Справа № 826/2370/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/2370/14
інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лан Інжинірінг» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 12 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лан Інжинірінг» до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лан Інжинірінг»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що не погоджується з
висновками Акта перевірки та
прийнятими на його підставі
податковими повідомленнями-рішеннями,
оскільки відповідачем не наведено
доказів на підтвердження нікчемності
правочинів, укладених між ним та ТОВ
«Альта-Ком» відповідачем не надано.
Крім цього, на підтвердження
необґрунтованості висновків
податкового органу, представником
позивача зазначено, що відповідачем не
надано доказів того, що укладання та
виконання договору не відповідає
дійсним намірам сторін щодо набуття
прав та обов'язків; на момент
здійснення спірних операцій
вищезазначений контрагент був
зареєстрований як юридична особа та
платник податку на додану вартість;
сума податку на додану вартість,
включена позивачем до складу
податкового кредиту, підтверджується
належним чином оформленими
податковими накладними, а несплата
контрагентом-продавцем податку на
додану вартість до бюджету не впливає
на формування податкового кредиту
покупцем, якщо він має всі
документальні підтвердження розміру
зазначеного податкового кредиту.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
березня 2014року у задоволенні вказаного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лан Інжинірінг»
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачем проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лан Інжинірінг»
щодо дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам із
ТОВ «Альта-Ком» за період з 01 серпня 2012
року по 30 травня 2013 року.

За результатами даної перевірки
складено акт перевірки від 08 січня 2014
року № 1/1-22-01/32911952, за змістом якого
перевіркою встановлено порушення
позивачем пунктів 198.1., 198.2., 198.3, 198.6.
статті 198, пункту 201.11 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено нарахування
податку на додану вартість на суму 70154
грн., в тому числі за листопада 2012 року -
на суму 32730,00 грн., за грудень 2012 року - на
суму 37424,00 грн.; пункту 138.2. статті 138,
підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 73662,00 грн., в
тому числі за 4 квартал 2012 року на суму
72662,00 грн.

На підставі висновків вказаного акта
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішенням від 28 січня 2014
року № за порушення пунктів 198.1.,
198.2., 198.3, 198.6. статті 198, пункту 201.11 статті
201 Податкового кодексу України, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 105231,00 грн., в тому
числі: за основним платежем - 70154,00 грн.,
за штрафними санкціями - 35077,00 грн.; №
за порушення пункту 138.2. статті 138,
підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139
Податкового кодексу України, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 110493,00 грн. в тому числі: за основним
платежем - 73662,00 грн., за штрафними
санкціями - 36831,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції було
встановлено, що між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Лан
Інжинірінг» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Альта-Ком» був
укладений Договір № 18/09 від 18 вересня
2012 року, який підписаний директором ТОВ
«Альта-Ком» ОСОБА_7 та генеральним
директором ТОВ «Лан Інжінірінг» ОСОБА_8
Згідно Договору предметом є роботи з
будівництва інженерних мереж з
матеріалів «Виконавця» та матеріалів
«Замовника» на об'єкті «Замовника»
багатоповерховий будинок з
вбудовано-прибудованим приміщенням
побутового значення, розташований за
адресою: м. Сімферополь вул.
Севастопольська ,41.

Сторонами підписані акти виконаних
робіт від 30 листопада 2012 року № 3011, від
25 грудня 2012 року № 1225, від 26 грудня 2012
року № 1226.

В свою чергу, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Альта-Ком» виписано
податкові накладні від 29 листопада 2012
року № 722, від 25 грудня 2012 року № 868, від
26 грудня 2012 року № 909.

Оплата за виконані роботи
здійснювалась в порядку
безготівкового розрахунку, що
підтверджують відповідні виписки з
банківських рахунків, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу
України встановлює, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна
постачання без урахування податку; ж)
ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні; з)
загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Судом першої інстанції було
встанволено, що позивач в податкових
деклараціях з податку на додану
вартість за перевіряємий період в
складі податкового кредиту відобразив
суми податку на додану вартість на
підставі податкових накладних,
виписаних ТОВ «Альта-Ком» у зв'язку з
отриманням послуг.

Однак, наявність у покупця належно
оформлених документів, необхідних для
віднесення певних сум до податкового
кредиту, зокрема виданих
постачальником/продавцем податкових
накладних, не є безумовною підставою
формування податкового кредиту, у разі
недоведення реальності здійснених
господарських операцій та факту
використання придбаних товарів/послуг
в оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України (стаття
3) розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

На підтвердження реальності
господарських взаємовідносин із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Альта-Ком»
позивачем зазначено, що отримані від
зазначеного товариства послуги
(роботи) використані позивачем
безпосередньо в своїй господарській
діяльності, а саме - в складі інших
робіт передані Товариству з обмеженою
відповідальністю «Льдинка» на
виконання умов Договору № 7-18/09-2012 від 18
вересня 2012 року. Відповідно до
зазначеного договору позивач
виконував роботи по будівництву
інженерних мереж на об'єкті Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Льдинка» - багатоповерховий будинок з
вбудовано-прибудованими приміщеннями
побутового призначення, розташованого
за адресою: м. Сімферополь, вул.
Севастопольська, б. 41. Відповідно до
умов Договору № 7-18/09-2012 від 18.09.2012 року
допускається виконання робіт за
договором третіми особами (копії
договору № 7-18/09-2012 від 18 вересня 2012
року, податкових накладних та
банківських виписок додані до
матеріалів справи).

Проте, судом першої інстанції було
встановлено, що акти, укладені між
позивачем та ТОВ «Альта-Ком»
виконані в довільній формі (назва,
вартість виконаних робіт), без
зазначення витрачених матеріалів,
номенклатури виконаних робіт ,вартості
одиниці виконання послуг, об'ємів
виконаних послуг та їх кошторисних
нормативів. У пункті «кількість» -
зазначено - «послуга».

При цьому, зазначені акти підписані
директором ТОВ «Альта-Ком» ОСОБА_7

Відповідно до змісту акту перевірки
ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 01 жовтня 2013
року № 1084/26-59-22-01-38204618 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
Альта-Ком () з
контрагентами з 16 серпня 2012 року по 31
травня 2013 року, згідно якого службовою
запискою ГВПМ ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва ДПС від 11 березня 2013
року № 976/ДПІ/07-10/3 надано висновок щодо
наявності ознак «фіктивності»
відсутності факту реального
здійснення господарської діяльності
ТОВ «Альта-Ком» (код за ), в
якому зазначено акт незнаходження від
04 березня 2013 року.

Також, згідно зі службовою запискою
ГВПМ ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва ДПС від 12 квітня 2013 року №
1624/ДПІ/0710/3 надано висновок та копію
пояснення посадових осіб до діяльності
підприємства, яке віднесено до
категорії «ризикові», щодо наявності
ознак «фіктивності» та відсутності
факту реального здійснення
господарської діяльності.

Крім цього, вироком Шевченківського
районного суду м. Києва від 02 вересня
2013 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.
27, ч. 1 ст. 205 КК України, яким затверджено
угоду про визнання винуватості,
укладену між прокурором прокуратури
Дарницького району м. Києва Іваненко
А.О. та ОСОБА_7 про визнання винним у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 27 ч.
5, ст. 205 ч. 1 КК України, і призначення
йому покарання у вигляді 3 років
позбавлення волі із застосуванням ст. 76
КК Країни у вигляді іспитового строку 1
рік 6 місяців.

Згідно зазначеного вироку, ОСОБА_7 на
прохання невстановленої особи
погодився зареєструвати в органах
державної влади на своє ім'я суб'єкт
підприємницької діяльності - юридичну
особу ТОВ «Альта Ком». Не маючи наміру
здійснювати діяльність підприємства,
пов'язану з виробництвом товарів,
виконанням робіт, зафіксовану в
статутних документах ТОВ «Альта-Ком»,
усвідомлюючи протиправний характер
запропонованих йому дій як майбутнього
засновника та власника вказаного
підприємства, ОСОБА_7 погодився на таку
пропозицію. 08 червня 2012 року
Шевченківською районною у м. Києві
державною адміністрацією ТОВ
«Альта-Ком» було зареєстровано як
суб'єкт підприємницької діяльності -
юридична особа за адресою м. Київ,
вул. Мельникова ,12.

Таким чином, вирок Шевченківського
районного суду м. Києва від 02 вересня 2013
року по обвинуваченню ОСОБА_7 свідчить
про те, що він документів щодо
господарської діяльності ТОВ
«Альта-Ком» не підписував.

В свою чергу, позивачем не надано
пояснення з приводу того, ким підписані
Договір від 18 вересня 2012 року № 18/09 та
податкові накладні ТОВ «Альта-Ком",
якщо ОСОБА_7 документів господарської
діяльності товариства не підписував.

При цьому, матеріали справи не містять
товарно-транспортних накладних,
подорожніх листів, довіреностей, які б
свідчили про транспортування та
відвантаження будівельних матеріалів
на об'єкт будівництва.

Згідно умов Договору № 18/09 від 18
вересня 2012 року предметом його є роботи
з будівництва інженерних мереж з
матеріалів «Виконавця» та матеріалів
«Замовника» на об'єкті «Замовника»
багатоповерховий будинок з
вбудовано-прибудованим приміщенням
побутового значення, розташований за
адресою: м. Сімферополь вул.
Севастопольська, 41.

Доказів використання матеріалів
позивача або ТОВ «Альта-Ком» під час
проведення будівельних робіт у
багатоповерховому будинку з
вбудовано-прибудованим приміщенням
побутового значення, за адресою: м.
Сімферополь вул. Севастопольська, 41
матеріали справи не містять.

При цьому вищезазначені первинні
документи витребовувались у позивача,
проте, інших первинних документів,
окрім договору, податкових накладних
та актів виконаних робіт позивачем
надано не було.

Доказів, які б дали можливість
ідентифікувати участь ТОВ "Альта-Ком " у
виконанні будівельних робіт у
багатоповерховому будинку з
вбудовано-прибудованим приміщенням
побутового значення, за адресою: м.
Сімферополь вул. Севастопольська, 41
суду не надано.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивачем не
доведено мету та необхідність
придбання у ТОВ " Альта-Ком" послуг,
визначених у податкових накладних.

Крім цього, з матеріалів справи не
вбачається, яким чином відбувалось
завантаження, відвантаження та саме
перевезення будівельних матеріалів та
працівників на об'єкт будівництва
(відсутні відомості про автомобілі,
водіїв тощо), оскільки матеріали справи
не місять доказів наявності у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альта-Ком» трудових
ресурсів, виробничо-складських
приміщень та іншого майна, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності.

При цьому, за змістом акта перевірки
ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 01 жовтня 2013
року № 1084/26-59-22-01/38204618 та не спростовано
у судовому засіданні на підприємстві
працює одна особа.

Отже, позивачем не доведено, а судом не
встановлено, що здійснені ним
господарські операції з «Альта-Ком»
носять реальний характер.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що висновки Акта
перевірки про порушення позивачем норм
Податкового кодексу України та
заниження податку на додану є
обґрунтованими та не спростовуються
матеріалами справи, а тому, збільшення
ТОВ «Лан Інжінірінг» суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість відповідно до податкового
повідомлення-рішення від 28 січня 2014
року № є правомірним.

В частині висновків Акта перевірки
щодо заниження позивачем податку на
прибуток колегія суддів звертає увагу
на наступне

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
витрати як суму будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України
витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За правилами пункту 138.5 статті 138
Податкового кодексу України інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу встановлює, не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

При цьому формальна наявність у
покупця первинних документів,
необхідних для віднесення певних сум
до складу витрат відповідного періоду
не є безумовною підставою формування
витрат, у разі недоведення реальності
здійснених господарських операцій та
придбання товарів/послуг з метою їх
використання у межах господарської
діяльності платника податку.

Судом першої інстанції було
встановлено, що надані позивачем
первинні документи не свідчать про
реальність господарських відносин між
ним та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Альта-Ком», не
підтверджують придбання товарів та їх
подальше використання в межах власної
господарської діяльності.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що висновки акта
перевірки про порушення позивачем
підпункту 139.1.9 пункту 139.1. статті 139
Податкового Кодексу України є
обґрунтованими та не спростовуються
матеріалами справи.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лан
Інжинірінг» - залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Лічевецький І.О.