Справа № 815/2233/14
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2014-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2233/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Самойлюк Г.П

за участю секретаря:
Грабової Я.О.

сторін:

позивач: Пютсеп
В.М.- представник за довіреністю

відповідач:
Астахова Ю.М. -представник за
довіреністю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Одеського
окружного адміністративного суду
справу за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Гідромонтаж» до
державної податкової інспекції у
Суворовському районі міста Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень №№ ;
від 02.04.2014р,-

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 19 травня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гідромонтаж» до державної податкової
інспекції у Суворовському районі міста
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області, в якому позивач
просив визнати незаконними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення №№ ;
від 02.04.2014р. В
обґрунтування позову зазначено, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, які прийняті на
підстві акту перевірки №521/15-54-22-
від 13.03.2014 року є незаконними та
підлягають скасуванню.

Так, позивач зазначив, що висновки акту
перевірки, на підставі якого прийнято
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відносно
відсутності факту реального
постачання товарів при
взаємовідносинах ТОВ «Гідромонтаж» з
ПП «Алексгрупп», є необґрунтованими.
Зокрема, позивач наголошує на
наступному: реальність здійснення
господарських операцій за договорами
поставки товару підтверджуються
належними чином складеними первинними
і розрахунковими документами; на
момент укладення та виконання спірних
договорів обидві Сторони (як покупець,
так і Продавець) були належним чином
зареєстровані як юридичні особи та
платники податку на додану вартість,
сторони на момент укладення правочину
виписали податкові накладні у зв'язку з
виникненням події, а саме отриманням
товару платником податків. Відстуні
будь-які докази, що укладаючи договори
між ПП «Алекс Груп» та ТОВ
«Гідромонтаж», учасники договірних
відносин діяли з метою, яка завідомо є
суперечною інтересам держави та
суспільства.

Представник позивача в
судовому засіданні, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві,
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечував,
зазначивши, що податкові
повідомлення-рішення №№;
від 02.04.2014р. прийнято обґрунтовано,
відповідно вимог Податкового кодексу
України, в зв'язку з чим підстави для їх
скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
учасниками судового процесу докази в
їх сукупності, проаналізувавши
положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гідромонтаж»
зареєстровано 07.04.1995 року (а.с.15).

13 березня 2014 року посадовими особами
ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області на
підставі п.п.78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України та постанови про
призначення позапланової
документальної перевірки від 15.02.2014
року слідчого з СУ УМВС України в
Херсонській області старшого
лейтенанта міліції Боляновського Д.І.
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гідромонтаж» по взаємовідносинам з
приватним підприємством «Алексгруп»
за період з 22.03.2010 року по 01.01.2013 року.

За наслідками перевірки складено акт
№521/15-54-22- від 13.03.2014р. «Про
результати позапланової виїзної
документальної перевірки товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гідромонтаж» по взаємовідносинам з
приватним підприємством «Алексгруп»
за період з 22.03.2010 року по 01.01.2013 року»,
відповідно до висновків якого
встановлено порушення:

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3,п.198.6 ст. 198, п.201.1,
п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України, внаслідок чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 23 485 грн., у т.ч. серпень 2011 року - 19
286 грн.; жовтень 2012 року - 4199 грн.

- п.138.1.1,п.138.1,п.138.2 п.п.138.8.1 п.138.3 п.138.4
п.138.8 ст. 138, п.139.1 ст. 139 Податкового
кодексу, внаслідок чого встановлено
заниження податку на прибуток на
загальну суму 27 008 грн., вт.ч. за 3
квартал 2011 року - 22 179 грн.; за 4 квартал
2011 року в сумі 4829 грн. (а.с.18-33).

На підставі акту перевірки
№521/15-54-22- від 13.03.2014р. ДПІ у
Суворовському районі міста Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 02.04.2014р., яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у сумі 29 356,25 грн. та
податкове повідомлення-рішення №
від 02.04.2014р., яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток у сумі 40512,00 грн.
(а.с.16-17).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України
передбачено, що контролюючі органи
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
контролюючими органами в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на
контролюючі органи.

Відповідно п. 78.1.11 ст. 78 ПК України
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин: отримано
судове рішення суду (слідчого судді)
про призначення перевірки або
постанову органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
слідчого, прокурора, винесену ними
відповідно до закону.

Судом встановлено, що направлення та
копію наказу про проведення перевірки
вручено під розписку керівнику
підприємства Яворській Н.А.

Перевіряючи правомірність
прийняття податкового
повідомлення-рішення № від
02.04.2014р., суд виходить з наступного.

Під господарською діяльністю
розуміється діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами
(п.п 14.1.36. п. 14. 1 ст. 14 ПКУ).

Згідно п.п. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Зі змісту вказаних приписів
вбачається, що право на податковий
кредит виникає при наявності одночасно
двох обов'язкових умов: за умови
придбання товарів (послуг) чи основних
фондів з метою їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності та при наявності податкової
накладної, оформленої відповідно до
вимог Кодексу. При цьому право на
податковий кредит залежить від того, чи
відбувся факт придбання товару або
оплати за нього.

В акті перевірки зазначено, що у
періоді, що перевірявся, ТОВ
«Гідромонтаж» мало взаємовідносини з
контрагентом-постачальникрм ПП
«Алексгруп».

Відповідно п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

Перевіркою встановлено, що ТОВ
«Гідромонтаж» по взаємовідносинам з ПП
«Алексгруп» віднесено до податкового
кредиту суму ПДВ за період серпень та
жовтень 2011 року.

Так, судом встановлено, що 30.08.2011 року
між ТОВ «Гідромонтаж» (Покупець) та ПП
«Алексгруп» (Постачальник) укладено
договір поставки №9, відповідно п.1.1
якого Постачальник зобов'язується
поставити та передати у власність
Покупця труби стальні в асортименті,
вставки металічні (далі-товар), а
Покупець зобов'язується прийняти и
оплатити товар відповідно до умов
даного договору (а.с.34-36).

Найменування, асортимент, одиниці
виміру, кількість, строки поставки
кожної партії товару, яка належить до
поставки по даному договору
визначаються специфікаціями, які є
невідємною частиною договору.

Перевіряючи законність віднесення ПДВ
за податковими накладними, отриманими
від зазначеного контрагента до складу
податкового кредиту за перевіряємий
період, суд виходить з наступного.

На виконання Договору позивачем
отримано податкові накладні №21 від
30.08.2011 року; №30 від 30.08.2011 року; №8 від
10.10.2011 року (а.с.41,45, 51).

Окрім того, на виконання зазначеного
Договору позивачем надано
Специфікації, рахунок на оплату №№78; 79
від 30.08.2011 року, видаткові накладні №
№75;77 від 30.08.2011 року №179 від 10.10.2011 року,
ТТН, бінківські виписки по рахунку
(а.с.37-57).

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №
996-ХІV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного
здійснення господарської операції не
було, відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, суд
зазначає, що для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Частинами 1,2 статті 9 Закону України
№996-XIV передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону України №996-XIV
визначено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі -
первинні документи).

Судом встановлено, що позивачем не
доведено факту дійсності
оподатковуваних господарських
операцій. Зокрема, подані позивачем як
докази в підтвердження своїх позовних
вимог первинні фінансові та
бухгалтерські документи не є
достатніми для беззапереченого
твердження про дійсне виконання
господарських операцій з
контрагентами, тобто такими, що дають
право позивачу віднести відповідні
суми до податкового кредиту.

Як вбачається з наданих позивачем на
виконання договору видаткових
накладних № №75;77 від 30.08.2011 року №179 від
10.10.2011 року, останні з боку
постачальника підписані
невстановленою особою, без зазначення
прізвища, імя та по-батькові, біля графи
«постачальник» не зазначено посаду
особи, відповідальну за складання
документа, зазначені накладні не
містять місце складання, у зв'язку з чим
останні не містять даних, що дають
змогу ідентифікувати особу, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції та не можливо встановити
місце постачання товару.

Окрім того, згідно зазначених
видаткових накладних, останні з боку
Покупця підписані ОСОБА_6 за
довіреністю, проте позивачем не надано
довіреностей на зазначену особу.

Згідно ст. 662 ЦК України, продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Так, судом встановлено, що в порушення
п.2.1.2 Договору поставки №9 від 30.08.2011
року, позивачем не надано документи,
підтверджуючі якість товару.

Судом не приймаються до уваги
твердження представника позивача
стосовно того, що зазначені документи
передані покупцеві, у зв'язку з
реалізацією товару, оскільки
відповідно п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Окрім того, надані на виконання
договорів укладених позивачем з ПП
«Алексгруп», товарно-транспорті
накладні серії ААБ №0045075 від 30.08.2011
року, серії ААБ №0045074 від 10.10.2011 року не
містять адреси пункту розвантаження,
що не дає можливості встановити де саме
відбувалась передача товару,
здійснення поставки, проміжок часу,
момент оприбуткування даного товару
позивачем, вид товару, його кількість
тощо

Таким чином, в матеріалах справи
відсутні належні документи на
підтвердження постачання товару,
відсутність належним чином оформлених
товарно-транспортних накладних є
свідченням відсутності факту
перевезення товару.

Окрім того, позивачем не надано доказів
наявності складських приміщень, що не
дає можливості встановити куди-саме
поставлявася товар та де зберігався.

Щодо відсутності фактичного виконання
робіт за договором, укладеним з ПП
«Алексгруп», відповідач посилався на
висновки акту перевірки ДПІ у м.
Херсоні №75/15-2/35788359 від 23.11.2011 року «Про
неможливість підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій суб'єкта господарювання ПП
«Алексгруп» щодо підтвердження
господарських ввідносин з платниками
податків у вересні 2011 року», відповідно
до висновків якого: «…. У зв'язку з
вищевикладеним та те, що гр.. ОСОБА_7
постійно ухиляється від надання
пояснень щодо фінансово-господарської
діяльності ПП «Алексгруп» можливо
зробити висновок, що ПП «Алексгруп»
ОСОБА_7 формально виконує обов'язки
директора.

Судом встановлено, що ДПІ були
встановлені порушення податкового
законодавства з урахуванням аналізу
постанови слідчого про призначення
документальної позапланової перевірки
від 15.02.2014 року. Так, з постанови
зазначається, що слідчим управлінням
УМВС України в Херсонській області
проводиться досудове розслідування у
кримінальному провадженні, в якому
досліджуються обставини придбання та
реєстрації в 2010-2012 роках ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1, кількох суб'єктів
господарської діяльності, а саме: TOB «СП
МЕРКУРІ-ТЕЛЕКОМ» ПП «АЛЕКСГРУПП» TOB
«МИГОМ И К» з метою прикриття
незаконної діяльності, пов'язаної із
переведенням безготівкових грошових
коштів у готівку, не маючи при цьому
намірів здійснювати законну
господарську діяльність.

Відповідно до п.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
наказом ДПА України від 30.05.1997 року №195
та зареєстрованого Міністерством
юстиції України 23.06.1997 року №233/2037
податкову накладну заповнює особа, яка
зареєстрована в якості платника
податку в податковому органі і якій
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
вартість.

Згідно п.5 Порядку податкова накладна
вважається недійсною у разі заповнення
її особою, яка не зазначена у п.2
Порядку.

Судом встановлено, що особою, яка мала
право вчиняти дії від імені ПП
«Алексгруп» є ОСОБА_7

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7
показав, що після перереєстрації на
його ім'я вказаних підприємств він
фактично ніякої участі у фінансово-
господарській діяльності зазначених
підприємств не брав.

Таким чином, як встановлено під час
офіційного з'ясування обставин справи
договори, видаткові та податкові
накладні, за якими позивач відніс суми
до складу податкового кредиту з ПДВ, не
були підписані уповноваженими
посадовими особами, вони не фіксували
зміст фактично проведеної
господарської операції, отже не мають
юридичної сили.

Виходячи з вищенаведеного,
підприємством ТОВ «Гідромонтаж»
безпідставно сформовано податковий
кредит у перевіряємому періоді за
рахунок сум ПДВ по податковим
накладним отриманим від ПП
«АлексГруп», які не можуть
розглядатись в якості належного
підтвердження податкового кредиту,
оскільки ці податкові накладні не
мають статусу юридично значимих, не
відповідають вимогам ст.198 ПК України.

З урахуванням того, що правові наслідки
у вигляді виникнення права платника
податку на податковий кредит можуть
мати лише реально вчинені господарські
операції з придбання товарів, послуг чи
основних фондів з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, а не саме лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на поточних рахунках
платників податку, суд при прийнятті
рішення враховує результати
вищезазначених перевірок, протоколи
допиту в рамках кримінальної справи, а
також відсутність належних доказів на
виконання зазначених договорів.
Договори, податкові накладні, за якими
позивачем сформовано валові витрати та
податковий кредит не були підписані
уповноваженими посадовими особами,
вони не фіксували зміст фактично
проведених господарських операцій, в
зв'язку з чим, позивачем безпідставно
сформовано податковий кредит
відповідних податкових періодів.
Виходячи з
вищенаведеного, підприємством ТОВ
"Гідромонтаж" безпідставно сформовано
податковий кредит у перевіряємому
періоді за рахунок сум ПДВ по
податковим накладним отриманим від ПП
«Алексгруп», які не можуть
розглядатись в якості належного
підтвердження податкового кредиту,
оскільки ці податкові накладні не
мають статусу юридично значимих, не
відповідають вимогам пп. 201.1. 201.4 , 201.10
ст. 201 Податкового кодексу України.

Стосовно висновків податкового органу,
викладених в акті перевірки
№521/15-54-22- від 13.03.2014р. про
порушення п.138.1.1,п.138.1,п.138.2 п.п.138.8.1 п.138.3
п.138.4 п.138.8 ст. 138, п.139.1 ст. 139 Податкового
кодексу, внаслідок чого встановлено
заниження податку на прибуток на
загальну суму 27 008 грн., вт.ч. за 3
квартал 2011 року - 22 179 грн.; за 4 квартал
2011 року в сумі 4829 грн., суд зазначає
наступне.

Відповідно п.п. 14.1.27 п.14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.139.1.9 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат, серед
іншого, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що позивачем безпідставно сформовано
податковий кредит відповідних
податкових періодів за рахунок сум ПДВ
по податковим накладним, виписаним ПП
«АлексГруп», суд вважає, що ТОВ
«Гідромонтаж» неправомірно сформовано
валові витрати за рахунок віднесення
до їх складу суми по договорам,
накладним, отриманим від ПП
«АлексГруп», оскільки зазначені
первинні документи не відповідають
вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а тому не є
належним підтвердженням валових
витрат. З огляду на зазначене суд
вважає, що оскаржувані податкові
повідомлення - рішення №№ ;
від 02.04.2014р. є правомірними, отже не
підлягають скасуванню.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною другою ст.71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведеного та
оцінюючи наявні у матеріалах справи
письмові докази в сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гідромонтаж» не підлягають
задоволенню.

Відповідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011р. під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69,70, 71,94,122,158-163 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністратративного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю «Гідромонтаж» до
державної податкової інспекції у
Суворовському районі міста Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень №№ ;
від 02.04.2014р., - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Гідромонтаж» (, місцезнаходження: м.
Одеса, вул. Одеська, 43) судовий збір у
розмірі 1340, 4 ( одна тисяча тири сорок
гривень 40 копійок) гн.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено
та підписано 23 травня 2014 року.

Суддя:
Г.П.
Самойлюк