Справа № 825/1269/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1269/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої судді
Соломко І.І.,

за участю секретаря
Розмовенко А.О.,

представника позивача
Присівок Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Селянського
(фермерського) господарства «Промінь»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В:

17.04.2014 Чернігівське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(далі - позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Селянського (фермерського)
господарства «Промінь» (далі -
відповідач), в якому просить суд
стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
в сумі 17394,74 грн. та пеню у розмірі 10,44
грн., всього 17405,18 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що в порушення статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» відповідач не
забезпечив встановленого нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів в 2013 році у
кількості 1 особи, в зв'язку з чим
зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції
в розмірі 17394,74 грн. та пеню у розмірі
10,44 грн. На момент звернення до суду
відповідачем
адміністративно-фінансові санкції та
пеня не сплачені.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду повідомлений у
встановленому порядку, надав заяву про
розгляд справи у відсутності його
представника, позовні вимоги підтримав
в повному обсязі.

Відповідач письмових заперечень на
позовну заяву з
нормативно-документальним
обґрунтуванням суду не надав, в судове
засідання не з'явився, повноважного
представника не направив, хоча про час,
дату та місце його проведення
повідомлявся належним чином, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини четвертої статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Частиною першою статті 49 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що особи, які беруть
участь у справі, мають рівні
процесуальні права і обов'язки.
Відповідно до частини другої
зазначеної вище статті особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що вжив всі залежні від нього заходи
для повідомлення відповідача належним
чином про час, дату і місце розгляду
судової справи з його участю та
реалізації ним права судового захисту
своїх прав та інтересів.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутності сторін
за наявними в матеріалах справи
доказами.

Відповідно до частини першої статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Селянське
(фермерське) господарство «Промінь»
() зареєстровано як
юридична особа, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с.6-7).

Згідно звіту за 2013 рік на підприємстві
протягом 2013 року середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу становила 19 осіб;
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів - 1 особа,
фактично працюючих інвалідів - 0 осіб,
фонд оплати праці штатних працівників
в 2013 році складав 330,50 тис. грн.,
середньорічна заробітна плата на
підприємстві відповідача становила у
2013 році 17394,74 грн., позивачем
розраховано
адміністративно-господарську санкцію
за невиконання відповідачем нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів за 2013 рік в сумі 17394,74 грн.
(а.с.4).

Дані правовідносини регулюються
Законом України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" №
875-ХІІ від 21.03.1991.

Працевлаштування - це система
організаційних, економічних і правових
заходів, направлених на забезпечення
трудової зайнятості населення.

Відповідно до частини першої статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до частини першої статті 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Відповідно до частини третьої статті 18
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

За змістом частини третьої статті 18-1
цього Закону, пошук підходящої роботи
для інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Частиною четвертою статті 20 Закону
України «Про зайнятість населення» від
01.03.1991 року № 803 передбачено, що
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, та про працівників, які
працюють неповний робочий день
(тиждень), якщо це не передбачено
трудовим договором, або не працюють у
зв'язку з простоєм виробництва з не
залежних від них причин, і в
десятиденний строк - про всіх прийнятих
працівників у порядку, встановленому
законодавством. Несвоєчасна
реєстрація або відмова від неї,
порушення порядку подання
адміністративних даних тягне за собою
відповідальність, передбачену законом.

Частина 3 статті 50 Закону України "Про
зайнятість населення" передбачає, що
роботодавці зобов'язані, зокрема,
своєчасно та в повному обсязі у
порядку, затвердженому центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади із забезпечення
реалізації державної політики у галузі
статистики, подавати територіальним
органам центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, інформацію
про:попит на робочу силу (вакансії);
заплановане масове вивільнення
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці, у тому
числі ліквідацією, реорганізацією або
перепрофілюванням підприємств,
установ, організацій, скороченням
чисельності або штату працівників
підприємства, установи, організації
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання за два
місяці до вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач звіти про наявність
вакансій ф.3-ПН стосовно робочих місць
для працевлаштування інвалідів
протягом 2013 року не подавав , що
підтверджується листом Прилуцького
міськрайонного центру зайнятості
(а.с.5). Тобто, відповідачем не виконано
обов'язку щомісячно інформувати
державну службу зайнятості про вільні
місця та вакантні посади, на яких може
використовуватися праця інваліда, чим
порушено вимоги чинного законодавства
України.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких,
передбачені Конституцією України та
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку із
скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Відтак, при вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
слід виходити із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

Елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що неналежне інформування центру
зайнятості про наявність вільних
місць, а саме: неподання звітів за
формою № 3-ПН про наявність вакансій
для інвалідів державній службі
зайнятості протягом 2013 року, є
порушенням вищезгаданих норм
матеріального права та підставою для
застосування
адміністративно-господарським
санкцій.

Аналогічна правова позицію висловлена
Верховим Судом України у постановах
№№21-200а13, 21-397а13 відповідно).

Згідно 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Адміністративно-господарські санкції
відповідач повинен був сплатити
самостійно в строк до 15 квітня року,
наступного за роком, в якому відбулося
порушення нормативу, однак до цього
часу сума заборгованості до Державного
бюджету сплачена не була.

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3
Порядку нарахування пені та її сплати,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 15 травня 2007 р. № 223, порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені у
розмірі 120 відсотків річної облікової
ставки Національного банку України за
кожен календарний день прострочення
(наведених у постановах Правління
Національного банку України), що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Постановою Національного банку
України від 14.04.2014 року № 212 «Про
регулювання грошово-кредитного ринку»
з 15.04.2014 встановлена облікова ставка у
розмірі 9,5 відсотків річних за кожен
календарний день прострочення
(наведених у постановах Правління
Національного банку України), що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

За порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
відповідачу нарахована пеня в розмірі
10,44 грн.

Враховуючи вищевикладене,
адміністративний позов Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів є
обґрунтованим, а тому підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по справі згідно
частини четвертої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
з відповідача не стягуються.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 9, 69-71, 94, 97, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, - задовольнити повністю.

Стягнути з Селянського (фермерського)
господарства «Промінь» (р/р 1 в ПАТ
«Райффайзен банк Аваль», МФО 380805, код
14249849) до державного бюджету (р/р 0379
в ГУДКС України у Чернігівській
області, МФО 853592, код 37984681)
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 17394 (сімнадцять тисяч триста
дев'яносто чотири) грн. 74 коп. та пені в
розмірі 10 (десять) грн. 44 коп.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
І.І. Соломко