Справа № 822/4267/13-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/4267/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.
Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Мартинюк
В.В.

представника відповідача (апелянта):
Бубели Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом Хмельницької обласної
дирекції Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" до
Реєстраційної служби Хмельницького
міськрайонного управління юстиції,
Державної казначейської служби
України про визнання протиправними та
скасування рішень , -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» ПАТ («Райффайзен Банк
Аваль») звернулось до суду з позовом до
Реєстраційної служби Хмельницького
міськрайонного управління юстиції про
визнання протиправними та скасування
рішень від 24 вересня 2013 року №6183521 та
№6180851 та стягнення з Державного
бюджету України на користь позивача
завдану шкоду в розмірі 342 грн. та
судові витрати в розмірі 240,87 грн.

13 листопада 2013 року Хмельницький
окружний адміністративний суд прийняв
постанову про задоволення
адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням
Державна казначейська служба України
подала апеляційну скаргу, в якій
просить змінити вказану постанову.

В судовому засіданні 21 травня 2014 року
колегією суддів до участі у справі в
якості другого відповідача залучено
Державну казначейську службу України.

Представник ДКС України (апелянта)
апеляційну скаргу підтримала та
просила її задовольнити.

Позивач та відповідач в судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином повідомлялись про дату, час і
місце судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача (апелянта), перевіривши
доводи апеляційної скарги наявними в
матеріалах справи письмовими доказами,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
24 вересня 2013 року ПАТ («Райффайзен Банк
Аваль» подано до Реєстраційної служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції заяви про
проведення державної реєстрації
іншого речового права стосовно об'єкта
нерухомого майна - квартири за адресою
АДРЕСА_1, у зв'язку із повним погашенням
клієнтом банку ОСОБА_4 заборгованості
перед банком за кредитним договором
№014/3271/74/428 від 07 вересня 2007 року.

Так, для проведення державної
реєстрації припинення обтяження
нерухомого майна та державної
реєстрації припинення іпотеки
позивачем були подані заяви за формами,
затвердженими Наказом Міністерства
юстиції України від 17 квітня 2012 року
№595/5 (у редакції наказу Міністерства
юстиції України від 14.12.2012 р. №1841/5),
документи, що підтверджують припинення
іпотечного договору, а саме: оригінали
та копії кредитного договору №014/3271/74/428
від 07 вересня 2007 року, іпотечного
договору (з фізичною особою) від 07
вересня 2007 року, оригінал
розпорядження Хмельницької обласної
дирекції Банку №Р7-01-00-2-0/370 від 12
вересня 2013 року, а також платіжні
доручення, що підтверджують сплату
державного мита за державну реєстрацію
прав та їх обтяжень (по 51 грн.) та оплату
за надання витягів з Державного
реєстру прав (по 120 грн.).

За результатами розгляду вказаних
заяв, державним реєстратором 24 вересня
2013 року були винесені рішення №6183521 та
№6180851 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, у
зв'язку з тим, що в іпотечному договорі
(з фізичною особою), посвідченого
приватним нотаріусом Хмельницького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
який зареєстрований 07 вересня 2007 року у
реєстрі за №9014, було виявлено
пошкодження у вигляді наклейки яка не
дає змоги однозначно тлумачити зміст
даного документа, що суперечить
вимогам передбачених ч. 2 ст. 17 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
рішення відповідача прийняті не
обґрунтовано, без урахування усіх
обставин що мають значення для
прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Так, згідно Інструкції з
документообігу між працівниками
відділень, ВПРС та інших структурних
підрозділів Дирекцій та ЦО АТ
"Райффайзен Банк Аваль" за допомогою ПЗ
DMS АКС, затвердженої Розпорядженням
Правління АТ "Райффайзен Банк Аваль"
№65/4РП від 17 квітня 2013 року на всіх
кредитних та іпотечних договорах
Банком наклеюється наклейка з
штриховим кодом (бар-код) (бар-код це
послідовність чорних і білих смуг, що
представляє деяку інформацію
(унікальний номер) в зручному для
зчитування технічними засобами
вигляді), з метою спрощення обліку та
зберігання договорів. Зазначена
наклейка розміщується у верхньому
лівому куті документа таким чином, щоб
не закривати текст чи інші елементи
документа.

Відповідно до п. 1 Глави 8 «Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року №296/5, нотаріуси не
приймають для вчинення нотаріальних
дій документи, які не відповідають
вимогам законодавства або містять
відомості, що принижують честь,
гідність та ділову репутацію фізичної
особи або ділову репутацію юридичної
особи, які мають підчистки або дописки,
закреслені слова чи інші незастережені
виправлення, документи, тексти яких
неможливо прочитати внаслідок
пошкодження, а також документи,
написані олівцем.

Також, згідно п. 6.2.4 «Правил ведення
нотаріального діловодства»,
затверджених наказом Міністерства
юстиції України від 22 грудня 2010 року
№3253/5, не приймаються для нотаріального
оформлення документи, що мають
підчистки або дописки, закреслені
слова чи інші незастережні
виправлення, доку менти, текст яких
неможливо прочитати внаслідок
пошкодження, а також написані олівцем;
у яких не можна прочитати текст у
первісному написанні, як, наприклад,
документи, залиті чорнилом, водою,
стерті тощо; порвані документи.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що розміщення на договорі наклейки
не є перепоною для прочитання тексту,
оскільки під наклейкою відсутній
будь-який текст документа, який би міг
бути не прочитаний, неправильно
зрозумілий або такий, що допускав би
неоднозначне тлумачення внаслідок
заклеювання, а відтак зміст іпотечного
договору є зрозумілим, не містить
двозначностей та є достатньою
підставою для проведення
реєстраційних дій по припиненню
обтяження та іпотеки, незалежно від
наявності на договорі наклейки.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що 18 жовтня 2013 року
позивачем повторно подано заяви про
державну реєстрацію припинення
іпотеки та припинення обтяження
нерухомого майна стосовно
вищезгаданої квартири ОСОБА_4, до яких
було додано примірник іпотечного
договору від 07 вересня 2007 року, який не
містив наклейки з штриховим кодом, а
також позивачем було повторно сплачено
державне мито в сумі 102 грн. та плату за
надання витягу з Державного реєстру
прав у сумі 240 грн.

За результатами розгляду вказаних
заяв, державний реєстратор прийняв
рішення щодо припинення обтяження та
іпотеки, позивачу надані Витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію
обтяження №11142983 від 18 жовтня 2013 року та
Витяг з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
іпотеки №11147400 від 18 жовтня 2013 року.

Так, ст. 30 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачено, що
шкода, завдана органом державної
реєстрації прав, державним
реєстратором, державним кадастровим
реєстратором, нотаріусом, державним
виконавцем фізичній чи юридичній особі
під час виконання своїх обов'язків,
підлягає відшкодуванню на підставі
рішення суду, що набрало законної сили,
у порядку, встановленому законом.

При цьому, ч. 2 ст. 21 КАС України
передбачено, що вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу
України (ЦК України) майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що прийнятті відповідачем
оскаржені рішення є протиправними, а
відтак відповідачем завдано позивачу
шкоду, яка полягає у подвійній сплаті
сум державного мита та плати за витяги
з Державного реєстру прав.

Крім того, ст. 56 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу
України та Положення про Державну
казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента №460/2011
від 13 квітня 2011 року Державна
казначейська служба України та її
територіальні органи є окремими
юридичними особами, які здійснюють
розрахунково-касове обслуговування
розпорядників державного бюджету,
тобто фактично виконують функції
банку.

Так, Державна казначейська служба
України є урядовим органом, кошти для
якої виділяються з державного бюджету
України лише на визначені цілі, які
передбачені бюджетною програмою. На
рахунках Державної казначейської
служби України обліковуються кошти,
які закладені для його функціонування,
як юридичної особи, тобто на виплату
заробітної плати працівникам, на
закупівлю товарів, технічне
обслуговування тощо.

При цьому, погашення зобов'язань, які
виникли у державних органів в тому
числі і у зв'язку із завданням шкоди
(збитків), здійснюються за рахунок
коштів державного бюджету, які
обліковуються на рахунках
розпорядника бюджетних коштів
заподіювача шкоди, у випадку її
доведення.

Тобто, шкода заподіяна органом
державної влади повинна
відшкодовуватися за рахунок коштів
бюджету, передбачених для цього органу,
а останній, зобов'язаний вжити всіх
заходів для забезпечення відповідних
асигнувань на цю ціль.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що відшкодування
завданої позивачу шкоди повинно
здійснюватись з Державного бюджету
України, оскільки заподіяна шкода
органом державної влади, повинна
відшкодовуватися за рахунок коштів
бюджету, передбачених для цього органу.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційних скарг не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, та повністю
спростовуються встановленими у справі
обставинами.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи
до уваги, що суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, надав
їм належну оцінку, та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, висновки суду
відповідають обставинам справи, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України, -
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року, - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
26 травня 2014 року .

Головуючий
Матохнюк Д.Б.

Судді
Гонтарук В. М.

Біла Л.М.