Справа № 806/643/14
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"14" травня 2014 р.
Справа № 806/643/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні у
м.Житомирі апеляційну скаргу
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "12" березня
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "фірма
"Маркомі Лімітед" до Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області про
визнання неправомірними та скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "фірма "Маркомі
Лімітед" звернулось до суду з позовом, в
якому просить скасувати податкові
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекція Головного Управління
Міндоходів у Житомирській області від
20.01.2014 р. № , від 20.01.2014 р. № 000011201. В
обґрунтування позовних вимог
зазначило, що вказані рішення прийняті
на підставі акту перевірки від 18.12.2013
року № 4029/22-01/13565293/0100, за висновками
якого підприємством в порушення норм
Податкового кодексу України завищено
суми доходів та валових витрат, а також
завищено суму податкового кредиту з
податку на додану вартість. Однак,
позивач вважає, що спірні господарські
операції підтверджені розрахунковими
та платіжними первинними документами.
Окремі формальні недоліки первинних
документів, самі по собі не можуть бути
безумовною підставою для позбавлення
таких документів сили податкового і
бухгалтерського документа, а відтак
висновок контролюючого органу лише з
формальних підстав є неправомірним
Податкові накладні постачальників за
спірними операціями заповнені у
відповідності до вимог п.201.1 ст. 201
Податкового кодексу України. Вказав, що
порушення, зазначені в акті перевірки є
безпідставними, а тому спірні
податкові повідомлення - рішення є
неправомірними та підлягають
скасуванню.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року позов задоволено.

Скасовано податкові
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Житомирській області від
20.01.2014 р. № , від 20.01.2014 р. № 000011201.

Не погоджуючись з даною постановою
податкова інспекція звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Житомирського
окружного адміністративного суду та
прийняти нову постанову, якою у позові
відмовити .

З врахуванням приписів статей 196,197 КАС
України, розгляд апеляційної скарги
здійснюється судовою колегією в
порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачем
протягом періоду з 1.01.2010 року по 31.12.2012
року було укладено ряд господарських
договорів.

Так, з ТОВ "Айвар-МС" укладено договір №
24/02-11/3 від 24.02.2011 року, відповідно до
якого останній зобов"язався поставити
нафтопродукти позивачу. Аналогічні
договори укладені з ТОВ "Крокус К"
договір № 304 від 25.10.2011 року та з ПП
"Олександрія 2007"договір № МО-39/10 від
31.10.2011 року.

Виконання вказаних договорів
підтверджені долученими до матеріалів
справи регістрами бухгалтерського
обліку, завіреними копіями первинних
бухгалтерських і розрахункових
документів, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
якими оформлені факти здійснення
господарських операцій з придбання ТМЦ
у ТОВ "Крокус К", ТОВ "Айвар-МС", ПП
"Олександрія 2007", та які свідчать про
реальність здійснення господарських
операцій з спірними контрагентами.

Житомирською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
Управління Міндоходів у Житомирській
області на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20,
п.75.1.2 п.75.1 ст.75. пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.82
Податкового кодексу України та на
підставі наказу № 1405 від 03.12.2013 року
проведена позапланова документальна
виїзна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю "фірма
"Маркомі Лімітед" з питань щодо
правильності формування доходів,
витрат, податкового кредиту та
подальшого визначення податкового
зобов'язання з ПДВ з окремими
платниками податків за період з 01.01.2010
року по 31.12.2012 року, за наслідками якої
складено акт від 18.12.2013 року
№4029/22-01/13565293/0100, згідно висновків якого
позивачем допущено порушення:

ст.135, ст.137 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 № 2755-УІ ( зі змінами та
доповненнями) в результаті чого
підприємством завищено суму доходів,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування за період на загальну
суму 1024990 грн.;

п.138.4 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст 139 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ
(із змінами та доповненнями) в
результаті чого завищено суму витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування за період на загальну
суму 1095320 грн., в т.ч. по періодам:

ст.185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст.188 Податкового
Кодексу від 02 грудня 2010 року №2755- VI (зі
змінами та доповненнями), в результаті
чого завищено суму податкових
зобов'язань на загальну суму 204998,00 грн.;

п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ
(із змінами та доповненнями) в
результаті чого завищено суму
податкового кредиту на загальну суму
219061,00 грн.;

п.138.4 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст 139 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ
(із змінами та доповненнями) в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 15324,00 грн.;

п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ
(із змінами та доповненнями) в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 14066,00
грн.

В акті перевірки зазначено, що в ході
проведення перевірки матеріалів
податкової звітності, реєстраційних
документів, звітів та даних
аналітичного, синтетичного
бухгалтерського, фінансового,
складського, матеріального та
податкового обліку підприємства,
аналізу укладених правочинів,
матеріалів зустрічних перевірок та
інших документів, які висвітлюють
взаємовідносини із контрагентами
встановлено взаємовідносини з
контрагентами, які відповідно мають
ознаки фіктивності, а саме: ТОВ "Крокус
К" код 33345248; ТОВ "Айвар-МС" код 37426854; ПП
"Олександрія 2007" код 34967640.

При дослідженні взаємовідносин ТОВ
"фірма "Маркомі Лімітед" з ТОВ "Крокус К"
код 33345248, м. Київ, ТОВ "фірма "Маркомі
Лімітед" надано для перевірки
документи: договір №304 від 25.10.2011 р.,
видаткові накладні та податкові
накладні. На адресу Житомирської ОДПІ
було отримано акт від 02.11.2012 р. №
186/22-011/33345248 від Миронівської МДПІ "Про
результати позапланової невиїзної
документальної перевірки ТОВ "Крокус-К"
, щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платником
податків ФОП ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_2 за
період липень - листопад місяці 2011
року". Згідно вказаного акта відсутні
як база, так і об'єкт оподаткування
податком на додану вартість (податкове
зобов`язання та податковий кредит) та
податком на прибуток ( валові доходи та
валові витрати), так як операції ТОВ
"Крокус-К" носили "транзитний" характер.
У ТОВ "Крокус-К" за даними Декларацій з
прибутку відсутні основні фонди для
здійснення господарської діяльності.

При дослідженні взаємовідносин ТОВ
"фірма "Маркомі Лімітед" з ТОВ "Айвар МС"
код 33345248, м. Київ, ТОВ Фірма "Маркомі
Лімітед" надано для перевірки
документи: договір № 24/02-11/3 від 24.02.2012 р.,
видаткові накладні та податкові
накладні. На адресу Житомирської ОДПІ
було отримано акт від 07.02.2013 року №
113/1520/37426854 від Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції "Про результати проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Айвар-МС" () з питання повноти декларування
податкових зобов'язань та
правомірності формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
лютий-грудень 2011 року". В результаті
проведення заходів, спрямованих на
вивчення фактичного руху товарів,
проведених операцій та надання послуг
встановлено, що ТОВ "Айвар МС" з моменту
реєстрації відсутня необхідна
матеріальна база, для здійснення
будь-якого виду діяльності, що робить
фактичне виконання умов угод
неможливим, тобто операції
підприємством здійснювалися лише на
папері, вбачається проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру.
Перевірено відповідність податкової
адреси ТОВ "Айвар МС", в результаті чого
податкову адресу не підтверджено,
оскільки підприємство не знаходиться
за місцем реєстрації, що підтверджено
записом до ЄДР від 14.08.2012 р. про
відсутність за місцезнаходженням.

При дослідженні взаємовідносин ТОВ
Фірма "Маркомі Лімітед" з ПП
"Олександрія 2007" код 34967640, м. Київ, ТОВ
Фірма "Маркомі Лімітед" надано для
перевірки документи: договір МО-39/Ю від
31.10.2011 р., видаткові накладні та
податкові накладні. Реквізити,
обов'язковість заповнення яких
передбачено чинним законодавством,
заповнені з грубим порушенням, а саме:
не розшифровані підписи покупця та
продавця товару, не вказано посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, тобто неможливо
ідентифікувати посадових осіб які
продавали та отримували
товарно-матеріальні цінності.

В ході проведення перевірки та на
підставі вищевикладеного податковим
органом не встановлено факту
постачання ТМЦ від ТОВ "Крокус К" код
33345248, ТОВ "Айвар-МС" код 37426854, ПП
"Олександрія 2007" код 34967640 до ТОВ Фірма
"Маркомі Лімітед" та в подальшому до
контагентів-покупців.

Крім того, в ході перевірки не
підтверджено факт поставок ТМЦ від ТОВ
"Авіс Фарм", що свідчить про те, що
правочини між ТОВ "Крокус К" код 33345248,
ТОВ "Айвар-МС" код 37426854, ПП "Олександрія
2007" код 34967640 та ТОВ Фірма "Маркомі
Лімітед" здійснені без мети настання
реальних наслідків.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення:

від 20.01.2014 р. № про збільшення
суми грошового зобов`язання з податку
на додану вартість в сумі 14066,00 грн. та
штрафних санкцій в розмірі 3517,00 грн.

від 20.01.2014 р. № 000011201 про збільшення суми
грошового зобов`язання з податку на
прибуток в сумі 15324,00 грн. та штрафних
санкцій в розмірі 2236,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги , суд
першої інстанції виходив з того , що
окремі формальні недоліки первинних
документів, самі по собі не можуть
бути безумовною підставою для
позбавлення таких документів сили
податкового і бухгалтерського
документа, а відтак висновок
контролюючого органу про завищення
позивачем податкового кредиту і
витрат, лише з формальних підстав є
неправомірним та суперечить вимогам
статті 4 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", якою встановлено
превалювання сутності над формою,
тобто, операції повинні обліковуватися
відповідно до їх сутності, а не лише
виходячи із юридичної форми. З огляду
на недоведеність податковим органом
існування відповідних фактів, ті
обставини, що контрагенти позивача
відсутні за своїм місцезнаходженням і
не мають матеріальних та трудових
ресурсів, не є достатніми підставами
для позбавлення покупця (позивача у
справі) права на відображення у
податковому обліку понесених
(нарахованих) витрат за наслідками
придбання товарів у спірних
постачальників. Позивачем були надані
всі первинні документи, які
підтверджують правомірність
віднесення до складу валових витрат
сплачених сум та до податкового
кредиту суми сплаченого податку на
додану вартість, а тому доводи позивача
є обґрунтованими .

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16 липня 1999 року
№ 996-XIV (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Зі змісту акта перевірки випливає, що
спірні господарські операції
підтверджені розрахунковими та
платіжними первинними документами,
податковими накладними.

Реальність здійснення господарських
операцій з спірними контрагентами
підтверджується наданими до справи
регістрами бухгалтерського обліку,
завіреними копіями первинних
бухгалтерських і розрахункових
документів, податкових накладних,
товарно-транспортних накладних, якими
оформлені факти здійснення
господарських операцій з придбання ТМЦ
у ТОВ "Крокус К", ТОВ "Айвар-МС", ПП
"Олександрія 2007".

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що окремі
формальні недоліки первинних
документів, самі по собі не можуть бути
безумовною підставою для позбавлення
таких документів сили податкового і
бухгалтерського документа, а відтак
висновок контролюючого органу про
завищення позивачем податкового
кредиту і витрат, лише з формальних
підстав є неправомірним та суперечить
вимогам статті 4 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", якою встановлено
превалювання сутності над формою,
тобто, операції повинні обліковуватися
відповідно до їх сутності, а не лише
виходячи із юридичної форми.

Окрім того, податкові накладні
постачальників за спірними операціями
заповнені у відповідності до вимог
п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Статтею 22 Податкового кодексу України
передбачено, що об'єктом оподаткування
можуть бути майно, товари, дохід
(прибуток) або його частина, обороти з
реалізації товарів (робіт, послуг),
операції з постачання товарів (робіт,
послуг) та інші об'єкти, визначені
податковим законодавством, з наявністю
яких податкове законодавство пов'язує
виникнення у платника податкового
обов'язку.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п.138.4 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку в тому числі з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України.

Приписами п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України встановлено, що база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, що справляється
з вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку).

Згідно п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Для підтвердження факту проведення
господарських операцій з придбання
товарно-матеріальних цінностей у
спірних контрагентів під час перевірки
позивачем надані в повному обсязі
первинні бухгалтерські документи і
податкові накладні, які відповідають
вимогам ч.2 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні".

Податкові накладні, видані спірними
контрагентами, відповідають вимогам
п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

Придбання товарів (робіт, послуг)
відображено в бухгалтерському обліку
позивача у відповідних відомостях по
бухгалтерських рахунках, що
підтверджуються долученими до
матеріалів справи регістрами
бухгалтерського обліку.

Товари реалізовані з націнкою іншим
покупцям, тобто використані в
господарській діяльності позивача в
оподатковуваних операціях, що
підтверджується змістом акта
перевірки.

З акта перевірки також випливає, що
постачальники позивача на момент
здійснення господарських операцій та
виписки податкових накладних позивачу
були зареєстровані платниками ПДВ,
мали свідоцтва платника ПДВ та
індивідуальні податкові номери,
задекларували свої податкові
зобов`язання з ПДВ за спірними
операціями в повному обсязі.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування податкового кредиту.

Однак, податковим органом не доведено
існування таких обставин.

Безтоварність спірних господарських
операцій між позивачем та
вищевказаними контрагентами,
податкова інспекція обумовлює
висновками за актами позапланових
невиїзних перевірок, якими зафіксовані
відсутність за місцем реєстрації
контрагентів, відсутність у них
матеріальних і трудових ресурсів.

Однак, відсутність за
місцезнаходженням контрагента
позивача не є імперативною ознакою
протиправності діяльності позивача і
його контрагента та не може
розцінюватися як беззаперечне
свідчення фіктивності усіх
господарських операцій, здійснюваних
між ними.

Чинне законодавство не ставить умову
виникнення права на податковий кредит
у платника податків в залежність від
стану податкового обліку його
контрагента, фактичного знаходження
його за місцем реєстрації та наявності
чи відсутності основних фондів у
останнього, а тому податковий орган не
має права виносити рішення про
нереальність здійснення операцій з
придбання товарів, ставити під сумнів
факт здійснення господарської
операції виключно на вказаних
підставах.

Факти виконання договорів
підтверджуються видатковими,
податковими та товарно-транспортними
накладними. Відсутність трудових
ресурсів, певних ресурсів: сировини,
матеріалів, устаткування тощо не
можуть бути доказом неспроможності
контрагента платника ПДВ виконати
операції із поставок товарів, з огляду
на відсутність законодавчого
обмеження щодо використання у
господарській діяльності лише власних
основних засобів, транспортних
засобів, як і найманої праці шляхом
укладання трудових, а не
цивільно-правових договорів. Крім того,
такі обставини не можуть бути
підставою для висновків про порушення
вимог податкового законодавства
суб'єкта господарювання - платника ПДВ,
позаяк не залежать від волі останнього.

При дотриманні контрагентом
законодавчо встановлених вимог щодо
оформлення відповідних документів
підстави для висновку про
недостовірність або суперечливість
відомостей, зазначених у таких
податкових накладних, відсутні, якщо не
встановлені обставини, що свідчать про
обізнаність покупця про зазначення
продавцем недостовірних відомостей.

Податковий кодекс України не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Крім того, у разі наявності у державних
органів інформації про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 року у справі
"Інтерсплав проти України").

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку, не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентами.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
суд першої інстанції, дослідивши в
судовому засіданні надані сторонами
по справі докази, обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги, так як
позивачем були надані всі первинні
документи, які підтверджують
правомірність віднесення до складу
валових витрат сплачених сум та до
податкового кредиту суми сплаченого
податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому її
потрібно залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "12" березня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

- ,