Справа № 713/911/12,2а-309/65/13
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
Справа № 876/6692/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу виконавчого комітету Хустської
міської ради на постанову Хустського
районного суду Закарпатськоїобласті
від 28.03.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Хустської міської ради про скасування
рішень,-

В С Т А Н О
В И В :

22.11.2010 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в
суд з адміністративним позовом до
виконавчого комітету Хустської
міської ради про визнання незаконними
та скасування рішень виконавчого
комітету Хустської міської ради № 378
від 18.07.2012 року, № 430 від 27.10.1995 року.

В обгрунтування вимог покликається на
те, що рішенням Хустської міської ради
№ 430 від 27.10.1995 року безоплатно передано
ОСОБА_3 у власність для обслуговування
житлового будинку земельну ділянку по
АДРЕСА_1 загальною площею 0,68 га. Дана
земельна ділянка на підставі договору
купівлі - продажу від 03.08.2004 року
належить ОСОБА_4, ОСОБА_5 Згідно з
повідомленням Хустського міського
відділу земельних ресурсів ОСОБА_4
незаконно володіє частиною земельної
ділянки, яка збільшена з фасадної
сторони на 1,55 м. за рахунок земельної
ділянки, що належить ОСОБА_2 Крім цього
12.06.2012 року звернулися з заявою до
Хустської міської ради про скасування
рішення виконавчого комітету № 430 від
27.10.1995 року, на що рішенням Хустської
міської ради № 378 від 18.07.2012 року
вирішено розгляд заяви позивачів
мешканців по АДРЕСА_2 , щодо скасування
рішення виконавчого комітету № 430 від
27.10.1995 року «Про передачу безкоштовно у
приватну власність присадибних
ділянок мешканцям» в частині ОСОБА_3»
відкласти до вирішення справи № 713/911/12
по суті.

Постановою Хустського районного суду
Закарпатської області від 28.03.2013 року
позов задоволено, оскільки суд
погодився з доводами позивача.

Не погодившись з прийнятою постановою,
виконавчий комітет Хустської міської
ради оскаржив її в апеляційному
порядку та вважає, що суд прийшов до
неправильного висновку, оскільки
відповідач діяв у межах своїх
повноважень.

Також апелянт зазначає, що органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
якщо відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх припинення.

Апелянт вважає, що це рішення може бути
скасоване лише у судовому порядку, бо є
„гарантією стабільності суспільних
відносин" між органами місцевого
самоврядування і окремими громадянами,
породжуючи у громадян впевненість у
тому, що їх становище не буде погіршене
прийняттям більш пізнього рішення.

Тому апелянт просить скасувати
постанову суду та прийняти нову за якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що необхідно
задовольнити апеляційну скаргу
частково.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Суд першої інстанції встановив, що
рішенням Хустської міської ради № 430
від 27.10.1995 року безоплатно передано
ОСОБА_3 у власність для обслуговування
житлового будинку земельну ділянку по
АДРЕСА_1 загальною площею 0,68 га. та
виготовлено державний акт на право
власності даною земельною ділянкою.

12.06.2012 року позивачі звернулися з
заявою до Хустської міської ради про
скасування рішення виконавчого
комітету № 430 від 27.10.1995 року, на що
рішенням Хустської міської ради № 378
від 18.07.2012 року вирішено розгляд заяви
позивачів відкласти до вирішення
справи даної справи по суті.

Суд, погоджуючись з вимогами позивачів
вказав, що актом комісії Хустської
міської ради від 31.12.2005 року
встановлено, що в обмірах земельної
ділянки, які проводились в 1995 році
виконавцем робіт ОСОБА_6 допущено
помилку, тобто збільшено ширину
земельної ділянки АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на 1,55
м. і це в подальшому вплинуло на
прийняття оскаржуваних рішень, які
порушують інтереси позивачів.

Розглядаючи вимоги позивача суд першої
інстанції не звернув уваги на приписи
Кодексу адміністративного
судочинства, які судом і порушено.

Відповідно до ч.2 ст.5 КАС України,
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення
окремої процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Пунктом четвертим частини першої ст.157
КАС України визначено, що суд закриває
провадження у справі, якщо є такі, що
набрали законної сили, постанова чи
ухвала суду з того самого спору і між
тими самими сторонами.

В матеріалах справи присутня ухвала
Вищого адміністративного суду України
від 07.05.2008 року за якою задоволено
частково касаційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та скасовано постанову
Хустського районного суду від 22.05.2006
року, ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 13.07.2006 року,
а провадження у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Хустської міської ради про скасування
рішення № 430 від 27.10.1995 року, яке
відкрито відповідно до положень КАС
України закрито.

Також ухвалою Хустського районного
суду від 22.05.2006 року, яка набрала
законної сили закрито провадження у
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Хустської
міської ради про скасування державного
акта на право власності серії ІУ-ЗК
№015552 від 06.12.1995 року.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної
інстанції вважає, що провадження у
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Хустської
міської ради про скасування рішення №
430 від 27.10.1995 року необхідно закрити за
приписами п.4 ч.1 ст.157 КАС України.

Щодо вимоги позивачів про скасування
рішення виконавчого комітету
Хустської міської ради № 378 від 18.07.2012
року, яким відкладено вирішення
питання щодо скасування рішення
виконавчого комітету № 430 від 27.10.1995
року до вирішення судом даної справи,
то необхідно вказати наступне.

Статтею 53 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» N 280/97-ВР,
21.05.1997 передбачено, що основною формою
роботи виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради є його
засідання. Засідання виконавчого
комітету скликаються відповідно
сільським, селищним, міським головою
(головою районної у місті ради), а в разі
його відсутності чи неможливості
здійснення ним цієї функції -
заступником сільського, селищного,
міського голови з питань діяльності
виконавчих органів ради (районної у
місті ради - заступником голови ради) в
міру необхідності, але не рідше одного
разу на місяць, і є правомочними, якщо в
них бере участь більше половини від
загального складу виконавчого
комітету.

Також статтею 59 Закону України N 280/97-ВР,
21.05.1997 встановлено, що виконавчий
комітет сільської, селищної, міської,
районної у місті (у разі її створення)
ради в межах своїх повноважень приймає
рішення. Рішення виконавчого комітету
приймаються на його засіданні
більшістю голосів від загального
складу виконавчого комітету і
підписуються сільським, селищним,
міським головою, головою районної у
місті ради.

У разі незгоди сільського, селищного,
міського голови (голови районної у
місті ради) з рішенням виконавчого
комітету ради він може зупинити дію
цього рішення своїм розпорядженням та
внести це питання на розгляд
відповідної ради.

Сільський, селищний, міський голова,
голова районної у місті, районної,
обласної ради в межах своїх
повноважень видає розпорядження.

Рішення виконавчого комітету ради з
питань, віднесених до власної
компетенції виконавчих органів ради,
можуть бути скасовані відповідною
радою.

Зважаючи на встановлені обставини та
аналізуючи наведені приписи Закону
України N 280/97-ВР, 21.05.1997 необхідно
вказати, що виконавчий орган не
наділений повноваженням на
відкладення розгляду заяви з підстав
вирішення справи в суді.

Положеннями ч.10 ст. 59 Закону України N
280/97-ВР, 21.05.1997 визначено, що акти органів
та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких грунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб"єкта владних
повноважень обов"язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Частиною першою ст.203 КАС України
встановлено, що постанова або ухвала
суду першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку і позовна заява
залишається без розгляду або
провадження у справі закривається з
підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що виконавчий комітет
Хустської міської ради № 378 від 18.07.2012
року, приймаючи оскаржуване рішення
про відкладення розгляду заяви з
підстав вирішення справи в суді діяв
всупереч вимог Конституції та Законів
України, порушуючи при цьому права та
законні інтереси позивачів.

Стосовно присудження судових витрат,
то суд враховує вимоги ч.1 ст.90 КАС
України, яка визначає, що витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом.

Окрім цього, ч.3 ст.90 КАС України
встановлено, що граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом та вимоги
частини 2 Прикінцевих та перехідних
положень КАС України, де зазначено, що
до набрання чинності відповідним
законом граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. На виконання цих вимог KM
Украши прийнято постанову "Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави" №590 від
27.04.2007 року. Додатком до цієї постанови
визначено, що граничний розмір
компенсації витрат, пов'язаних з
правовою допомогою, не повинен
перевищувати 40 вісотків розміру
мінімальної заробітної плати за годину
роботи. Згідно журналів судових
засідань правова допомога надавалась
позивачу під час розгляду справи судом
протягом 93 хв. З січня 2013 року розмір
мінімальної заробітної плати
встановлено на рівні 1147 грн. на місяць
згідно із ст.8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік».
Відповідно розмір присудженої
компенсації витрат на правову допомогу
не може становити більше ніж 1147 х 40% / 60 х
93 = 711,14 грн.

Також ч.3 ст.94 КАС України визначено, що
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Тому до присудження у відшкодування
витрат на правову допомогу позивачу,
відповідно до його клопотання про
компенсацію судових витрат підлягає
355,57 грн., а також частина сплаченого
судового збору в сумі 1,70 грн.

Беручи до уваги наведене вище, колегія
суддів апеляційної інстанції дійшла
висновку, що суд першої інстанції при
прийнятті оскаржуваної постанови
неповно з»ясував обставини справи, що
мають значення для справи, його
висновки не відповідають обставинам
справи, порушив норми процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення питання, а тому апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
частково.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.4 ч.1 ст.198, ст.200,
ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу виконавчого
комітету Хустської міської ради -
задовольнити частково.

Скасувати постанову Хустського
районного суду Закарпатськоїобласті
від 28.03.2013 року у справі №713/911/12 в
частині задоволення позовних вимог
стосовно скасування рішення
виконавчого комітету Хустської
міської ради за № 430 від 27.10.1995 року та
судових витрат.

Закрити провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Хустської
міської ради про скасування рішення за
№ 430 від 27.10.1995 року.

Стягнути з виконавчого комітету
Хустської міської ради судові витрати
на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 в розмірі 357
(триста п»ятдесят сім) грн. 27 коп.

В решті постанову залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п»ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
20-ти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст.160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко