Справа № 826/18540/13-а
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С.
Суддя-доповідач: Коротких А.
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Коротких А.Ю.,

суддів:
Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної міграційної служби України
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом громадянки
Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1
до Державної міграційної служби
України, Головного управління
Державної міграційної служби України у
м. Києві про визнання неправомірними
дій, скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В
И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 лютого 2014 року позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано рішення Державної
міграційної служби України № 582-13 від
17.09.2013 року про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту. Зобов'язано
Державну міграційну службу України
повторно розглянути заяву громадянки
Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1
від 16.04.2013 року № 56 про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту. В іншій частині
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Державна міграційна служба України
подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт аргументує тим, що
судом першої інстанції були неповно
з'ясовані всі обставини, що мали
суттєве значення для вирішення справи
та допущені порушення норм
матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.04.2013 року позивач звернулась до
органів міграційної служби із заявою
про надання статусу біженця або особи,
яка потребує додаткового захисту.

Згідно з висновком начальника
управління у справах біженців від
08.08.2013 року щодо відмови у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, погодженим
начальником управління у справах
біженців Головного управління
Державної міграційної служби України у
м. Києві, рекомендовано Державній
міграційній службі України відмовити
позивачу у визнанні біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту.

Рішенням Державної міграційної служби
України від 17.09.2013 року №582-13 позивачу
відмовлено у визнанні його біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту в Україні відповідно до абз. 4 ч.
1 ст. 6 Закону України "Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту" як особі, щодо
якої встановлено, що умови, передбачені
п.п. 1 та 13 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону,
відсутні.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
органами Державної міграційної служби
України не було дотримано вимоги
законодавства України під час
прийняття оскаржуваного рішення, не
було всебічно вивчено та оцінено всіх
доказів наявності умов для набуття
позивачем статусу біженця, а отже
рішення Державної міграційної служби
України від 17.09.2013 року №582-13 про
відмову у визнанні позивача біженцем є
протиправним.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Статтею 10 Закону України «Про біженців
та осіб, які потребують додаткового та
тимчасового захисту» ( далі - Закон
України № 3671-VI) встановлено порядок
прийняття рішення за заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Зокрема, вищезазначеною нормою
передбачено, що у разі виникнення
сумнівів щодо достовірності
інформації, необхідності у
встановленні справжності і дійсності
документів спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади з
питань міграції має право звертатися з
відповідними запитами до Міністерства
закордонних справ України, Служби
безпеки України, інших органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та об'єднань громадян,
які можуть сприяти встановленню
справжніх фактів стосовно особи,
особова справа якої розглядається. За
результатами всебічного вивчення і
оцінки всіх документів та матеріалів,
що можуть бути доказом наявності умов
для визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади з питань
міграції приймає рішення про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, чи про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. У разі,
якщо спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади з
питань міграції прийняв рішення про
відмову у визнанні біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту,
орган міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі протягом семи робочих
днів з дня його отримання надсилає або
видає особі, стосовно якої прийнято
зазначене рішення, письмове
повідомлення з викладенням причин
відмови і роз'ясненням порядку
оскарження такого рішення.

Як встановлено судом першої інстанції
та не спростовано відповідачем в судах
першої та апеляційної інстанцій, під
час проведення співбесіди з
працівником міграційної служби
позивач повідомляла про обставини, які
викликають у неї побоювання стати
жертвою переслідувань в разі її
повернення до країни походження, тобто
до Демократичної Республіки Конго.

З матеріалів особової справи № 2013 Kyiv 0056
(а.с. 42-93) громадянки Демократичної
Республіки Конго ОСОБА_1, копія якої
міститься в матеріалах справи,
вбачається, що Головне управління
Державної міграційної служби у м.
Києві, надаючи висновок про
доцільність відмови у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, не надало
належної оцінки відповідності
побоювань позивача ситуації в країні
її походження.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з правильним
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідачем всупереч статтям 10 та 27
Закону України № 3671-VІ не були всебічно
вивчені та оцінені всі докази
наявності умов для визнання позивача
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, в тому числі не
надано належної оцінки листу
Управління Служби безпеки України у м.
Києві № 51/1/2-5778, в якому зазначено про
відсутність інформації стосовно
громадянки Демократичної Республіки
Конго ОСОБА_1, яка б могла перешкоджати
позивачу в отриманні статусу біженця в
Україні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а тому колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, у відповідності до ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
міграційної служби України залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку,
визначеному ст. 254 КАС України, але може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:
Коротких А.Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

.

Головуючий суддя
Коротких А. Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.