Справа № 816/1544/14
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1544/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

при секретарі судового засідання -
Колодяжному Д.В.,

за участю представника позивача -
Яременко О.Є.,

представника відповідача -
Гаспарян С.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Добробут" до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2014 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Добробут" (далі - ТОВ "Агрофірма
"Добробут") звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі - Кременчуцька ОДПІ,
відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
19 грудня 2013 року №/809.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідач порушив права
та інтереси позивача у сфері
публічно-правових відносин через
безпідставне зменшення від'ємного
значення суми податку на додану
вартість. Підставою прийняття
оспорюваного у справі податкового
повідомлення-рішення став Акт
перевірки від 19листопада 2013 року
№4704/16-03-22-02/32682703 складений на підставі
проведеної Кременчуцькою ОДПІ
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ "Агрофірма "Добробут" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з ПП
"САЛФИТ" за період з 01 липня 2013 року по 31
липня 2013 року. За результатами
перевірки, відповідачем прийнято
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення №/809 від 09 грудня 2013 року
яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 101163,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками
податкової інспекції, викладеними в
Акті перевірки, вважає їх
необґрунтованими та такими, що
спростовуються належним виконанням
сторонами умов договору і первинними
бухгалтерськими документами.
Господарські операції із контрагентом
носили реальний характер та повністю
відображені в бухгалтерському та
податковому обліку на підставі
первинних документів, оформлених у
відповідності до чинного
законодавства.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив та
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
правомірність спірних рішень з підстав
викладених у запереченні на
адміністративний позов.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ "Агрофірма
"Добробут" (ідентифікаційний код 32682703) 07
жовтня 2003 року зареєстроване в якості
юридичної особи Козельщинською
районною державною адміністрацією
Полтавської області. Позивач перебуває
на податковому обліку в Кременчуцькій
ОДПІ (Козельщинське відділення). У
періоді, що перевірявся, відповідно до
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість від 28 грудня
2012 року №200094822, виданого у
Козельщинському відділенні
Кременчуцької ОДПІ, позивач являвся
платником податку на додану вартість.

У період з 06 листопада 2013 року по 12
листопада 2013 року на підставі
направлення, виданого Кременчуцькою
ОДПІ від 06 листопада 2013 року № 1268/001268
/а.с.211/ Биковим Ю.О. - головним державним
ревізором-інспектором відділу
перевірок з окремих питань управління
податкового аудиту Кременчуцької ОДПІ,
згідно із п.п.78.1.1 п.78.1 статті 78
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
за № 2756-УІ та відповідно до наказу
Кременчуцької ОДПІ за № 1263 від 06
листопада 2013 року /а.с.212/, проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірми "Добробут"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з ПП
"САЛФИТ" (код 32694310) за період з 01 липня 2013
року по 31 липня 2013 року.

За результатами перевірки складено Акт
від 19 листопада 2013 року №4704/16-03-22-02/32682703
/а.с.10-25/ у якому зафіксовано порушення -
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування по ПДВ на загальну суму
101163,00 грн. в т.ч. за липень 2013 року в сумі
101163,00 грн. Примірник акту перевірки від
19 листопада 2013 року №4704/16-03-22-02/32682703
отримано позивачем 21 листопада 2013
року.

На підставі висновку акта перевірки
Кременчуцької ОДПІ 09 грудня 2013 року
прийнято податкове повідомлення -
рішення №/809, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 101163,00 грн. /а.с.26/.

Позивач оскаржив рішення в
адміністративному порядку. Рішенням ГУ
Міндоходів у Полтавській області від 20
лютого 2014 року №426/10/16-31-1004-12 відмовлено
у задоволені первинної скарги,
рішенням від 31 березня 2014 року
№5651/6/99-91-1001-15 Міністерства доходів і
зборів України відмовлено у задоволені
повторної скарги позивача.

Позивач не погодився з даним
податковим повідомленням-рішенням та
оскаржив його до суду.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та службові особи зобов'язані діяти
лише на підставі у межах повноважень та
у спосіб, що передбачений Конституцією
та Законами України.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є захист прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно -
правових відносин від порушень з боку
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Правомірність підстав та порядку
проведення перевірки позивачем не
оспорюється.

Досліджуючи правомірність прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ суд приходить до наступних
висновків.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України,
податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.181 статті 14 Податкового
кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Частиною 2 ст.3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996
визначено, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Статтею 6 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
порядок ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в банках встановлюється
Національним банком України
відповідно до цього Закону та
національних положень (стандартів)
бухгалтерського обліку. Порядок
ведення бухгалтерського обліку та
складання фінансової звітності про
виконання бюджетів та
госпрозрахункових операцій бюджетних
установ установлюється Державним
казначейством України відповідно до
національних положень (стандартів)
бухгалтерського обліку за погодженням
з Міністерством фінансів України.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.1995
року № 168/704 первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлені
вимоги до первинних документів,
відповідно до яких підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарських операцій,
а якщо це не можливо - безпосередньо
після її закінчення. Такі первинні
документи повинні мати обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Із системного аналізу вказаних вище
норм, можливо дійти до висновку, що для
отримання права на податковий кредит
із сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник ПДВ повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
в господарській діяльності.

Судом встановлено, що між ТОВ
"Агрофірма "Добробут" (Покупець) з ПП
"САЛФИТ" (Постачальник) укладено
договір поставки №040302 від 04 березня 2013
року

Згідно умов даного договору
постачальник зобов'язується в порядку
та на умовах визначених договором
передати у власність покупця
металопрокат, а покупець
зобов'язується в порядку та на умовах
визначених договором прийняти товар та
оплатити його вартість. /а.с.35-40/.

На підтвердження реальності виконання
умов договору поставки №040302 від 04
березня 2013 року позивачем надано до
суду рахунки - фактура №СФ-0000185 від 09
липня 2013 року на загальну суму 197886,42
грн., у тому числі ПДВ у розмірі 32981,07
грн; №СФ-0000192 від 16 липня 2013 року на
загальну суму 187402,86 грн., у тому числі
ПДВ у розмірі 31233,81 грн; №СФ-0000198 від 23
липня 2013 року на загальну суму 4665,60 грн.,
у тому числі ПДВ у розмірі 777,60 грн;
№СФ-0000201 на загальну суму 1050,00 грн., у
тому числі ПДВ у розмірі 175,00 грн;
№СФ-0000202 від 25 липня 2013 року на загальну
суму 215974,82 грн., у тому числі ПДВ у
розмірі 35995,80 грн. /а.с.61-65/. Видаткові
накладні №РН-110701 від 11 липня 2013 року на
загальну суму 197886,42 грн., у тому числі
ПДВ у розмірі 32981,07 грн; №РН-230702 від 23
липня 2013 року на загальну суму 4665,60 грн.,
у тому числі ПДВ у розмірі 777,60 грн;
№РН-240702 від 24 липня 2013 року на загальну
суму 1050,00 грн., у тому числі ПДВ у
розмірі 175,00 грн; №РН-300701 від 30 липня 2013
року на загальну суму 215974,82 грн., у тому
числі ПДВ у розмірі 35995,80 грн; №РН-170702
від 17 липня 2013 року на загальну суму
187402,86 грн., у тому числі ПДВ у розмірі
31233,81 грн. /а.с.42-46/. Податкові накладні №9
від 11 липня 2013 року на загальну суму
197886,42 грн., у тому числі ПДВ у розмірі
32981,07 грн; №15 від 17 липня 2013 року на
загальну суму 187402,86 грн., у тому числі
ПДВ у розмірі 31233,81 грн; №25 від 23 липня
2013 року на загальну суму 4665,60 грн., у
тому числі ПДВ у розмірі 777,60 грн; №28 від
24 липня 2013 року на загальну суму 1050,00
грн., у тому числі ПДВ у розмірі 175,00 грн;
№43 від 30 липня 2013 року на загальну суму
215974,82 грн., у тому числі ПДВ у розмірі
35995,80 грн. /а.с.47-52/.

Здійснення оплати по договору поставки
№040302 від 04 березня 2013 року
підтверджується копіями платіжних
доручень: №100004571 від 26 липня 2013 року на
суму 73473,18 грн; №100004557 від 26 липня 2013
року на суму 88402,86 грн; №100004558 від 26
липня 2013 року на суму 99000,00 грн; №100004522
від 26 липня 2013 року на суму 124413,24 грн;
№100005299 від 02 серпня 2013 року на суму 1020,00
грн; №100005302 від 02 серпня 2013 року на суму
4665,60 грн; №100005648 від 07 серпня 2013 року на
суму 9411,05 грн; №100005646 від 07 серпня 2013
року на суму 10179,00 грн; №100005647 від 07
серпня 2013 року на суму 5452,00 грн; №100005645
від 07 серпня 2013 року на суму 40000,00 грн;
№100005644 від 07 серпня 2013 року на суму
108786,47 грн; №100005722 від 09 серпня 2013 року на
суму 42145,47 грн. /а.с.66-77/.

Акти приймання продукції (товарів) за
кількістю та якістю від 11 липня 2013
року, від 17 липня 2013 року, від 30 липня 2013
року підтверджують факт передачі
придбаного товару від ПП "САЛФИТ" до
ТОВ "Агрофірма "Добробут" у кількості та
у якості обумовленої договором
поставки від 04 березня 2013 року №040302.
/а.с.56-60/.

На підтвердження факту
транспортування придбаного товару
позивачем надано копії товарно -
транспортних накладних: №110701 від 11
липня 2013 року, №1707-02 від 17 липня 2013 року,
№300701 липня 2013 року /а.с.53-55/ та витяги з
журналу реєстрації доручень від 01
квітня 2009 року. /а.с.78-81/.

Реальність здійснення господарських
операцій підтверджується
використанням придбаного у ПП "САЛФИТ"
товару у господарських цілях на
підприємстві, а саме: картками
складського обліку матеріалів - на
підтвердження факту знаходження
матеріалів на складському зберіганні
згідно з наказом Мінстату України від 21
червня 1996 року №193;
/а.с.82-123/;лімітно-забірними картками - на
підтвердження факту використання
матеріалів у господарській діяльності,
згідно з наказом Мінстату України від 21
червня 1996 року № 193 /а.с.124-129/;
прибутковими ордерами форми М-4 - на
підтвердження приймання товару на
склад підприємства, згідно з наказом
Мінстату України від 21 червня 1996 року №
193 /а.с. 164-168/; актами списання
товарно-матеріальних цінностей - на
підтвердження використання матеріалів
на виробництві /а.с.154-163/; ); звітами про
витрати основних матеріалів у
будівництві за формою М-29 - на
підтвердження використання матеріалів
у господарській діяльності, згідно
листа Держбуду України від 12 лютого 1998
року №7/93./а.с.130-153/.

Таким чином, реальність господарської
операції між позивачем та ПП "САЛФИТ"
підтверджується первинними
документами бухгалтерського обліку та
податкової звітності, угода виконана
в повному обсязі, сторони претензій та
зауважень один до одного не мають, а
отже, у суду відсутні підстави для
визнання вищеописаного правочину
такими, що укладений з метою штучного
формування податкового кредиту та
такого що не мав реального характеру і
не передбачав настання правових
наслідків, обумовлених ним.

Посилання відповідача на те, що
стосовно контрагента позивача
складена довідка ДПІ у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська від 16 жовтня
2013 року №261/223/32694310 "Про результати
проведення зустрічної звірки ПП
"САЛФИТ" щодо не підтвердження
реальності здійснення господарських
відносин з ТОВ "ФОСТЛАЙТ" та ТОВ
"МЕТІНВЕСТ-СМЦ" їх реальності та
повноти відображення в обліку за
липень 2013 року"/а.с.209-210/ суд не приймає
до уваги.

В довідці відсутні посилання на
рішення судів, які б набрали законної
сили та прийняті в порядку ст. 55і ГК
України і якими б встановлювалась
реєстрація та діяльність контрагента
без відома засновника, реєстрація на
підроблені, втрачені документи або
реєстрація на осіб, які не мали наміру
здійснювати фінансово-господарську
діяльність або реалізовувати
повноваження,
реєстрація/перереєстрація
підприємства на підставних осіб.

На момент укладення правочину, його
виконання контрагент був правоздатним
і зареєстрований в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб- підприємців, мав діюче свідоцтво
платника податку на додану вартість і
включений до Реєстру платників даного
податку. Установчі документи,
свідоцтво про державну реєстрацію та
свідоцтво платника податку на додану
вартість не скасовані і не визнані
недійсними рішеннями судів.

Отже, наведені відомості в довідці ДПІ
у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2013
року №261/223/32694310 "Про результати
проведення зустрічної звірки ПП
"САЛФИТ" щодо не підтвердження
реальності здійснення господарських
відносин з ТОВ "ФОСТЛАЙТ" та ТОВ
"МЕТІНВЕСТ-СМЦ" їх реальності та
повноти відображення в обліку за
липень 2013 року" не є достатніми та
допустимими доказами нездійснення
спірних операцій та підставою для
висновку про порушення позивачем
податкового законодавства.

Також, суд зазначає, що 30 вересня 2013
року Кременчуцькою ОДПІ була складана
довідка № 49 "Про результати проведення
зустрічної звірки ТОВ АФ "Добробут"
щодо документального підтвердження
господарських взаємовідносин із
платником податків ПП "САЛФИТ" їх
реальності та повноти відображення в
обліку за період з 01.07.2013р. по 31.07.2013р"
/а.с.27-33/. Відповідно до висновків даної
довідки встановлено, що звіркою ТОВ АФ
"Добробут" встановлено відображення у
податковому обліку результатів
господарських взаємовідносин з ПП
"САЛФИТ", звіркою дотримання вимог
податкового законодавства ТОВ АФ
"Добробут" по взаємовідносинам з ПП
"САЛФИТ" за період з 01.07.2013 р. по 31.07.2013 р.
порушень не встановлено, звіркою ТОВ АФ
"Добробут" документально підтверджено
реальність здійснення господарських
взаємовідносин із ПП "САЛФИТ" їх вид,
обсяг, якість та розрахунки.

Таким чином, відповідачем ще у вересні
2013 року було підтверджено реальність
господарських взаємовідносин позивача
із ПП "САЛФИТ" та правомірність
віднесення суми 101163,28 до податкового
кредиту.

В судовому засіданні представник
відповідача не надав пояснень суду
відносно яким чином у вересні 2013 року
останнім було підтверджено право
позивача на податковий кредит по
взаємовідносинам з ПП "САЛФИТ", а у
листопаді 2013 року було встановлено
порушення по взаємовідносинам з ПП
"САЛФИТ" за той саме податковий період -
липень 2013 року, по тим самим документам.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини другою
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття
оскаржуваного повідомлення-рішення
покладено на податковий орган.

Відповідач не довів суду правомірність
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
надані докази, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги щодо визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 19
грудня 2013 року №/809 обґрунтовані,
підтверджені матеріалами справи та
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства Україн
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відтак, оскільки позивачем за
звернення до Полтавського окружного
адміністративного суду сплачено
судовий збір в загальному розмірі 202,34
грн. що підтверджується платіжним
дорученням № С8-7129 від 18 квітня 2014 року
/а.с.2/, суд дійшов висновку, що вказана
сума підлягає стягненню на користь
позивача з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Добробут" до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області № /809 від 09 грудня 2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Добробут"
() витрати по сплаті
судового збору в розмірі 202 (двісті дві)
грн. 34 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 23
травня 2014 року.

Суддя
Г.В. Костенко