Справа № 2а-0770/1434/11
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" травня 2014 р. м. Київ
К/800/54547/13

К/800/54991/13

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
відділу Держкомзему в Міжгірському
районі Закарпатської області,
правонаступником якого є відділ
Держземгагенства у Міжгірському
районі Закарпатської області (далі -
Держземгагенство) про визнання
протиправним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
зобов'язання: виплатити середній
заробіток за час вимушеного прогулу;
моральну шкоду; надання щорічної
відпустки за касаційними скаргами
представника відділу Держземагенство,
ОСОБА_2 на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом, відповідно до якого з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив:

визнати протиправним та скасувати
наказ відділу Держкомзему від 14 квітня
2011 року № 17-К про звільнення його з
роботи за пунктом 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України (далі - КЗпП
України);

поновити на посаді провідного
спеціаліста сектору землеустрою,
моніторингу, охорони, оцінки та ринку
земель Держкомзему;

зобов'язати відповідача надати щорічну
відпустку, виплатити заробітну плату
за час вимушеного прогулу та 9000,00 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Посилався на незаконність звільнення,
оскільки має переважне право залишення
на роботі при скороченні штату,
звільнення відбулось без попередньої
згоди профспілкового комітету, хоча
він є членом двох профспілкових
організацій, при попередженні про
наступне вивільнення не було
запропоновано іншу роботу (посаду).

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2011 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
наказ Держкомзему від 14 квітня 2011 року
№ 17-К «Про звільнення ОСОБА_2».
Поновлено позивача на посаді
провідного спеціаліста сектору
землеустрою, моніторингу, охорони,
оцінки та ринку земель відділу
Держкомзему в Міжгірському районі або
на іншу вакантну посаду у Держкомзему.
Стягнуто середню заробітну плату
згідно штатного розпису за час
вимушеного прогулу.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2013 року рішення окружного
адміністративного суду в частині
задоволення позовних вимог скасовано
та ухвалено нове. Визнано протиправним
і скасовано наказ Держкомзему від 14
квітня 2011 року № 17-К «Про звільнення
ОСОБА_2». Поновлено позивача на роботі
на посаді провідного спеціаліста
сектору землеустрою, моніторингу,
охорони, оцінки та ринку земель відділу
Держкомзему в Міжгірському районі з 14
квітня 2011 року. Стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 7411,89 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі
і стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу допущено до
негайного виконання.

В решті постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах представник
Держземагенства та позивач, з
посиланням на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущені судом апеляційної інстанції,
просять, зокрема: відповідач -
скасувати рішення апеляційного суду і
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі;
позивач - змінити рішення в частині
визначення розміру заробітної плати за
час вимушеного прогулу. При цьому
представник Держземагенства зазначає,
що суд не надав належної оцінки доказам
у справі, що призвело до незаконності
судового рішення. ОСОБА_2 вказав на
незаконність обрахування середнього
заробітку.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційних скарг частково з
урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Зазначеним нормам закону постанова
апеляційного суду в частині
задоволення позовних вимог не
відповідає.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, наказом відділу Держкомзему
від 14 квітня 2011 року № 17-К ОСОБА_2
звільнено з посади провідного
спеціаліста сектору землеустрою,
моніторингу, охорони, оцінки та ринку
землі відділу Держкомзему у
Міжгірському районі Закарпатської
області у зв'язку з скороченням штату.

Задовольняючи позовні вимоги про
поновлення на роботі, суд апеляційної
інстанції виходив з незаконності
звільнення. Зокрема відповідачем не
враховано, що ОСОБА_2 мав переважне
право на залишення на роботі, йому не
пропонувалася інша робота, звільнення
проведено без належної згоди
профспілкового комітету.

Проте з таким висновком колегія суддів
касаційної інстанції погодитися не
може, оскільки він не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

При звільненні за пунктом 1 частини
першої статті 40 КЗпП України діють
переваги на залишення на роботі,
передбачені статтею 42 цього Кодексу.

Як зазначено у частині першій цієї
норми, при скороченні чисельності чи
штату працівників у зв'язку із змінами
в організації виробництва і праці
переважне право на залишенні на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше
утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і
середніх спеціальних учбових закладах
без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам
війни та особам, на яких поширюється
чинність Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання;

8) особам з числа депортованих з
України, протягом п'яти років, з часу
повернення на постійне місце
проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може
надаватися й іншим категоріям
працівників, якщо це передбачено
законодавством України.

Виходячи з положень зазначеної норми, у
першу чергу перевагу залишення на
роботі надається особам, які мають
більш високу кваліфікацію і
продуктивність праці. При цьому висока
кваліфікація може підтверджуватися
рівнем освіти, присвоєнням
кваліфікаційних розрядів (класів,
категорій, рангів), а істотною ознакою
продуктивності праці -
дисциплінованість працівника,
виконання покладених обов'язків.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог зазначеної норми закону та
положень, передбачених пунктом 1
частини першій статті 161 КАС України,
належним чином не перевірив доводи
сторін про переважність права
залишення на роботі працівників з
більш високою кваліфікацією і
продуктивністю праці, адже посади
провідного спеціаліста сектору
землеустрою, моніторингу, охорони,
оцінки та ринку землі відділу
Держкомзему у Міжгірському районі
Закарпатської області, окрім позивача,
обіймали й інші працівники.

Згідно частини другої статті 40 КЗпП
України звільнення з підстав,
визначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Пленум Верховного Суду України з цього
приводу в пункті 19 постанови від 6
листопада 1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» (зі
змінами і доповненнями) роз'яснив, що,
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП
України, суди зобов'язані з'ясувати,
зокрема, чи додержано власником норми
законодавства, що регулюють
вивільнення працівників, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу. При
цьому, мається на увазі, що
роботодавець зобов'язаний
запропонувати працівнику, який
вивільнюється, всі наявні вакансії, які
може виконувати працівник, і не лише за
місцем його роботи в певному
структурному підрозділі, а всі
вакансії, які є в юридичної особи.

Апеляційний суд в цій частині належним
чином не перевірив доводи, викладені в
апеляційній скарзі. Не встановлено чи
була можливість переведення позивача
на інші вакантні посади, які були на
момент його звільнення у
Держземагенстві, і на які він міг
претендувати з урахуванням
спеціальності, кваліфікації, досвіду
трудової діяльності та стану здоров'я.
Як зазначалося в апеляційній скарзі, на
посаду заступника начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру могла
претендувати особа, яка має вищу освіту
відповідного професіонального
спрямування за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
магістра, спеціаліста. Посаду
головного спеціаліста сектору
державної інспекції з контролю за
використанням та охороною земель теж
могла обіймати особа з вищою освітою і
кваліфікаційним рівнем магістра,
спеціаліста.

Не дотримані апеляційним судом й
вимоги статті 252 КЗпП України та
роз'яснення Верховного Суду України,
викладені в пункті 15 вище згаданої
постанови Пленуму. Безспірним є той
факт, що відповідно до частини третьої
вище згаданої статті звільнення членів
виборного профспілкового органу, крім
випадків додержання загального
порядку, допускається за наявності
попередньої згоди виборчого органу,
членами якого вони є, а також вищого
виборного органу цієї професійної
спілки (об'єднання професійних спілок).

Проте, як роз'яснив Верховний Суд
України, встановивши, що звільнення
працівника проведено власником або
уповноваженим ним органом без
звернення до профспілкового органу,
суд зупиняє провадження у справі,
запитує згоду профспілкового органу і
після її одержання або відмови
профспілкового органу в дачі згоди на
звільнення працівника розглядає спір
по суті.

Апеляційний суд зазначені вимоги не
виконав.

З урахуванням наведених порушень,
постанова апеляційного суду в частині
її оскарження підлягає скасуванню з
підстав, передбачених частиною другою
статті 227 КАС України (порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору), з направленням справи
на новий розгляд.

При новому розгляді врахувати вище
згадані виявлені порушення та на
підставі зібраних і досліджених
доказів, в межах, передбачених статтею
195 КАС України, вирішити спір.

Керуючись статтями 220, 222, частиною
другою статті 227, статтями 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги відділу Держкомзему в
Міжгірському районі Закарпатської
області, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2013 року в частині
задоволення позовних вимог з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб