Справа № 2а-736/10/2470
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2014 р. м. Київ
К/800/21647/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,секретаря судового
засідання Левіної А.А.,

за участю: прокурора - Клюге Л. М.,

третьої особи - ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року у справі за позовом прокурора м.
Чернівці до Чернівецької міської ради,
треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
скасування рішення,

установив:

Прокурор м. Чернівці звернувся з
позовом до Чернівецької міської ради
про скасування пункту 18 додатку 4
рішення 45 сесії Чернівецької міської
ради 5 скликання „Про надання
громадянам земельних ділянок в оренду
та внесення змін в раніше прийняті
рішення" від 29 жовтня 2009 року № 1083 щодо
передачі в оренду громадянину ОСОБА_4
земельної ділянки, площею 0,0146 га, що
знаходиться на АДРЕСА_1 для
обслуговування існуючого житлового
будинку, господарських будівель і
споруд (надалі - рішення №1083).

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року в задоволені позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року скасовано постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року та ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_4
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просив його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заперечення не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, третьої особи ОСОБА_4,
представника третьої особи ОСОБА_5,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів приходить до
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судами встановлено, що рішенням № 1083
відповідач затвердив проект
відведення земельної ділянки і передав
ОСОБА_4 в оренду земельну ділянку,
площею 0,0146 га, по АДРЕСА_1.

Відведення земельної ділянки
погоджено з наступними органами:
висновок заступника директора
департаменту містобудівного комплексу
та земельних відносин, головного
архітектора міста О. Завалецького -
обмеження, обтяження містобудівного
характеру відсутні; висновок
заступника директора департаменту
містобудівного комплексу та земельних
відносин, начальника управління
земельних ресурсів В. Ніконова -
обмеження, обтяження відсутні;
висновок Чернівецького міського
управління земельних ресурсів - про
можливість надати в оренду земельну
ділянку, площею 0,0146 га; акт
встановлення та погодження меж
земельної ділянки, який погоджений
представниками суміжних
землекористувачів.

Крім цього, судами встановлено, що в
проекті землеустрою щодо відведення
земельної ділянки містяться наступні
матеріали: висновок заступника
директора департаменту, начальника
управління земельних ресурсів
Чернівецької міськради В.Чинчика:
"Забезпечувати вільний доступ для
будівництва нових та обслуговування
існуючих інженерних мереж"; висновок
начальника управління держкомзему у м.
Чернівці: "Дотримуватись встановлених
законодавством правил
землекористування та добросусідства,
зміна цільового призначення земельної
ділянки допускається з дозволу сесії
міської ради за проектом відведення.
Згідно п. 2 ст. 126 ЗКУ право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.
Забезпечити вільний доступ для
обслуговування інженерних мереж та без
права забудови в межах проходження
обмежень"; висновок Чернівецької
санепідемстанції про узгодження
проекту; висновок державного
управління охорони навколишнього
природного середовища у Чернівецькій
області: "погоджено".

Прокуратурою міста Чернівці 19
листопада 2009 року на сесії
Чернівецької міської ради принесено
протест щодо скасування вищевказаного
пункту рішення.

Рішенням 47 сесії 5 скликання
Чернівецької міської ради від 24 лютого
2009 року № 1193 (надалі - Рішення №1193)
зазначений протест прокурора
відхилено.

Не погоджуючись з рішенням ради № 1083,
прокурор заявив цей позов.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції дійшов висновку, що спірне
рішення № 1083 прийняте відповідачем в
межах своїх повноважень та в межах
своєї компетенції, оскільки проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для складання договору оренди
землі погоджений всіма уповноваженими
на те органами, навіть не дивлячись на
те, що частина переданої в оренду
земельної ділянки знаходиться за
межами червоних ліній, тому підстав для
відмови щодо передачі в оренду
земельної ділянки ОСОБА_4 не було.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
дійшов протилежного висновку. Вказав,
що оскаржуване рішення прийняте з
порушенням чинного законодавства та з
перевищенням повноважень міської ради,
оскільки в ході перевірки прокурорм
встановлено, що земельна ділянка,
площею 0,0146 га, по АДРЕСА_1 знаходиться
за межами червоних ліній.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками та вважає їх
передчасними.

Звертаючись з позовом, прокурор
послався на статтю 1 Закону України "Про
планування і забудову території" та
статтю 39 ЗК України, згідно з якими
червоні лінії - визначені в
містобудівній документації відносно
пунктів геодезичної мережі межі
існуючих та запроектованих вулиць,
доріг, майданів, які відмежовують
території мікрорайонів, кварталів та
території іншого призначення;
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм,
регіональних та місцевих правил
забудови.

Відтак, предметом доказування в даній
справі є відповідність законодавству
рішення ради, а підставою позову -
обставини, якими прокурор обґрунтував
свій позов, тобто, чи має місце факт
існування червоних ліній на переданій
у оренду ОСОБА_4 земельній ділянці, які
повинні бути доведеними у розумінні
глави 6 КАС України.

По суті спору суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволенні позову,
виходив з того, що не потребує
доказуванню та обставина, що частина
земельної ділянки, площею 0,0146 га, по
АДРЕСА_1 знаходиться за
межами червоних ліній.

Суд апеляційної інстанції також
зазначив, що вищевказаний факт
встановлений як перевіркою, так і в
ході розгляду справи.

При цьому суд першої інстанції
послався на те, що ширина проїзду у
спірній частині складає 5,5 м, тоді як
суд апеляційної інстанції вказує 8 м.

У статті 1 Закону України "Про
планування та забудову територій"
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено генеральний
план населеного пункту як містобудівну
документацію, яка визначає принципові
вирішення розвитку, планування,
забудови та іншого використання
території населеного пункту.

Згідно з Державними будівельними
нормами України В.2.3.-5-2001, затвердженими
наказом Держбуду України від 11 квітня
2001 року № 89 та введеними в дію з 01
жовтня 2001 року, розміщення і
будівництво наземних об'єктів
житлово-цивільного, промислового
призначення та інших капітальних
споруд, окрім об'єкту транспорту та
інженерних мереж, в межах червоних
ліній вулиць і доріг забороняється.

Згідно із статтею 12 цього Закону
генеральним планом населеного пункту
визначаються: потреби в територіях для
забудови та іншого використання;
потреба у зміні межі населеного пункту,
черговість і пріоритетність забудови
та іншого використання територій; межі
функціональних зон, пріоритетні та
допустимі види використання та
забудови територій; планувальна
структура та просторова композиція
забудови населеного пункту; загальний
стан довкілля населеного пункту,
основні фактори його формування,
містобудівні заходи щодо поліпшення
екологічного і санітарно-гігієнічного
стану; території, які мають будівельні,
санітарно-гігієнічні, природоохоронні
та інші обмеження їх використання; інші
вимоги, визначені державними
будівельними нормами.

Відповідно до генеральних планів
населених пунктів сільські, селищні,
міські ради та їх виконавчі органи в
межах повноважень, визначених законом,
а також Київська та Севастопольська
міські державні адміністрації у разі
делегування їм таких повноважень
відповідними радами: готують
обґрунтовані пропозиції щодо
встановлення та зміни меж населених
пунктів; готують вихідні дані для
розроблення планів
земельно-господарського устрою
території населеного пункту та іншої
землевпорядної документації;
вирішують питання щодо розташування та
проектування нового будівництва,
здійснення реконструкції, реставрації,
капітального ремонту об'єктів
містобудування та упорядкування
територій; вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок;
організують розроблення та
затвердження місцевих правил забудови,
детальних планів території, планів
червоних ліній, іншої містобудівної
документації та проектів тощо.

Відповідно Закону України «Про
планування і забудову територій»
містобудівна документація -
затверджені текстові і графічні
матеріали, якими регулюються
планування, забудова та інше
використання територій, з урахуванням
яких визначається цільове призначення
земель; проектна документація -
затверджені текстові та графічні
матеріали, якими визначаються
містобудівні, об'ємно-планувальні,
архітектурні, конструктивні, технічні,
технологічні вирішення, а також
кошториси об'єктів будівництва;
Генеральна схема планування території
України - містобудівна документація,
яка визначає концептуальні вирішення
планування та використання території
України.

Стаття 10 названого Закону передбачає,
що планування територій на місцевому
рівні забезпечується відповідними
місцевими радами та їх виконавчими
органами, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями відповідно до їх
повноважень, визначених законом, і
полягає у розробленні та затвердженні
генеральних планів населених пунктів,
схем планування територій на місцевому
рівні та іншої містобудівної
документації, регулюванні
використання їх територій, ухваленні
та реалізації відповідних рішень про
дотримання містобудівної
документації. Розроблення, погодження
та експертиза містобудівної
документації провадяться згідно з
встановленими державними стандартами,
нормами та правилами в порядку,
визначеному законодавством.
Містобудівна документація
затверджується відповідною місцевою
радою з визначенням строку її дії та
переліку раніше прийнятих рішень, що
втрачають чинність, а також тих рішень,
до яких необхідно внести відповідні
зміни. Зміни до містобудівної
документації вносяться рішенням ради,
яка затвердила містобудівну
документацію, після погодження з
відповідним спеціально уповноваженим
органом з питань містобудування та
архітектури.

При цьому частиною третьою статті 123 ЗК
України, яка регулює порядок надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування,
передбачено в якості підстав відмови у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки невідповідність місця
розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Таким чином, земельні ділянки, яки є
частиною проїзду та відносяться до
земель загального користування і
повинні використовуватися як шляхи
сполучення, не можуть передаватися в
оренду для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель та
споруд.

Однак суди першої та апеляційної
інстанцій залишили поза увагою вимоги
вищевказаних законодавчих актів та
взагалі не досліджували відповідність
доводів прокурора про їх порушення
фактичним обставинам щодо
розташування спірної земельної
ділянки в межах певної функціональної
зони, передбаченої Генеральним планом
м. Чернівці, дотримання мети
використання цієї ділянки згідно з
містобудівною документацією при
наданні її в оренду або ж внесення
відповідних змін до генерального плану
тощо. Тобто судами не встановлено
фактичні обставини, визначені
прокурором у якості підстав звернення
з позовом у даній справі, та,
відповідно, не надано їм належної
правової оцінки.

Разом з тим, в касаційній скарзі ОСОБА_4
ставить питання про те, що судом
апеляційної інстанції не повно
досліджено наявне в матеріалах справи
рішення 26 сесії IV скликання
Чернівецької міської ради "Про
затвердження генерального плану міста
Чернівці … "Коригування генерального
плану міста" від 04 листопада 2004 року №
562, відповідно до якого рада вирішила
замовити розробку плану "червоних
ліній" в складі проектної документації
"Коригування генерального плану м.
Чернівці" та подати на розгляд сесії
міської ради Правила забудови
м. Чернівці у II кварталі 2005 року.

Суди повинні враховувати, що згідно із
частиною першою статті 138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення у справі.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені під час судового
розгляду справи (у судовому засіданні,
у порядку скороченого чи письмового
провадження) з урахуванням вимог
статті 70 КАС України щодо належності та
допустимості доказів або обставин, які
не підлягають доказуванню, та висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними.

Разом з цим, ухвалюючи рішення, судам
необхідно дотримуватися приписів
статті 163, 165 КАС України, відповідно до
яких судові рішення складаються,
зокрема, з мотивувальної частини із
зазначенням встановлених судом
обставин із посиланням на докази, а
також мотиви неврахування окремих
доказів.

Проте всупереч вказаним приписам
статей КАС України судами першої та
апеляційної інстанцій не повно
з'ясовано обставини в адміністративній
справі, які також не підтверджені тими
доказами, які були досліджені під час
судового розгляду справи, що вказує на
наявність у суду вищої інстанції
сумнівів щодо існування червоних ліній
на переданій в оренду земельній
ділянці.

Таким чином, тільки за умови
встановлення судами таких обставин
можна дійти обґрунтованого висновку
про правомірність прийнятого рішення
ради.

Неповне з'ясування обставин у справі є
порушенням норм процесуального права,
що унеможливлюють встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення спору, і
являються підставою для скасування
рішень судів першої та апеляційної
інстанції з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі (ч. 2 ст. 220 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 227
КАС України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року та постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2012 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеними
статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: