Справа № 199/14140/13-а (2-а/199/359/13)
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2014 рокусправа № 199/14140/13-а
(2-а/199/359/13)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Малиш Н.І.

суддів: Баранник
Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсік Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровськ
апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
Управління Пенсійного Фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська на постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2014
року у справі № 199/14140/13-а (2-а/199/359/13) за
позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання
бездіяльність протиправно,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом
до Управління Пенсійного фонду України
в Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання
бездіяльність протиправно,
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначають, що є
громадянами України, які у червні 1997р.
виїхали на постійне місце проживання
до Ізраїлю. До виїзду за кордон,
позивачі перебували на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська та отримували пенсії
за віком (ОСОБА_1 за віком за Списком №1 -
на пільгових умовах, ОСОБА_2 за віком)
виплати яких були припинені. Після
прийняття Конституційним Судом
України Рішення № 25-рп/2009від 07.10.2009
року, яким визнано право на пенсію осіб,
які виїхали на постійне проживання за
кордон, позивачі у грудні 2013р.
звернулися із заявами про поновлення
виплати пенсій та здійснення їх
перерахунку, які залишені без
задоволення, що і стало підставою для
звернення до суду.

У позові позивачі просять визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо поновлення виплати
пенсій; зобов'язати поновити виплати
пенсій з 07.10.2009р.; здійснити перерахунок
пенсій з 07.10.2009р. із застосуванням
середньої заробітної плати
працівників, зайнятих в галузях
економіки України за 2012р. з урахуванням
документів що містяться в пенсійній
справі; зобов'язати відповідача
встановити та виплачувати ОСОБА_1 з
07.10.2009р. надбавку до пенсії
встановленої для дітей війни.

Постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 січня 2014р. позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача
щодо відмови у призначенні пенсії
позивачам. Зобов'язано відповідача
прийняти рішення про нарахування
позивачам пенсії за віком. Зобов'язано
відповідача нараховувати та
виплачувати пенсію позивачам на
підставах визначених пенсійним
законодавством України з 12 грудня 2013р.,
нарахувавши розмір пенсії у
відповідності із діючим на час
звернення законодавством.

В іншій частині у задоволенні позову
відмовлено.

На вказане рішення суду позивачами та
відповідачем були подані апеляційні
скарги.

Позивачі в апеляційні скарзі просять
скасувати рішення та прийняти нове,
яким позов задовольнити повністю. У
скарзі зокрема зазначили, що рішення
суду прийнято без врахування всіх
обставин у справі, а саме так позивачі
просили поновити виплату пенсії, а не
призначити її, також необґрунтовано
судом відмовлено у перерахунку пенсії
оскільки це є складова частина процесу
поновлення пенсії, а також є
вірогідність не вчинення відповідачем
таких дій при поновленні пенсії, також
не погоджуються щодо задоволення
позовних вимог позивачів з 12.12.2013р., а не
з 07.10.2009р.

Відповідач в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення та прийняти
нове, яким відмовити у задоволенні
позову з тих підстав, що вважає
безпідставними посилання позивачів
на рішення Конституційного Суду
України №25-рп/2009 від 07.10.2009, так як дане
рішення поширюється на осіб, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон після 07.10.2009 року, тоді як
позивач виїхав на постійне місце
проживання за кордон до 07.10.2009 року.

В судовому засіданні представник
позивачів апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити з підстав в ній
викладених. Щодо апеляційної скарги
відповідача заперечив, вважає її
необґрунтованою та такою, що не містить
будь-яких обґрунтованих доводів.

Представник відповідача до суду не
з'явився. Надав заяву про розгляд скарг
у відсутності представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачі є
громадянами України.

ОСОБА_1 отримував пільгову пенсію за
віком за Списком №1 - з 30.07.1995р., ОСОБА_2
отримувала пенсію за віком з 18.08.1996р.
Позивачам було припинено виплату
пенсії з 29.08.1997р. з підстав виїзду на
постійне місце проживання за кордон до
Ізраїлю. Останнє місце проживання
позивачів в Україні було - АДРЕСА_1
(Амур-Нижньодніпровський район м.
Дніпропетровська).

12.12. 2013р. позивачі через представника
звернувся до відповідача із
відповідними заявами про поновлення та
перерахунку пенсії з 01.03.1998р. (а.с. 28, 29).

Листами від 26.12.2013р. №5697/06 та №5698/06,
відповідачем надано відповідь
позивачам про те, що законодавством
України не передбачено поновлення
виплати пенсії громадянам України, які
виїхали на постійне місце проживання
до держав, з якими не укладено
міжнародних договорів в галузі
пенсійного забезпечення, а також те, що
Рішенням Конституційного Суду України
№25-рп/2009 від 07.10.2009 поширюється на осіб,
що виїхали за кордон після 07.10.2009р. (а.с.
48, 49).

Відповідно до пункту 3.3 Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року, вказаними нормами Закону (статті
51) конституційне право на соціальний
захист поставлене в залежність від
факту укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення. Таким
чином держава, всупереч конституційним
гарантіям соціального захисту для всіх
осіб, що мають право на отримання
пенсії у старості, на законодавчому
рівні позбавила цього права
пенсіонерів у тих випадках, коли вони
обрали постійним місцем проживання
країну, з якою не укладено відповідного
договору.

Таким чином, право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні. Держава,
відповідно до конституційних
принципів, зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, в
Україні чи за її межами.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
49 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", виплата пенсії
припиняється на весь час проживання
(перебування) пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Відповідно до другого речення статті
51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
№25-рп/2009 від 07.10.2009 не виплата пенсій
громадянам України, які виїхали з
України, визнано неконституційним,
Конституційним Судом України визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними)
положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення
ст. 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІУ, у
зв'язку з чим застосуванню не
підлягають.

Рішенням Конституційного Суду
зазначено, що право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні,
оскільки держава, відповідно до
конституційних принципів, зобов'язана
гарантувати це право незалежно від
того, де проживає особа, якій
призначена пенсія, в Україні чи за її
межами.

Відповідно до вимог норми ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, з 7 жовтня 2009 року відсутні
норми, які унеможливлювали виплату
пенсії громадянам України, які
проживають за кордоном, а тому
твердження відповідача про те, що
рішення Конституційного Суду не
поширюється на осіб, які виїхали за
кордон до набрання ним чинності, є
помилковими.

Наявність права особи на певний
соціальний захист передбачає і
наявність механізму його реалізації,
про що і було вказано в Рішенні
Конституційного Суду України № 25-рп/2009.
Так, Конституційний Суд України
звернув увагу Верховної Ради України
на необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, а також
прийняття закону про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
завданої фізичним або юридичним особам
актами і діями, що визнані
неконституційними.

Конституційним Судом України Рішенням
від 25.01.2012 № 3-рп/2012 надано офіційне
тлумачення, у тому числі, статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, за якою суди під час вирішення
справ про соціальний захист громадян
керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Так, постановою правління Пенсійного
фонду України, який є центральним
органом виконавчої влади, 25 листопада
2005 року за № 22-1 затверджений Порядок
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 27 грудня
2005 року за № 1566/11846. Цим Порядком
передбачено, що заява про призначення
(поновлення) пенсії подається
заявником особисто або через
представника, який діє на підставі
виданої йому довіреності, посвідченої
нотаріально, безпосередньо до органу,
що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації). Днем звернення
за пенсією вважається день приймання
органом, що призначає пенсію, заяви про
призначення, перерахунок, відновлення
або переведення з одного виду пенсії на
інший. Якщо заява пересилається поштою
(крім випадків призначення (поновлення)
пенсій), днем звернення за пенсією
вважається дата, що зазначена на
поштовому штемпелі місця відправлення
заяви. (п.5 Порядку).

Зважаючи на відсутність іншого
нормативно-правового акту, що регулює
порядок відновлення виплати пенсії
особам, які виїхали на постійне місце
проживання за межі України,
застосуванню підлягають приписи
діючого Порядку № 22-1, відповідно до
яких для поновлення виплати пенсії
особа має подати заяву особисто або
через представника, який діє на
підставі довіреності, посвідченої
нотаріально.

Поновлення виплати раніше призначеної
пенсії здійснюється за документами, що
є у пенсійній справі та відповідають
вимогам законодавства, що діяло на
момент призначення цього виду пенсії.
(п.15 Порядку). Не пізніше 10 днів після
надходження заяви з необхідними для
призначення, перерахунку, переведення
з одного виду пенсії на інший та
поновлення раніше призначеної пенсії
документами орган, що призначає пенсію,
розглядає подані документи та приймає
рішення щодо призначення, перерахунку,
переведення з одного виду пенсії на
інший та поновлення раніше призначеної
пенсії. (п.39 Порядку).

З огляду на вищезазначене, підставою
для припинення виплати пенсій був
виїзд позивачів на постійне місце
проживання за межі України, оскільки
будь-яким нормативно-правовим актом
України не передбачений обов'язок або
право Пенсійного фонду автоматично
здійснювати відновлення пенсії без
відповідного волевиявлення
пенсіонера, заяви про поновлення
виплати пенсій надана відповідачу 12
грудня 2013, тому у відповідача немає
підстав для поновлення виплати пенсії
до дати звернення позивача, отже,
поновлення виплати пенсій має бути
здійснено саме з моменту звернення
позивачів до відповідача, про що
зазначив і суд першої інстанції, та з
такими доводами погоджується і суд
апеляційної інстанції.

Проте оскільки суд першої інстанції
визнав протиправними дії відповідача
щодо відмови у призначенні пенсії та
зобов'язання призначити пенсії,
колегія суддів приходить до висновку, з
урахуванням заявлених позовних вимог,
про необхідність змінити абз. 2, абз. 3
резолютивної частини постанови
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 січня
2014р. та викласти в іншій редакції.

Щодо доводів представника позивачів
стосовно не розгляду вимог про
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії та обов'язкової
надбавки позивачу ОСОБА_1 до пенсії
встановленої для дітей війни, оскільки
відповідачем можливо не буде здійснено
такий перерахунок у відповідності до
норм чинного законодавства, колегія
судів зазначає наступне.

Суд першої інстанції задовольняючи
частково позовні вимоги також
зобов'язав відповідача нараховувати та
виплачувати пенсію позивачам на
підставах визначених пенсійним
законодавством України з 12 грудня 2013р.,
нарахувавши розмір пенсії у
відповідності із діючим на час
звернення законодавством.

Відповідно до п. 15 вищевказаного
Порядку, поновлення виплати раніше
призначеної пенсії здійснюється за
документами, що є у пенсійній справі та
відповідають вимогам законодавства, що
діяло на момент призначення цього виду
пенсії. У цьому разі заробітна плата
для обчислення пенсії визначається з
урахуванням середньої заробітної
плати працівників, зайнятих у галузях
економіки України за календарний рік,
який враховувався при призначенні
(перерахунку) пенсії, виплата якої
відновлюється.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
прийняти відповідне рішення,
реалізація якого має відбуватись із
дотриманням приписів, встановлених
статтею 19 Конституції України,
відповідно до яких органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
отже із прийняттям рішення про
поновлення виплати пенсій позивачам,
відповідач повинен врахувати вказану
норму Порядку.

Таким чином колегія суддів
погоджується з таким висновком суду
щодо зобов'язання відповідача
нараховувати та виплачувати пенсію
позивачам на підставах визначених
пенсійним законодавством України
нарахувавши розмір пенсії у
відповідності із діючим на час
звернення законодавством.

Посилання представника позивачів на
те, що є вірогідність не вчинення
відповідачем таких дій при поновленні
пенсії, по суті є вимогою на майбутнє
(оскільки відповідачем ще не вирішено
питання щодо поновлення виплати
пенсій).

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Таким чином суд не може вирішувати спір
на майбутнє, адже захисту підлягають
порушені права, свободи та інтереси
особи.

Враховуючи вищезазначене, , колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційні
скарги підлягають частковому
задоволенню, а постанову суду першої
інстанції слід змінити.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
Управління Пенсійного Фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетовська задовольнити
частково.

Постанову Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 січня 2014 року у справі № 199/14140/13-а
(2-а/199/359/13) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання
бездіяльність протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії -
змінити.

Викласти абз. 2, абз. 3 резолютивної
частини постанови
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 січня
2014р. в заступній редакції:

Визнати бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська щодо поновленні
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відновленні виплати
пенсій протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська поновити виплату
пенсій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з 12.12.2013р.

В іншій частині Постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2014
року у справі № 199/14140/13-а (2-а/199/359/13)
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення. Відповідно до ст.
254 КАС України та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Повний текст рішення виготовлено 31
березня 2014року.

Головуючий:
Н.І. Малиш

Суддя:
Н.П. Баранник

Суддя:
А.А. Щербак