суми
ПДВ по вказаним вище податковим
накладним включено до декларації із
ПДВ за лютий 2007 року, то це, за
висновками податкового органу,
підтверджує факт отримання
передоплати на суму поставки 163 000,00
гривень, водночас судами встановлено,
що у І кварталі позивачем до складу
валового доходу віднесено дохід лише
на суму поставки 88 291,00 гривня по
видатковим накладним.

Відповідно до положень пункту 1.7 Наказу
Державної податкової адміністрації
України від 10.05.2005 року № 327 «Про
затвердження Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства
викладаються в акті невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Відповідач в акті перевірки в
обґрунтування висновків про заниження
скоригованого валового доходу у
розмірі 74 708,31 гривень посилається на
те, що факт отримання передоплати
підтверджується видачею податкових
накладних та декларуванням сум
податкових зобов'язань з ПДВ.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що господарські
взаємовідносини між ВАТ «Гадяцький
елеватор» та ТОВ «ТД «Сумський Хліб»,
зокрема, у лютому та березні 2007 року
відбувалися на підставі договору на
переробку зерна на борошно № п-15 від
15.01.2007 року, договору на переробку зерна
на борошно № п-16 від 01.03.2007 року,
договору купівлі-продажу № КП-07/20/06 від
20.12.2006 року, договору купівлі-продажу №
КП-02/02/07 від 02.02.2007 року, договору
купівлі-продажу № КП-09/02/07 від 09.02.2007
року.

Також, судами встановлено, що
відповідно до акту звірки взаємних
розрахунків станом на 31.03.2007 року між
ТОВ «ТД «Сумський Хліб» та позивачем у
першому кварталі 2007 року існували
кредиторська та дебіторські
заборгованості по зазначеним вище
договорам продажу та надання послуг, а
саме по даним позивача сальдо на 01.01.2007
року по кредиту складає 375 404,16 гривні,
по даним ТОВ «ТД «Сумський Хліб» сальдо
на 01.01.2007 року по дебету 375 853,49 гривні, а
станом на 31.03.2007 року (на кінець І
квартал 2007 року) заборгованість ТОВ «ТД
«Сумський Хліб» перед позивачем
становить 200 149,04 гривень, а позивача
перед «ТД «Сумський Хліб» становить 215
610,74 гривень.

Як правомірно враховано судами першої
та апеляційної інстанцій, у
перевіряємому періоді між вказаними
контрагентами окрім сум попередніх
оплат та поставок товарів здійснено
ряд інших поставок товару та оплат, які
не були враховані перевіряючими в ході
перевірки, як і не досліджено склад
валового доходу за І квартал 2007 року
саме по контрагенту ТОВ «ТД «Сумський
Хліб», враховуючи існування
кредиторської та дебіторські
заборгованості.

Також, судами вірно зазначено, що
бухгалтерські записи щодо отримання
вказаної попередньої оплати або про
зарахування коштів на рахунок позивача
чи в касу підприємства під час
перевірки не встановлено, тобто, факт
отримання позивачем попередньої
оплати у розмірі 163 000,00 гривень є
припущенням перевіряючих, тому що
здійснений не на підставі суцільного в
сукупності дослідження первинних
бухгалтерських та податкових
документів, бухгалтерських проводок по
операцій позивача з ТОВ «ТД «Сумський
Хліб», а на підставі вибіркової
перевірки двох податкових та
видаткових накладних, декількох
платіжних доручень та даних
зворотно-сальдової відомості позивача.

При цьому, в акті перевірки зазначено,
що підприємством стосовно цих
господарських правовідносин надані
всі наявні документи до перевірки.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередні інстанцій про те, що висновок
відповідача про заниження позивачем
валового доходу у І кварталі 2007 року на
74 708,81 гривень не підтверджений
належними і допустимими доказами, а
тому визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 18 677,07 гривень є безпідставним.

Щодо взаємовідносин ВАТ «Гадяцький
елеватор» з ТОВ «СК-Агро» (код за ), то суди попередніх інстанцій, з
якими погоджується колегія суддів
касаційної інстанції, зазначили
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що 03.07.2006 року між ВАТ
«Гадяцький елеватор» (заготівельник)
та ТОВ «СК-Агро» (підприємство)
укладено договір № 1-15 про надання
послуг по сушці, очистці, зберіганню та
відвантаженню сільськогосподарської
продукції, згідно з яким підприємство
передає, а заготівельник приймає,
розташовує по сховищах, доводить до
необхідних кондицій, зберігає,
відвантажує та переоформляє на інше
підприємство зерно зернових культур та
олійних культур. Зерно прийметься на
зберігання терміном до 01.07.2007 року.
Розрахунок за надані заготівельником
послуги підприємство оплачує коштами
щомісячно до 1 числа місяця або зерном,
переданим на зберігання та оціненим за
договірними цінами Заготівельника на
момент проведення розрахунків.

При дослідженні платіжних доручень
судами попередніх інстанцій
встановлено, що 12.06.2007 року від ТОВ
«СК-Агро» на розрахунковий рахунок ВАТ
«Гадяцький елеватор» перераховано
грошові кошти призначення платежу
«передоплата за збереження згідно
договору, у тому числі ПДВ» в
загальному розмірі 1 750 000,00 гривень, у
тому числі ПДВ - 291 666,67 гривень.

Також, судами встановлено, що
перевіркою встановлено, що по
бухгалтерському обліку вказані
операції проведено дебетом рахунку 311
«Поточні рахунки у національній
валюті» та кредитом рахунку 361
«Розрахунки з покупцями і
замовниками», але ВАТ «Гадяцький
елеватор» у ІІ кварталі 2007 року не
включило суму попередньої оплати - 1 458
333,34 гривні від ТОВ «СК-Агро» до
валового доходу.

Як правомірно враховано судами
попередніх інстанцій, що зазначені
суми попередньої оплати не підлягають
включенню до складу валового доходу ІІ
кварталу 2007 року, оскільки станом на
12.06.2007 року в бухгалтерському обліку
підприємства по дебету рахунку 361
рахувалося початкове сальдо 57 242,06
гривні та 13.06.2007 року платіжним
дорученням № 874 позивачем
перераховано на розрахунковий рахунок
ТОВ «СК-Агро» суму 1 692 000,00 гривень, у
тому числі ПДВ - 282 000,00 гривні за
призначенням платежу «по договору б/н
повернення за збереження».

Крім того, судами попередніх інстанцій
при досліджені банківської виписки та
платіжних документів встановлено, що у
червні 2007 року на рахунок ВАТ
«Гадяцький елеватор» від ТОВ «СК-Агро»,
зокрема, надійшли грошові кошти: 12.06.2007
року згідно платіжного документу № 169 у
сумі 150 000,00 гривень призначення платежу
«згідно договору № 1-15 від 03.07.2006 року за
послуги по зберіганню, у тому числі ПДВ
25 000,00 гривень; 12.06.2007 року згідно
платіжного документу № 176 у сумі 1 250 000,00
гривень призначення платежу
«передоплата за збереження згідно
договору, у тому числі ПДВ»; 12.06.2007 року
згідно платіжного документу № 177 у сумі
500 000,00 гривень призначення платежу
«передоплата за збереження згідно
договору, у тому числі ПДВ»; 13.06.2007 року
згідно платіжного документу № 180 у сумі
1 000 000,00 гривень призначення платежу
«передоплата за с/г продукцію згідно
договору комісії № 130607 від 13.06.2007 року
без ПДВ»; 13.06.2007 року згідно платіжного
документу № 182 у сумі 692 000,00 гривень
призначення платежу «передоплата за
с/г продукцію згідно договору комісії
№ КМ13/06/07 від 13.06.2007 року без ПДВ».

Також, судами встановлено при
досліджені платіжного доручення та
банківської виписки, що ВАТ «Гадяцький
елеватор» на рахунок ТОВ «СК-Агро»
перераховані грошові кошти в розмірі 1
692 000,00 гривень призначення платежу «по
договору б/н повернення за збереження,
у тому числі ПДВ - 282 000,00 гривень».

Судами попередніх інстанцій
правомірно враховано, що вказані
перерахування повністю відповідають
даним оборотно-сальдової відомості по
рахунку 361 «Розрахунки з покупцями і
замовниками» по ТОВ «СК-Агро», де
відображено по кредиту рахунку за
червень 2007 року оплату на суму 3 592 000,00
гривень та по дебету оплата (повернення
суми) 1 692 000 гривень.

Таким чином, оскільки сума попередньої
оплати позивачем повернута в одному
звітному періоді із її надходженням, то
судами вірно зазначено, що у позивача
був відсутній оподаткований прибуток
за цими операціями. Також, судами вірно
зазначено, що надходження грошових
коштів в наступних періодах від ТОВ
«СК-Агро» відповідно вплинули на
розмір оподатковуваного доходу
позивача у періодах надходження
грошових коштів, що відповідає
положенням підпункту 11.3.1 пункту 11.3
статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
за яким датою збільшення валового
доходу вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку в
оплату товарів (робіт, послуг), що
підлягають продажу, у разі продажу
товарів (робіт, послуг) за готівку - дата
її оприбуткування в касі платника
податку, а за відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного надання результатів робіт
(послуг) платником податку.

З огляду на викладене, колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
про те, що ВАТ «Гадяцький елеватор»
правомірно не включило до складу
валового доходу ІІ кварталу 2007 року
суму 364 583,34 гривні.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що перевіркою правильності визначення
валових витрат ВАТ «Гадяцький
елеватор» за перевіряємий період
встановлено його завищення на суму 1 448
335,39 гривень, у зв'язку із встановленими,
за висновками перевірячих, порушень
позивачем пункту 5.1, статті 5, підпункту
5.3.9, пункту 5.3, статті 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» по господарським
взаємовідносинам позивача із фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 код НОМЕР_1
(далі - ФОП ОСОБА_5), фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 код НОМЕР_2
(далі - ФОП ОСОБА_6), фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 код НОМЕР_3
(далі - ФОП ОСОБА_4), внаслідок чого
позивачу донараховано суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 362 083,85 гривні.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 року № 334/94-ВР
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Господарська діяльність - будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коди безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою (пункт 1.32 статті 1 цього ж
Закону).

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 вказаного Закону до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці з врахуванням обмежень,
встановлених пунктами 5.3-5.8 цієї статті.

Одночасно згідно з абзацом 4 підпункту
5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати мають бути
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

За змістом частини другої статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» податкова звітність
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що до складу валових витрат І-ІV
кварталів 2007 року та у І кварталі 2008
року позивач включив витрати у розмірі
1 448 335,39 гривень за результатами
фінансово-господарських операцій з ФОП
ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_4

Щодо взаємовідносин ВАТ «Гадяцький
елеватор» з ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6, то
суди попередніх інстанцій, з якими
погоджується колегія суддів
касаційної інстанції, зазначили
наступне.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що перевіркою встановлено, що у
перевіряємому періоді задекларовано
валові витрати придбання товару ВАТ
«Гадяцький елеватор» у ФОП ОСОБА_5 на
загальну суму 1 211 501,84 гривня. Згідно з
договором купівлі-продажу № КП-15/01/07
від 15.01.2007 року ФОП ОСОБА_5 (продавець)
зобов'язується по цьому Договору
продати ВАТ «Гадяцький елеватор»
(покупець) сільськогосподарську
продукцію врожаю 2006-2007 років, а ВАТ
«Гадяцький елеватор» прийняти та
оплатити його на умовах даного
Договору. Умови, строки, ціна продажу
сільгосппродукції визначаються
додатковими угодами.

Виконання вказаного договору
підтверджується дослідженими судами
попередніх інстанцій податковими та
видатковими накладними.

Крім того, судами попередніх інстанцій
зазначено, що перевіркою встановлено,
що у перевіряємому періоді ВАТ
«Гадяцький елеватор» задекларовано
валові витрати з придбання товару у ФОП
ОСОБА_6 на загальну суму 35 236,00 гривень.
Згідно з договором купівлі-продажу №
КП-04/03 ФОП ОСОБА_6 (продавець)
зобов'язується продати ВАТ «Гадяцький
елеватор» (покупець) продукцію, а
останній зобов'язується прийняти та
оплатити її на умовах договору.

Судами попередніх інстанцій при
досліджені видаткових накладних
встановлено, що ВАТ «Гадяцький
елеватор» придбавався у ФОП ОСОБА_6
товар, зокрема, пшениця, грачиха,
соняшник.

За змістом Закону України «Про зерно та
ринок зерна в Україні», в редакції
чинній на момент виникнення
правовідносин, операції з зерном
оформлюються складськими документами
на зерно.

Відповідно до п. 24 ст. 1 Закону України
«Про зерно та ринок зерна в Україні»
складські документи на зерно -
товаророзпорядчі документи, що
видаються зерновим складом власнику
зерна як підтвердження прийняття зерна
на зберігання та посвідчення наявності
зерна і зобов'язання зернового складу
повернути його володільцеві такого
документа.

Згідно ч.1 ст. 37 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні»
зерновий склад на підтвердження
прийняття зерна видає один із таких
документів: подвійне складське
свідоцтво; просте складське свідоцтво;
складську квитанцію. Складський
документ на зерно виписується після
передачі зерна на зберігання не
пізніше наступного робочого дня.

Статтею 45 Закону України «Про зерно та
ринок зерна в Україні» встановлено, що
зернові склади ведуть реєстр
складських документів на зерно.

Відповідно до п. 1, 2 Порядку випуску
бланків складських документів на
зерно, їх передачі та продажу зерновим
складам, затвердженого постановою КМУ
від 11.04.2003 № 510, підставою для видачі
складських документів на зерно (далі -
складські документи) є прийняття зерна
зерновим складом на зберігання. Бланки,
а також копії складських документів,
виданих зерновими складами,
зберігаються на складі. Інформація про
складські документи вноситься до
реєстру складських документів на зерно
(далі - реєстрр) у порядку, що
встановлений Кабінетом Міністрів
України.

Положенням про обіг складських
документів на зерно, їх передачі та
продажу зерновим складом,
затвердженого постановою КМУ від 27.06.2003
року № 198, передбачено, що бланки
складських документів на зерно є
бланками документів суворої звітності.
Їх виготовлення, отримання, доставка,
облік, зберігання, видача, списання
проводяться згідно з чинним
законодавством (п. 1.3 Положення) та
зерновий склад протягом одного
робочого дня (у встановленому порядку)
повинен внести дані про видані ним
складські документи до Реєстру
складських документів на зерно (п. 1.23
Положення).

Згідно п.1.7 Положення про обіг
складських документів на зерно, їх
передачі та продажу зерновим складом
при оформленні партії зерна складська
квитанція виписується в обов'язковому
порядку як первинний документ, що
засвідчує кількість та якість
прийнятого складом зерна.

Відповідно до п. 6.1 Інструкції про
порядок ведення обліку й оформлення
операцій із зерном і продуктами його
перероблення на хлібоприймальних та
зернопереробних підприємствах
незалежно від форм власності і
господарювання, затвердженої наказом
Міністерства аграрної політики
України від 11.07.2005 року № 310, чинної на
час виникнення спірних правовідносин,
переоформлення зерна від одного
власника іншому здійснюється згідно з
пунктом 5 Положення про обіг складських
документів на зерно, затвердженого
наказом Міністерства аграрної
політики України від 27.06.2003 року № 198 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.07.2003 року № 605/7926, в
присутності керівників зацікавлених
сторін або їх представників при
наявності відповідних доручень згідно
з заявою власника про переоформлення. У
заяві вказуються культура, обсяг
переоформлення, реквізити нового
власника. До заяви додаються складські
документи і примірник реєстру
накладних до цих документів за формою
№ ЗХС-3, на яких робиться надпис:
«переоформлено на _____» (указуються
найменування нового власника, обсяг,
дата переоформлення). Напис
засвідчується підписом особи, що
оформила передання, і головним
бухгалтером підприємства.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що сільськогосподарську
продукцію, придбану позивачем у ФОП
ОСОБА_5 згідно складських квитанцій на
зерно останнім попередньо отримано у
ПВСК АФ «Синівка» та ПП ОСОБА_7, про що
свідчать відповідні написи про
переоформлення на складських
квитанціях, а придбане позивачем зерно
у ФОП ОСОБА_6 згідно складських
квитанцій на зерно останнім попередньо
було отримано у ФОП ОСОБА_8, про що
свідчать відповідний напис про
переоформлення на складській
квитанції.

При дослідженні договорів
купівлі-продажу, договорів комісії на
придбання товарів судами попередніх
інстанцій було встановлено, що в
подальшому придбане зерно у ФОП ОСОБА_5
ВАТ «Гадяцький елеватор» реалізував
ТОВ «ТД «Сумський хліб», ТОВ «Компанія
Агро-Трейд», а придбане у ФОП ОСОБА_6
зерно в подальшому позивач
реалізовував ТОВ «ТД «Сумський хліб»,
ТОВ «Компанія Агро-Трейд», ДП
«Украгротрейд».

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про те, що
позивачем для перевірки надано всі
належні первинні бухгалтерські
документи, які підтверджують фактичне
отримання товару від ФОП ОСОБА_6 та ФОП
ОСОБА_5, що свідчить про помилковість
висновків відповідача щодо завищення
ВАТ «Гадяцький елеватор» валових
витрат за перевіряємий період за
наслідками здійснення господарських
відносин з ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5

Окрім того, судами попередніх
інстанцій зазначено, що перевіркою
правильності визначення повноти
нарахування та своєчасності сплати
податку на додану вартість встановлено
порушення ВАТ «Гадяцький елеватор»
статті 3, пункту 4.1., статті 4, підпункту
7.3.1 пункту 7.3., підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5,
пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», у
результаті чого встановлено заниження
чистої суми податкових зобов'язань з
ПДВ за період з січень-липень 2007 року,
жовтень-грудень 2007 року, січень,
березень 2008 року по на загальну суму 1 117
510,85 гривень та завищення бюджетного
відшкодування за вересень 2007 року на
суму 7072,19 гривні, в результаті чого
податковою інспекцією позивачу
донараховано податкове зобов'язання з
ПДВ за основним платежем всього у
розмірі 1 117 510,85 гривень та застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1
117 510,85 гривень та зменшено суму
бюджетного відшкодування за вересень
2007 року на суму 7072,19 гривні.

Судами встановлено, що визначення
спірних сум податкового зобов'язання
та зменшення бюджетного відшкодування,
в цьому випадку, відповідачем
пов'язується з включенням ВАТ
«Гадяцький елеватор» до складу
податкового кредиту сум ПДВ, що
пов'язано із придбанням у вказаному
періоді товарів (робіт, послуг) у
контрагентів: ТОВ «СК-Агро», ФОП ОСОБА_6,
ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР
(чинного на час виникнення спірних
правовідносин) (далі - Закон № 168/97-ВР),
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7
Закону № 168/97-ВР, якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7
Закону № 168/97-ВР підставою для
нарахування податкового кредиту є
податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Відповідно до Порядку заповнення і
подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
30.05.1997 року № 166 (чинного на час
виникнення спірних правовідносин),
платник податку самостійно обчислює
суму податкового зобов'язання, яку
зазначає в декларації. Дані, наведені в
декларації, повинні відповідати даним
бухгалтерського та податкового обліку
платника (пункт 3.4 Порядку), оскільки, як
визначено пунктом 2 статті 3 Закону
України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
примірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Для отримання права на податковий
кредит із сум податку на додану
вартість, сплачених в ціні придбаного
товару (робіт, послуг), платник ПДВ
повинен мати податкові накладні,
видані на реально отриманий товар
(роботи, послуги), призначений для
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, право платника податку на
податковий кредит та валові витрати
виникає за реально вчинені
господарські операції з придбання
товарів/робіт/послуг, операції, що
пов'язані з рухом активів, зміною
зобов'язань чи власного капіталу
платника, та відповідають економічному
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах, а не лише
оформлення відповідних документів або
рух грошових коштів на рахунках
платників податку.

Факт придбання позивачем у його
контрагентів товару підтверджується
дослідженими судами попередніх
інстанцій первинними бухгалтерськими
документами, а саме: договорами,
видатковими накладними, податковими
накладними, платіжними дорученнями.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
підтвердження понесених відповідачем
витрат, реальності отриманих товарів
від ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5, висновки
перевірки про допущення порушення
позивачем статті 3, пункту 4.1., статті 4,
підпункту 7.3.1 пункту 7.3., підпунктів 7.4.1,
7.4.4, 7.4.5, пункту 7.4. статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість" (в редакції, що діяла на
момент виникнення правовідносин), а
саме заниження чистої суми податкових
зобов'язань з ПДВ за період з
січень-липень 2007 року, жовтень-грудень
2007 року, січень, березень 2008 року та
завищення бюджетного відшкодування за
вересень 2007 року на суму 7072,19 гривні не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Крім того, судами попередніх інстанцій
зазначено, що Гадяцька ОДПІ, в ході
перевірки позивача, дійшла висновку
про неправомірне віднесення до складу
податкового кредиту вартість
отриманих субпідрядних робіт від ФОП
ОСОБА_10, що стало підставою для
визначення ВАТ «Гадяцький елеватор»
податкового зобов'язання з ПДВ у
розмірі 21 683,34 гривні та зменшення суми
бюджетного відшкодування з ПДВ за
вересень 2007 року на суму 7072,49 гривні.

Щодо взаємовідносин ВАТ «Гадяцький
елеватор» з ФОП ОСОБА_10, то суди
попередніх інстанцій, з якими
погоджується колегія суддів
касаційної інстанції, зазначили
наступне.

Судами встановлено, що в перевіряємому
періоді між ВАТ «Гадяцький елеватор»
(замовник) та ФОП ОСОБА_10 (виконавець)
укладено ряд договорів, за умовами
яких, за дорученням замовника
виконавець зобов'язується на власний
ризик виконати роботу: будівництво
фундаментів піднорійну вишку НЦ-175;
виготовлення норійної вишки НЦ-175
висотою 22м; монтаж норії НЦ-175;
виготовлення транспортера довжиною 48
м, шириною650мм; монтаж транспортера
довжиною 48 м, шириною 650 мм; ремонт норії
НЦ-100; монтаж норії НЦ-100; обв'язка
обладнання самотечним трубопроводом;
монтаж бункера СМВК 73.08.К45; будівництво
фундаменту під зерносушарку;
будівництво фундаменту під КТП;
виготовлення і монтаж норійної вишки,
монтаж норії НЦ100 будівництво,
фундаментів під норійну вишку; монтаж
обладнання робочої башти і обв'язка
обладнання продуктопроводами; монтаж
реверсного транспортера від
зерносушарки до складу; демонтаж норії
НЦ 100, конвеєра ТБ-65; демонтаж дерев'яної
башти; демонтаж транспортера, а
замовник зобов'язується прийняти
зазначену роботу та оплатити її. Всього
вартість перелічених вище робіт склала
212 535,00 гривень, у тому числі ПДВ - 35 422,50
гривні.

Фактичне виконання договорів
підтверджується дослідженими судами
попередніх інстанцій актами,
локальними кошторисами, актом
виконаних робіт.

Спільним Наказом Державного Комітету
Статистики України та Державного
комітету України з будівництва та
Архітектури № 237/5 від 21.06.2002 року «Про
затвердження типових форм первинних
документів з обліку в будівництві»,
затверджені типові форми № КБ-2в «Акт
приймання виконаних підрядних робіт»
та № КБ-3 «Довідка про вартість
виконаних підрядних робіт». Дані
типові форми розповсюджуються на
будівельні організації, будівельні
структурні підрозділи підприємств
всіх видів економічної діяльності
незалежно від форм власності, які
виконують будівельні та монтажні
роботи, роботи по капітальному та
поточному ремонту споруд та будівель
та інші підрядні роботи із залученням
бюджетних коштів або коштів
підприємств, установ та організацій
державної форми власності.

З аналізу викладеного, судами вірно
зазначено, що по об'єктах, будівництво
яких здійснюється за рахунок інших
джерел фінансування, типові форми
застосовуються відповідно до умов
договору підряду. При здійсненні
поточного ремонту господарським
способом застосування типових форм не
обов'язкове.

Тобто, будівельні організації можуть
застосовувати типові форми, якщо це
обумовлено в договорі підряду або
документи довільної форми, розроблені
самостійно, зазначивши в них
обов'язкові реквізити первинних
документів.

Разом з тим, судами встановлено, що
вищевказані підрядні роботи виконані
ФОП ОСОБА_10, на якого вимоги наказу №
237/5 від 21.06.2002 року не розповсюджуються.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що позивач дійсно був
замовником певних підрядних робіт,
такі роботи виконано, що підтверджено
матеріалами справи. Недоліків в
оформлені таких документів, що мають
наслідки неврахування даних, які в них
містяться, відповідачем не наведено та
судами не встановлено.

Щодо донарахування податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в періоді, що перевірся на
загальну суму 291 666,67 гривень у зв'язку
із отриманням передоплати від ТОВ
«СК-Агро», то суди попередніх
інстанцій, з якими погоджується
колегія суддів касаційної інстанції,
зазначили наступне.

Судами зазначено, що за висновками акту
перевірки встановлено порушення ВАТ
«Гадяцький елеватор» підпункту 3.1.3,
пункту 3.1, статті 3, пункту 7.1 статті 7,
пункту 8.1 статті 8, підпункту 9.12.2 пункту
9.12. статті 9 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб», а саме:
неутримання та не перерахування в
бюджет суми податку з доходів фізичних
осіб у розмірі 19 586,70 гривень з
виплачених доходів ФОП ОСОБА_12 та ФОП
ОСОБА_11 за здійснення видів діяльності,
не зазначених в свідоцтві про сплату
єдиного податку.

Пунктом 3.1.3 пункту 3.1. статті 3 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-IV
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що об'єктом
оподаткування резидента є: доходи з
джерелом їх походження з України, які
підлягають кінцевому оподаткуванню
при їх виплаті.

Згідно із підпунктом 8.1.1 пункту 8.1
статті 8 вказаного Закону податковий
агент, який нараховує (виплачує)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, утримує податок від
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену у відповідних пунктах статті
7 цього Закону.

Відповідно до положень підпунктів 9.12.1
та 9.12.2 пункту 9.12. статті 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Якщо фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності або
фізична особа, яка сплачує ринковий
збір, отримує інші доходи, ніж
визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту,
то такі доходи оподатковуються за
загальними правилами, встановленими
цим Законом для платників податку, що
не є такими суб'єктами підприємницької
діяльності.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що ФОП ОСОБА_12 зареєстрований
04.02.2006 року Гадяцькою районною
державною адміністрацією, згідно
свідоцтва серії НОМЕР_4 від 19.12.2006 року
був платником єдиного податку у 2007-2008
роках, види діяльності якого ремонт і
технічне обслуговування
електронно-обчислювальної і офісної
техніки.

Судами зазначено, що в перевіряємому
періоді ФОП ОСОБА_12 надано позивачу
послуги, зокрема: ремонт автоматики
дозаторів вагових; ремонт філонера
аспірації млина; монтаж пневматики
привалу; ревізія та ремонт датчиків
рівня привалу, ревізія
електрообладнання привалу наладка
автоматики привалу ремонт та наладка
газової автоматики; ремонт автоматики
сушили; ремонт газової автоматики
сушилки ДСМ; ремонт газової автоматики
котельні, ревізія електрообладнання
млина; ревізія електрообладнання млина
впровадження АСУ млина, на загальну
суму 129 138,00 гривень.

Також, судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що ФОП ОСОБА_11 зареєстрований
03.10.2006 року виконавчим комітетом
Харківської міської ради, згідно
свідоцтва серії НОМЕР_5 від 01.01.2007 року
був платником єдиного податку у 2007
році, види діяльності якого ремонт і
технічне обслуговування техніки, орг.
техніки, бухгалтерські, юридичні
послуги, консультації, рекламні,
маркетингові та інші інформаційні
послуги; послуги ксерокопіювання.

Відповідно до акту здачі-прийняття
виконаних послуг № ОУ-0000018 від 30.03.2007
року ФОП ОСОБА_11 надано ВАТ «Гадяцький
елеватор» послуги: семінар-тренінг за
програмою «Проект підвищення
компетенції керівника вищого ланцюга
керівництва» на суму 1200,00 гривень.

Разом з тим, на думку податкового
органу, оскільки ФОП ОСОБА_11 та ФОП
ОСОБА_12 надані послуги, які не
зазначені у свідоцтвах про сплату
єдиного податку, то позивач є
податковим агентом та повинен був
утримати та перерахувати із сум
отриманого доходу податок з доходів
фізичних осіб.

Згідно із абзацом третім пункту 2 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 року № 727/98
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) у разі, коли фізична
особа - суб'єкт малого підприємництва
здійснює кілька видів підприємницької
діяльності, для яких установлено різні
ставки єдиного податку, нею
придбавається одне свідоцтво і
сплачується єдиний податок, що не
перевищує встановленої максимальної
ставки.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 2
зазначеного Указу доходи, отримані від
здійснення підприємницької
діяльності, що обкладається єдиним
податком, не включаються до складу
сукупного оподатковуваного доходу за
підсумками звітного року такого
платника та осіб, що перебувають з ним у
трудових відносинах, а сплачена сума
єдиного податку є остаточною і не
включається до перерахунку загальних
податкових зобов'язань як самого
платника податку, так і осіб, які
перебувають з ним у трудових
відносинах, включаючи членів його
сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Абзацом другим пункту 4 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» встановлено, що форма
та порядок видачі свідоцтва про право
сплати єдиного податку встановлюються
Державною податковою адміністрацією
України і є єдиними на всій території
України. Для переходу на спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єкт малого
підприємництва подає письмову заяву до
органу державної податкової служби за
місцем державної реєстрації.

Згідно із Порядком видачі Свідоцтва
про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України № 599
від 29.10.1999 року та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02.11.1999
року за № 752/4045 (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин),
підставою для видачі свідоцтва є
подання суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою письмової
заяви згідно з додатком 1 до
зазначеного Порядку. У рядку 2 вказаної
заяви зазначається вид (види)
діяльності, яким суб'єкт
підприємницької діяльності передбачає
займатися. Зазначені суб'єктом малого
підприємництва види діяльності
записуються податковим органом у
свідоцтві про сплату єдиного податку.

У той же час відповідно до вичерпного
переліку умов, дотримання яких є
необхідним для застосування спрощеної
системи оподаткування, встановлених
пунктом 1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», суб'єкт малого
підприємництва не обмежується у виборі
здійснюваних ним видів діяльності лише
тими, що зазначені у свідоцтві про
сплату єдиного податку чи в будь-якому
іншому документі, а обмеження у
застосуванні спрощеної системи
оподаткування встановлюються тільки
щодо певних видів діяльності, а саме:
відповідно до пункту 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2005 рік» та деяких
інших законодавчих актів України» з
01.07.2005 року до прийняття Закону України
«Про спрощену систему оподаткування»
Указ Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва не
поширюється на: суб'єктів
підприємницької діяльності, які
провадять діяльність у сфері грального
бізнесу (в тому числі діяльність,
пов'язану із влаштуванням казино, інших
гральних місць (домів), гральних
автоматів з грошовим або майновим
виграшем, проведенням лотерей (у тому
числі державних) та розіграшів з
видачею грошових виграшів у готівковій
або майновій формі), здійснюють обмін
іноземної валюти; суб'єктів
підприємницької діяльності, які є
виробниками підакцизних товарів,
здійснюють господарську діяльність,
пов'язану з експортом, імпортом та
оптовим продажем підакцизних товарів,
оптовим та роздрібним продажем
підакцизних пально-мастильних
матеріалів; суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють: видобуток
та виробництво дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, дорогоцінного
каміння органогенного утворення;
оптову, роздрібну торгівлю
промисловими виробами з дорогоцінних
металів, що підлягають ліцензуванню
відповідно до Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності».

Судами попередніх інстанцій
правомірно враховано, що Указом
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» не передбачено
обов'язку суб'єкта малого
підприємництва, який бажає перейти на
спрощену систему оподаткування,
обирати вичерпний перелік видів
підприємницької діяльності, якими він
планує займатися, натомість про
наявність такого обмеження можна
зробити висновок зі змісту
підзаконного нормативного акта, яким є
Порядок видачі свідоцтва про сплату
єдиного податку, що суперечить вимогам
чинного законодавства, оскільки
відповідно до статті 1 «Про систему
оподаткування» механізм справляння
податків і зборів (обов'язкових
платежів) не може встановлюватися або
змінюватися іншими законами України,
крім законів про оподаткування.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку, що оподаткування
єдиним податком поширюється на всі
доходи суб'єкта малого підприємництва,
що обрав спрощену систему
оподаткування, незалежно від видів
підприємницької діяльності, від яких
ці доходи одержані, за винятком тих, що
не можуть здійснюватися з
використанням спрощеної системи
оподаткування в силу прямої
законодавчої заборони, а наявність
певного рядка в заяві суб'єкта малого
підприємництва про видачу свідоцтва
про сплату єдиного податку та зміст
самого свідоцтва не можуть слугувати
такими обмеженнями, а тому відповідач
помилково дійшов висновку про те, що
позивачем допущено порушення
підпункту 3.1.3, пункту 3.1, статті 3, пункту
7.1 статті 7, пункту 8.1 статті 8, підпункту
9.12.2 пункту 9.12. статті 9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
оскільки доходи отримані ФОП ОСОБА_12 та
ФОП ОСОБА_11 охоплювались режимом
оподаткування єдиним податком.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли до вірного висновку, що
нарахування ВАТ «Гадяцький елеватор»
податкового зобов'язання за платежем
податок з доходів найманих працівників
у розмірі 19 586,70 гривень є
безпідставним.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про
протиправність та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.08.2008 року № /0/65 у частині
нарахування податкового зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств за основним платежем 694 951,75
гривня, за штрафними санкціями 720 148,07
гривень, податкового
повідомлення-рішення № /0/66 від
20.08.2008 року в частині нарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем 1
065 184,77 гривні, за штрафними санкціями 1
091 347,81 гривень, податкового
повідомлення-рішення № /0/67 від
20.08.2008 року, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування по
декларації за вересень 2007 року в
розмірі 7072,49 гривні та податкового
повідомлення-рішення від 20.08.2008 року №
/0/19, яким позивачу нараховано
податкове зобов'язання за платежем
«податок з доходів найманих
працівників» за основним платежем в
сумі 19 586,70 гривень та за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 39 173,40
гривні.

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень судами першої та
апеляційної інстанцій було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які б могли б
призвести до скасування оскаржуваних
рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 160, 167, 220-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Гадяцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області - залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.10.2013 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2014 року
у справі № 2а-1670/7004/12 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

І.В. Приходько