Справа № 825/2245/13-а
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м.
Київ К/800/14354/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: Маслія В.І.
(суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ДП « 171
Чернігівський ремонтний завод» на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року у адміністративній справі за
позовом Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області до
ДП « 171 Чернігівський ремонтний завод»
про зобов"язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Державна фінансова інспекція в
Чернігівській області звернулася з
позовом до ДП « 171 Чернігівський
ремонтний завод», в якому просила
зобов"язати виконати пункти 2, 3, 4 вимог
про усунення порушень законодавства
від 21.02.2013 року № 25-08-18-14/1082.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27.06.2013 року
у задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2014 року
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27.06.2013 року
скасовано та ухвалено нову постанову,
якою позовні вимоги задоволено:
зобов'язано ДП « 171 Чернігівський
ремонтний завод» виконати пункти 2, 3, 4
вимог Держфінінспекції в
Чернігівській області про усунення
порушень законодавства від 21.02.2013 №
25-08-18-14/1082.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанцій ДП « 171
Чернігівський ремонтний завод»
оскаржило її в касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржних,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову суду апеляційної інстанції
скасувати та залишити в силі постанову
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі звернення
СУ УМВС України в Чернігівській
області від 11.01.2013 №5/139 « 30», на
виконання ухвали Новозаводського
районного суду міста Чернігова від
10.01.2013 року та на підставі направлення
на проведення ревізії № 19 від 15.01.2013
року позивачем було проведено
позапланову ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства « 171
Чернігівський ремонтний завод» за
період з 01.01.2011 по 31.01.2013, за
результатами якої складено акт №25-08-21/3
від 04.02.2013 року.

У зв'язку з тим, що під час проведення
контрольного заходу виявлені
порушення, не усунуті у повному обсязі,
згідно з п.7 ст.10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
керівнику підприємства пред'явлені
обов'язкові вимоги про усунення
порушень від 21.02.2013 року №25-08-18-14/1082.

Враховуючи, що пункти 2, 3, 4 вимоги про
усунення порушень законодавства від
21.02.2013 року №25-08-18-14/1082, які в судовому
порядку не оскаржувались та не
скасовані, залишаються законними та
невиконаними, позивач звернувся до
суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку про безпідставне винесення
позивачем спірної вимоги, оскільки
останній діяв згідно доручення
правоохоронних органів в межах
порушеної розслідування кримінального
провадження № 0000020 від 12.12.2012 року,
і повинен був тільки направити
вказаним органам результати ревізії
(Акт ревізії від №25-08-21/3 від 04.02.2013 року),
а не вживати заходів щодо усунення
виявлених порушень шляхом винесення
вимоги №25-08-21/3 від 04.02.2013 року.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нову постанову,
апеляційний суд дійшов висновку, щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» (далі Закон N2939-XII) головними
завданнями органу державного
фінансового контролю є: здійснення
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Пунктом 7 статті 10 Закону N2939-XII органам
державного фінансового контролю
надається право пред'являти керівникам
та іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства, вилучати в судовому
порядку до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі
ревізії та полягає у документальній і
фактичній перевірці певного комплексу
або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженою Постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції служби,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до п. 46 Порядку якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, органом служби у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Будь-яких обмежень щодо направлення
вимог про усунення виявлених ревізією
порушень, в тому числі, у випадку коли
ревізія проводилась за направленням
правоохоронних органів, зазначеними
нормативними актами не встановлено.

З огляду на це, висновки суду першої
інстанції проте, що оскільки позивач
діяв згідно доручення правоохоронних
органів в межах розслідування
кримінального провадження № 0000020
від 12.12.2012 року, то він повинен був
тільки направити вказаним органам
результати ревізії (Акт ревізії від
№25-08-21/3 від 04.02.2013 року), а не вживати
заходів щодо усунення виявлених
порушень шляхом винесення вимоги
№25-08-21/3 від 04.02.2013 року - є помилковими.

Разом з тим, вирішуючи спір, суди обох
інстанцій не дали належної оцінки
доводам відповідача стосовно того, що
на підставі ЗУ «Про деякі питання
заборгованості підприємств
оборонно-промислового комплексу -
учасників Державного концерну
«Укроборонпром» та забезпечення їх
стабільного розвитку» від 06.09.2012 року №
5213-VI ДП « 171 Чернігівський ремонтний
завод» було списано заборгованості та
відповідно закриті виконавчі
провадження.

Крім того, судами під час судового
розгляду не було надано належної
правової оцінки доказам, наданим
відповідачем та які містяться в
матеріалах справи, стосовно списання
заборгованостей відповідача.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним та
обгрунтованим.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
судів вимогам ст. 159 КАС України не
відповідають. Неповнота у встановленні
фактичних обставин справи не дає
можливості суду касаційної інстанції
визначитись в правильності правової
оцінки позовних вимог, проведеної
судами попередніх інстанцій.
Відповідно до приписів ст. 220 КАС
України, допущені порушення не можуть
бути перевірені і усунуті судом
касаційної інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи суду належить усунути недоліки,
викладені в мотивувальній частині
ухвали і правильно застосувати до
спірних правовідносин норми
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ДП «171 Чернігівський
ремонтний завод» - задовольнити
частково.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 червня 2013
року та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06 лютого 2014 року - скасувати, а
справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, що встановлені статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: