Справа № 136/915/14-а
Суддя: Кривенко Д. Т.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 136/915/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

"12" травня 2014 р. Липовецький районний
суд Вінницької області

в складі: головуючого судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Липовець
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Ст. Інспектор ДПС
Липовецького РВ УМВС України у
Вінницькій області лейтенант міліції
Соляра Василя Анатолійовича про
визнання протиправною та скасування
постанови серія АБ2 №078587 у справі про
адміністративне правопорушення від
28.04.2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Липовецького
районного суду, як до
адміністративного суду, із позовом до
Ст. Інспектор ДПС Липовецького РВ УМВС
України у Вінницькій області лейтенант
міліції Соляра Василя Анатолійовича
про визнання протиправною та
скасування постанови серія АБ2 №078587 у
справі про адміністративне
правопорушення від 28.04.2014 року, який
обґрунтував наступним чином.

28 квітня 2014 року ст. ІДПС ВДАІ
Липовецького РВ УМВС України у
Вінницькій області Соляром В.А. було
винесено постанову про притягнення
його, ОСОБА_1, до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та
накладено адміністративного стягнення
у виді штрафу в прибуток держави в сумі
255 гривень, в зв'язку із тим, що 28.04.2014
року о 14 годині в місті Липовець по вул..
Столярського я, ОСОБА_1, керуючи
автомобілем «SKODA Fabia» державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, в
межах дорожнього знаку 5.45 ПДР, рухався
зі швидкістю 101 км/год, чим перевищив
встановлені обмеження швидкості руху
на 41 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР.
Швидкість руху вимірювалась приладом
«Радіс» №4869.

Вважає вищевказане рішення
посадової особи Державтоінспекції
протиправним, а відтак таким, що
підлягає до скасування, оскільки при
складанні протоколу про
адміністративне правопорушення,
розгляді справи та винесенні
оскаржуваного рішення було грубо
порушено норми матеріального та
процесуального права, що регулює дані
правовідносини, а також порушено його
право на захист, що є окремою та
самостійною підставою для його
скасування.

В судове засідання позивач не
з'явився, однак надав суду заяву, в якій
позовні вимоги підтримав просив суд їх
задовольнити, а розгляд справи
проводити за його відсутності.

Відповідач Ст. Інспектор ДПС
Липовецького РВ УМВС України у
Вінницькій області лейтенант міліції
Соляр Василь Анатолійович в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про дату, час і
місце судового розгляду, в
установленому законом порядку.

У відповідності до вимог ч.4 ст.128
КАС України, у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Враховуючи те, що позивач
скористався своїм правом
врегульованим ч. 4 ст.122 КАС України, а
відповідач не з'явився до суду без
поважних причин, суд не вбачає перешкод
для розгляду справи в даному судовому
засіданні, що узгоджується з правилами
ст.128 КАС України, а тому проводить його
на підставі доказів наявних у справі.

Обстежившись матеріалами справи,
та враховуючи, що у справі наявні
достатні матеріали про права і
взаємовідносини сторін, суд приходить
до наступних висновків.

Судом встановлено наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

28 квітня 2014 року ст. ІДПС ВДАІ
Липовецького РВ УМВС України у
Вінницькій області Соляром В.А. було
винесено постанову про притягнення
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та
накладено адміністративного стягнення
у виді штрафу в прибуток держави в сумі
255 гривень, в зв'язку із тим, що 28.04.2014
року о 14 годині в місті Липовець по вул..
Столярського ОСОБА_1, керуючи
автомобілем «SKODA Fabia» державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, в
межах дорожнього знаку 5.45 ПДР, рухався
зі швидкістю 101 км/год, чим перевищив
встановлені обмеження швидкості руху
на 41 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР.
Швидкість руху вимірювалась приладом
«Радіс» №4869.

Судом встановлено, що суспільні
відносини, які виникли між сторонами
регулюються нормами КУпАП, Законом
України „Про дорожній рух" від 30.06.1993,
№ 3353-XII, Правилами дорожнього руху від
10.10.2001, № 1306 та іншими спеціальними
нормативно правовими актами, що
регулюють суспільні відносини у сфері
дорожнього руху та його безпеки.

Так, винесена посадовою особою
Державтоінспекції постанова у справі
про адміністративне правопорушення
від 28.04.2014 року перевірялась судом на
предмет дотримання суб'єктом владних
повноважень принципів правомірної
адміністративної поведінки, а саме: чи
прийнято рішення обґрунтовано, тобто з
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, що узгоджується з
приписами ст.2 КАС України.

Судом встановлено, що
відповідальність за перевищення
швидкості руху, а саме за ч.1 ст.122 КУпАП
за перевищення водіями транспортних
засобів встановлених обмежень
швидкості руху транспортних засобів
більш як на двадцять кілометрів на
годину та до п'ятдесяти настає у
вигляді штрафу у розмірі від 255 до 340
грн.

Відповідно до ст..251 КУпАП доказами в
справі про адміністративне
правопорушення, є будь-які фактичні
дані, а саме пояснення особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, потерпілих, свідків,
висновком експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Таким чином, законодавчо встановлено,
що технічні прилади, якими вимірюється
швидкість руху повинні мати функції
відеозапису, фото- і кінозйомки, на
якому має міститись зображення
транспортного засобу, з зазначенням
дати, часу та швидкості.

У відповідності до ст. ст. 10-15 Закону
України "Про метрологію та
метрологічну діяльність", на
вимірювання у сфері, у якій їх
результати можуть бути використані у
якості доказу по справі,
розповсюджується державний
метрологічний нагляд.

За таких умов кожен засіб
вимірювальної техніки має бути
укомплектований документами про
допуск даного типу засобів
вимірювальної техніки для
використання в Україні та про повірку
даного примірника засобу
вимірювальної техніки.

Зазначена норма закону кореспондує із
вимогами п.13.2 Інструкції з діяльності
підрозділів дорожньо-патрульної
служби Державтоінспекції МВС України
(затверджено Наказом МВС 13.11.2006 №1111),
відповідно до якого забороняється
застосування засобів вимірювання, які
не пройшли метрологічної повірки або
мають свідоцтво про таку повірку,
термін дії якої минув (термін дії - 1
рік).

Згідно з законодавством України у
сфері захисту інформації використання
засобів захисту інформації (у
визначенні ДСТУ 3396.2-97) та КСЗІ в
автоматизованих системах вважається
легальним, якщо вони мають
документальне підтвердження своєї
відповідності вимогам, встановленим
нормативно-правовими актами. Для
засобів захисту інформації це -
Експертний висновок або Сертифікат
відповідності, а для КСЗІ - Атестат
відповідності.

Відповідно до абзацу 3 п.21 ч.1 ст.11 Закону
України „Про міліцію", працівники
міліції для виявлення та фіксування
порушень правил дорожнього руху і
виконання покладених на них обов'язків
мають право використовувати лише ті
технічні засоби, які передбачені
нормативно - правовими актами.

Згідно Переліку технічних засобів, що
використовуються в підрозділах
Державтоінспекції МВС для виявлення та
фіксування порушень ПДР затвердженого
наказом МВС України від 01.03.2010 року № 33,
технічний засіб „Радіс" є
радіолокаційним технічним засобом для
визначення швидкості руху та не має
функцій фото - і кінозйомки, а відтак
його показники є неналежними доказами,
на що було звернуто увагу в рішенні
Конституційного Суду України від 22.12.2010
року №23-рп/2010, яке є обов'язковим до
виконання на території України.

Відповідно до п. 1.4 розпорядження МВС
України від 21.05.2009 року № 466 вимагається
виключити випадки складання відносно
водіїв транспортних засобів
адміністративних протоколів без
доказів їх вини, або достатніх доказів
допущення ними порушень правил
дорожнього руху (фото, -
відеоматеріалів, показань свідків, та
інш.).

Як убачається із протоколу про
адміністративне правопорушення, який є
єдиним доказом у справі про
адміністративне правопорушення, у
ньому не зазначено про
укомплектованість вимірювального
приладу «Радіс» документами про
допуск даного типу засобу
вимірювальної техніки для
використання в Україні, про його
повірку, не зазначено на якій відстані
знаходився дорожній патруль від
дорожнього знаку 5.45 «Початок
населеного пункту» під час фіксування
порушення та оглядовість патруля, що
дозволяв зафіксувати швидкість руху
транспортного засобу належного саме
позивачеві; не зазначено про наявність
відповідного Експертного висновку або
Сертифіката відповідності чи Атестата
відповідності та термін дії у разі їх
наявності такого вимірювального
приладу; не зазначено будь - яких інших
доказів вини позивача, або достатніх
доказів допущення ним порушень правил
дорожнього руху (фото, -
відеоматеріалів, показань свідків, та
інш.) в розумінні ст..251 КУпАП, тобто не
підтверджено показань вимірювального
приладу саме транспортному засобу під
керуванням ОСОБА_1.

За наведених обставин, такий протокол
про адміністративне правопорушення є
неналежним доказом вини позивача,
інших доказів, що передбачені ст..251
КУпАП, постанова не містить, що вказує
на відсутність належних та допустимих
доказів в підтвердження допущеного
саме позивачем порушення правил
дорожнього руху, за яке передбачена
відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП.

Разом з цим варто вказати, що нормами
чинного КУпАП розгляд справ про
адміністративні правопорушення
передбачено Главами 19 та 22 цього
кодексу.

В силу ст.257 КУпАП, протокол про
адміністративне правопорушення
надсилається органу (посадовій особі),
уповноваженому розглядати справу про
адміністративне правопорушення.

Положеннями статей 276, 278, 279 та 280 - 285
КУпАП встановлено, які дії орган
(посадова особа) повинен провести при
підготовці до розгляду справи про
адміністративне правопорушення, чітко
регламентовано порядок сповіщення
особи про розгляд справи, розгляду
справи та обставини, які при цьому
підлягають з'ясуванню, зокрема: місце
розгляду справи; строки розгляду
справи; порядок розгляду справи, тощо.

Як убачається зі змісту постанови в
справі про адміністративне
правопорушення серія АБ2 №078587, справа
про адміністративне правопорушення
розглянута Інспектором
Державтоінспекції на місці його
вчинення з різницею у декількох хвилин,
де й було зафіксоване адміністративне
правопорушення, що суперечить
положенням зазначеним у ч. 3 ст. 258 КУпАП,
оскільки ст.122 КУпАП не передбачена в
переліку статей ч.1 ст.258 КУпАП, а відтак
вона підлягала розгляду за загальними
правилами, що наведені вище та таку
постанову повинні виносити тільки
відповідні працівники
Державтоінспекції МВС України, які
мають спеціальні звання за наслідками
розгляду адмінматеріалів, відповідно
до положень п. 3 ч. 2 ст. 222 КУпАП, і в
порядку визначеному ст. ст. 278 - 280 КУпАП,
а саме: вона мала бути розглянута
посадовою особою правомочною
розглядати справу у п'ятнадцятиденний
строк з дня одержання.

Крім цього, у відповідності до положень
визначених ст.268 КУпАП, порушника, мене,
слід було повідомити про час та місце
розгляду справи належним чином,
оскільки під час відсутності особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності , таку справу може
бути розглянуто лише у випадку коли є
дані про своєчасне її сповіщення про
місце і час розгляду справи і якщо від
неї не надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

Забезпечення кожному права на
справедливий суд та реалізація права
особи на судовий захист мають
здійснюватися з урахуванням норм
Конституції України як Основного
Закону України, а також Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950
року), практики Європейського суду з
прав людини, які відповідно до статті 17
Закону України від 23 лютого 2006 року №
3477-IV "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" застосовуються
судами при розгляді справ та які
відповідно є джерело права в Україні.

Відповідно до пункту 1 статті 6
Конвенції 1950 року кожен при вирішенні
спору щодо його цивільних прав та
обов'язків має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом.

Всупереч наведеного, в порушення
вимог чинного законодавства та
міжнародних угод, що ратифіковані
Україною, відповідач розглянув та
вирішив справу про адміністративне
правопорушення допустивши порушення
прав та охоронюваних інтересів
останнього, які передбачені також
статтею 268 КУпАП, ст.63 Конституції
України та пункту 1 статті 6 Конвенції
1950 року, що є грубим порушенням прав
людини і громадянина України, яке
особа, що складає протокол про
адміністративне правопорушення чи
виносить відповідну постанову,
зобов'язана забезпечити особі, яка
притягається до адміністративної
відповідальності реалізувати таке
своє право на захист, роз'яснивши її
права та надавши можливість
скористатись правовою допомогою.

Разом з тим, як можна дотриматись
процесу розгляду справи, з'ясувати всі
обставини, що необхідні для розгляду
справи про адміністративне
правопорушення, врахувати обставини,
що пом'якшують та обтяжують
відповідальність (ст.33 КУпАП), тощо,
оскільки момент вчинення
правопорушення та розгляду справи
співпадають у даті та різняться
кількома хвилинами, що вказує на
спрощений порядок розгляду такої
справи та на окрему самостійну
підставу для скасування постанови як
незаконної, на неприпустимість якого
вказано в Постанові Пленуму Верховного
Суду України з даного питання.

На недопущення прав особи при
провадженні процесуального механізму
визначеного нормами КУпАП при розгляді
справ про адміністративні
правопорушення звернуто було увагу і у
п.4.2. рішення Конституційного Суду
України від 22.12.2010 року №23-рп/2010.

Наведене свідчить про недотримання
уповноваженою особою зазначених вимог
чинного законодавства, що є
самостійною та достатньою підставою
для скасування винесеної постанови як
незаконної та необґрунтованої.

Проте, разом з цим, відповідачем
всупереч положенням п. 3 ч. 2 ст. 222 КУпАП
та п. 4.1 (абзац 3) Інструкції з оформлення
працівниками Державтоінспекції МВС
матеріалів про адміністративні
порушення у сфері забезпечення безпеки
дорожнього руху, затвердженої наказом
МВС України від 26.02.2009 року N 77 (далі -
Інструкції), інспектором Соляром В.А. не
було надано жодних доказів, що він має
спеціальне звання та відповідно до
своїх функціональних обов'язків має
право самостійно виносити постанови у
справах про адміністративні
правопорушення, оскільки відповідно до
п. 12.4 цієї ж Інструкції таке право
тільки надано інспекторам з
адміністративної практики
Державтоінспекції МВС України, яким,
відповідно до положень п. 15.6.
Інструкції з питань діяльності
підрозділів дорожньо-патрульної
служби Державтоінспекції МВС від 27.03.2009
р. № 111, а отже Інспектор ВДАІ був
зобов'язаний передати складені ним
протоколи про адміністративне
правопорушення після закінчення зміни
командирові підрозділу ДПС, чи особі,
яка його замінює, або працівникові, на
якого покладено ці обов'язки, для
реєстрації та передачі до відділів
(відділень) Державтоінспекції МВС з
обслуговування адміністративних
територій міст, районів, районів у
містах протягом однієї доби, а у
випадку коли передача протоколів
припадає на вихідний чи святковий день,
вона переноситься на наступний за ним
робочий день.

Вищевикладене вказує на грубе
порушення як норм матеріального так і
процесуального права, яке регулює
виниклі правовідносини, а тому є
підставою для скасування незаконного
рішення суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, та суб'єкт
владних повноважень повинен подати
суду всі наявні у нього документи та
матеріали, які можуть бути використані
як докази в справі.

Ураховуючи наведене, оспорювана
позивачем постанова не може вважатись
такою, що прийнята із дотриманням
встановлених статтями 258, 279 та статтею
222 КУпАП процедурою та спеціальних
нормативно - правових актів з вирішення
даного питання, чим порушено його
права, що закріплені нормами КУпАП,
Конституції України та міжнародних
договорів, а тому вищевказані
порушення, що допущені відповідною
посадовою особою є підставою для
визнання постанови в справі про
адміністративне правопорушення серія
АБ2 №078587 такою, що є протиправною і
підлягає до скасування, оскільки
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб у сфері
публічно правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства.

На підставі викладеного, керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування
судами України законодавства у справах
про деякі злочини проти безпеки
дорожнього руху та експлуатації
транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті" від 23.12.2005 року, Інструкцією
з оформлення працівниками
Державтоінспекції МВС матеріалів про
адміністративні порушення у сфері
забезпечення безпеки дорожнього руху,
затвердженої наказом МВС України від
26.02.2009 року N 77, ст. ст. 2, 6, 9, 11, 14, 71, 158, 159,
160, 161 - 163 КАС України, ст. ст. 7, 9, 121 ч.6, 126
ч.1, 222, 252, 257, 258, 268, 276, 280, 287, 288 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову в справі про адміністративне
правопорушення серія АБ2 №078587 від
28.04.2014 року винесену ст. ІДПС ВДАІ
Липовецького РВ УМВС України у
Вінницькій області Соляром В.А. про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього
адміністративного стягнення у виді
штрафу в прибуток держави в сумі 255
гривень.

Постанова остаточна оскарженню не
підлягає

Суддя:Д. Т. Кривенко