Справа № 2а-7156/11/0308
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 р.
Справа № 9104/66000/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 15.07.2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області про перерахунок виплат, -

встановив :

10.06.2011 року позивач звернувся в суд з
позовом до відповідача про
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату підвищення до пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю відповідно до ст. 39,51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в межах шестимісячного строку
звернення до суду.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що йому як
непрацюючому пенсіонеру, потерпілому
внаслідок Чорнобильської катастрофи
віднесеного до 3 категорії, який
проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення відповідно
до ст. 39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), пенсія повинна
виплачуватись з підвищенням на дві
мінімальні заробітні плати.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) особам, віднесеним до
категорії 3, додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.

Вважаючи, що відповідач в порушення
норм закону нараховував та виплачував
пенсію у меншому розмірі, позивач
звернувся до суду.

Оскаржуваною постановою позов
задоволено частково.

Визнано дії Головного управління
пенсійного фонду України у Волинській
області щодо відмови ОСОБА_1 у
проведенні перерахунку доплати до
пенсії та додаткової пенсії відповідно
до вимог ст. ст. 39, 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»-
протиправними.

Зобов'язано Головне управління
пенсійного фонду України у Волинській
області провести перерахунок та
виплату призначеної ОСОБА_1 додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоровю в
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком
згідно ст. 51 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»з 10.12.2010 року по 09.06.2011 року з
врахуванням виплачених сум.

Зобов'язано Головне управління
пенсійного фонду України у Волинській
області провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії у
розмірі двох мінімальних заробітних
плат згідно ч. 1, 2 ст. 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 10.12.2010
року по 09.06.2011 року з врахуванням
виплачених сум.

В решті вимог відмовлено.

Постанову суду оскаржило Головне
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області. Вважає, що
постанова є безпідставною і
необґрунтованою, прийнята з порушенням
норм матеріального права і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог
відповідач покликається на постанову
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», Постанову
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян», та доводить непоширення на
дані правовідносини ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення, з наступних
підстав.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
непрацюючим пенсіонером, потерпілим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
віднесений до 3 категорії, який
проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення, що
підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), пенсія повинна
виплачуватись з підвищенням на дві
мінімальні заробітні плати.

З матеріалів справи вбачається, що на
реалізацію положень ст. 39 Закону
України № 796-ХІІ відповідач по справі
виплачував пенсію позивачу згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.07.1996 №836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щомісячно в розмірі 10,50 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) особам, віднесеним до
категорії 3, додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 25 процентів мінімальної пенсії
за віком.

З матеріалів справи слідує, що на
реалізацію положень ст.51 Закону
України № 796-ХІІ відповідач по справі
виплачував позивачу щомісячну
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530 «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян» в
розмірі 10 % від прожиткового мінімуму
для непрацездатних осіб.

Тому, із урахуванням позовних вимог та
передбаченого Кодексом
адміністративного судочинства України
шестимісячного строку на звернення до
суду за захистом своїх прав позовні
вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області провести
перерахунок та виплату доплати до
пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що
проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю передбачених ст.ст. 39, 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№ 796-ХІІ за період з 10.12.2010 року по 09.06.2011
року, то такі підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
вносились зміни до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", згідно
якими обмежено дію ст.ст. 39,51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте Рішенням Конституційного суду
України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008
зазначено, що «Законом про Держбюджет
не можна вносити зміни до інших
законів, зупиняти їх дію чи скасовувати
їх, оскільки з об'єктивних причин це
створює протиріччя у законодавстві, і
як наслідок - скасування та обмеження
прав і свобод людини і громадянина. У
разі необхідності зупинення дії
законів, внесення до них змін і
доповнень, визнання їх не чинними мають
використовуватись окремі закони». Тому
внесення змін до ст. 39, 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» вказаним
рішенням Конституційного Суду України
визнано неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Відповідно до цього в 2010-2011 роках ст. 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» діяла в редакції
відповідно до якої пенсії непрацюючим
пенсіонерам, які проживають у зоні
гарантованого добровільного
відселення, підвищуються у розмірі на
дві мінімальні заробітні плати, а ст. 51
цього закону діяла в редакції
відповідно до якої особам, віднесеним
до категорії 3, додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю,
призначається у розмірі 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Отже, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами,
колегія суддів приходить до висновку,
що при визначенні розміру доплати до
пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають в зоні гарантованого
добровільного відселення та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, застосуванню підлягають
статті 39 та 51 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не постанова Кабінету
Міністрів України, яка істотно звужує
обсяг встановлених законом прав
позивача.

Варто також врахувати, що 14 червня 2011
року Верховною Радою України прийнято
Закон України N 3491-VI "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", який набрав чинності
19 червня 2011 року.

Пунктом 7 частини першої цього Закону
Прикінцеві положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
доповнено пунктом 4, яким установлено,
що у 2011 році норми і положення статей 39,
51 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання: яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
розв'язання спорів зазначеної
категорії, перевагу слід надавати тій
із них, що прийнята пізніше. У
розглядуваному випадку пізніше
прийняті норми Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік".

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" 6 липня 2011 року
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову N 745 "Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету", яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

З огляду на викладене, до набрання
чинності зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України, тобто до 23
липня 2011 року, застосуванню підлягають
положення статей 39, 51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Тому, суд першої інстанції дійшов до
вірного висновку про те, що позивач має
право на отримання підвищення до
пенсії відповідно до статті 39 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі
двох мінімальних заробітних плат,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати встановленої Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік" та право на додаткову пенсію
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
25 відсотків мінімальної пенсії за
віком відповідно до ст. 51 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком,
яка обчислюється відповідно до ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги за період з 10.12.2010 року по 09.06.2011
року - підлягають до задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

ухвалив :

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 15.07.2011 року у справі №
2а-7156/11/0308 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

В.Я. Макарик