Справа № 805/4741/14
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 р.
Справа № 805/4741/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Кравченко Т.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Волноваському районі
Донецької області до Відділу державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції про
визнання бездіяльності неправомірною
та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

14 квітня 2014 року Управління Пенсійного
фонду України у Волноваському районі
Донецької області (далі - Позивач або
УПФУ) звернулося до Донецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Волноваського районного управління
юстиції (далі - Відповідач або ВДВС), в
якому просило:

- скасувати постанову ВДВС про
результати перевірки від 28 лютого 2014
року;

- визнати неправомірною бездіяльність
ВДВС з виконання вимог УПФУ № Ф-396у від
07 травня 2013 року, № Ф-396у від 03 липня 2013
року, № Ф-396 від 05 серпня 2013 року;

- зобов'язати ВДВС вжити дієві заходи з
примусового виконання вимог УПФУ №
Ф-396у від 07 травня 2013 року, № Ф-396у від 03
липня 2013 року та № Ф-396 від 05 серпня 2013
року шляхом направлення запитів до БТІ,
витребування відповідей з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
МРЕВ, земельних ресурсів, здійснення
виїзду за місцем здійснення
підприємницької діяльності, місцем
мешкання, винесення постанови про
привід боржника через органи
внутрішніх справ, направлення до суду
подання щодо встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України, розгляду клопотання
Управління Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області № 5727/06 від 18 грудня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в
порушення вимог Закону України «Про
виконавче провадження» відповідачем
не вчиняються виконавчі дії,
спрямовані на своєчасне і повне
виконання виконавчих документів про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на користь УПФУ суми боргу, чим
порушуються права УПФУ як стягувача у
виконавчому провадженні (а.с.2-6).

Про дату, час і місце судового розгляду
позивач повідомлений належним чином з
дотриманням вимог ст.ст.33-38, 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України).

19 травня 2014 року через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду представник
позивача надав клопотання про розгляд
справи в порядку письмового
провадження, вказавши, що наполягає на
задоволенні позовних вимог (а.с.44).

Про дату, час і місце судового розгляду
відповідач повідомлений належним
чином з дотриманням вимог ст.ст.33-38, 181
КАС України, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.43).

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, про
причини неявки суд не повідомив, свого
ставлення до заявлених позовних вимог
не висловив.

З урахуванням положень ч.ч.1, 4 ст.122, ч.ч.4,
6 ст.128, ч.5 ст.181 КАС України розгляд
справи здійснено в письмовому
провадженні.

Ухвалами від 16 та 24 квітня 2014 року суд
витребував у ВДВС матеріали виконавчих
проваджень ВП № 39739156, № 39712992 та № 38778967;
докази отримання боржником постанов
про відкриття виконавчих проваджень ВП
№ 39739156, № 39712992 та № 38778967; запити до
обліково-реєстраційних установ, які
були надіслані державним виконавцем в
рамках виконавчих проваджень ВП №
39739156, № 39712992 та № 38778967; відповіді
обліково-реєстраційних установ,
отримані на запити державного
виконавця у виконавчих провадженнях ВП
№ 39739156, № 39712992 та № 38778967; докази
об'єднання виконавчих проваджень ВП №
39739156, № 39712992 та № 38778967 у зведене
виконавче провадження; постанови про
приєднання виконавчих проваджень ВП №
39739156, № 39712992 та № 38778967 до зведеного
виконавчого провадження (а.с.31, 41).

Вказані ухвали отримані ВДВС, про що
свідчить звіт про надіслання
факсимільного повідомлення та
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення
(а.с.36-37, 43).

Станом на 20 травня 2014 року витребувані
докази суду не надані. Докази
поважності причин їх невиконання
відповідачем також надані не були.

З урахуванням наведеного та відповідно
до ч.ч.4, 6 ст.71 КАС України справа
вирішена на підставі наявних в ній
доказів.

Ухвалою від 20 травня 2014 року позовна
заява УПФУ в частині вимог про
скасування постанови ВДВС про
результати перевірки від 28 лютого 2014
року залишена без розгляду.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

07 травня 2013 року УПФУ сформована вимога
про сплату боргу № Ф-396, відповідно до
якої станом на 01 травня 2013 року у ОСОБА_1
існувала заборгованість в сумі 1 194,03
грн., (недоїмка зі сплати єдиного
внеску), що підтверджено корінцем
вимоги від 07 травня 2013 року № Ф-396 (а.с.15).

Вказана вимога надіслана на адресу
платника єдиного внеску
рекомендованою поштовою
кореспонденцією, проте поштове
відправлення повернуто на адресу УПФУ
з відміткою підприємства зв'язку «за
закінченням терміну зберігання» (а.с.15).

04 липня 2013 року позивач звернувся до
ВДВС з заявою про відкриття
виконавчого провадження, в якій
зазначив, що 20 травня 2013 року УПФУ
направило на адресу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 вимогу про
сплату боргу від 07 травня 2013 року № Ф-396
на загальну суму боргу 1 194,03 грн.
Впродовж встановленого Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» строку платник
єдиного внеску вказану заборгованість
не сплатив.

З урахуванням наведеного позивач
просив прийняти до виконання вимогу
про сплату боргу від 07 травня 2013 року №
Ф-396у на суму 1 194,03 грн., одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження накласти
арешт на кошти та майно боржника,
звернутися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника за межі України.

До заяви про відкриття виконавчого
провадження УПФУ були додані узгоджена
вимога про сплату боргу від 07 травня 2013
року № Ф-396у на суму 1 194,03 грн. (недоїмка
зі сплати єдиного внеску), копія
корінця вимоги про сплату боргу від 03
липня 2013 року № Ф-396 з конвертом з
позначкою про невручення поштового
відправлення адресату.

Заява про відкриття виконавчого
провадження від 04 липня 2013 року
отримана ВДВС 04 липня 2013 року.

Вказані обставини встановлені на
підставі заяви про відкриття
виконавчого провадження від 04 липня 2013
року № 8061/06 та корінця вимоги про
сплату боргу від 07 травня 2013 року №
Ф-396у (а.с.16-17).

05 липня 2013 року державним виконавцем
ВДВС Жигун В.П. винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 38788967 з примусового виконання вимоги
про сплату боргу № Ф-396у від 07 травня 2013
року про стягнення з ОСОБА_1 на користь
УПФУ заборгованості в сумі 1 194,03 грн.

Боржнику наданий семиденний строк з
моменту винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження для
самостійного виконання.

Вказаною постановою накладений арешт
на все майно, що належить ОСОБА_1 та
встановлена заборона на відчуження
будь-якого майна, яке належить
боржнику, лише в межах суми боргу. Арешт
накладено з моменту надходження
постанови.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження мали бути
направлені на виконання в органи та
установи, які договори відчуження
майна чи проводять його перереєстрацію
на іншого власника, органу або
посадовій особі, яка видала документ,
та сторонам виконавчого провадження
(зворотній бік а.с.17).

Постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП № 38788967 отримана УПФУ 19
липня 2013 року та зареєстрована за
вхідним номером 2719/3, про що свідчить
штамп реєстрації вхідної
кореспонденції позивача (а.с.17).

Докази надіслання копії постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 38788967 на адресу боржника, а також
органів та установ, які договори
відчуження майна чи проводять його
перереєстрацію на іншого власника,
суду не надані.

03 липня 2013 року УПФУ сформована вимога
про сплату боргу № Ф-396, відповідно до
якої станом на 01 липня 2013 року у ОСОБА_1
існувала заборгованість в сумі 5 021,79
грн., (недоїмка зі сплати єдиного
внеску), що підтверджено корінцем
вимоги від 03 липня 2013 року № Ф-396 (а.с.12).

Вказана вимога надіслана на адресу
платника єдиного внеску
рекомендованою поштовою
кореспонденцією 11 липня 2013 року, проте
13 серпня 2013 року поштове відправлення
повернуто на адресу УПФУ з відміткою
підприємства зв'язку «за закінченням
терміну зберігання» (а.с.12).

04 вересня 2013 року позивач звернувся до
ВДВС з заявою про відкриття
виконавчого провадження, в якій
зазначив, що 20 липня 2013 року УПФУ
направило на адресу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 вимогу про
сплату боргу від 03 липня 2013 року № Ф-396
на загальну суму боргу 5 021,79 грн., в тому
числі новостворена заборгованість в
сумі 3 827,76 грн. Впродовж встановленого
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
строку платник єдиного внеску вказану
заборгованість не сплатив.

З урахуванням наведеного позивач
просив прийняти до виконання вимогу
про сплату боргу від 03 липня 2013 року №
Ф-396у на суму 3 827,76 грн., одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження накласти
арешт на кошти та майно боржника,
звернутися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника за межі України.

До заяви про відкриття виконавчого
провадження УПФУ були додані узгоджена
вимога про сплату боргу від 03 липня 2013
року № Ф-396у на суму 3 827,76 грн. (недоїмка
зі сплати єдиного внеску), копія
корінця вимоги про сплату боргу від 03
липня 2013 року № Ф-396 з конвертом з
позначкою про невручення поштового
відправлення адресату.

Заява про відкриття виконавчого
провадження від 05 вересня 2013 року
отримана ВДВС 05 вересня 2013 року.

Вказані обставини встановлені на
підставі заяви про відкриття
виконавчого провадження від 04 вересня
2013 року № 10930/06 та корінця вимоги про
сплату боргу від 03 липня 2013 року № Ф-396у
(а.с.13).

06 вересня 2013 року заступником
начальника ВДВС Чанглі М.М. винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП № 39712992 з примусового
виконання вимоги про сплату боргу №
Ф-396у від 03 липня 2013 року про стягнення з
ОСОБА_1 на користь УПФУ заборгованості
в сумі 3 827,76 грн.

Боржнику наданий семиденний строк з
моменту винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження для
самостійного виконання.

Вказаною постановою накладений арешт
на все майно, що належить ОСОБА_1 та
встановлена заборона на відчуження
будь-якого майна, яке належить
боржнику, лише в межах суми боргу. Арешт
накладено з моменту надходження
постанови.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження мали бути
направлені на виконання в органи та
установи, які договори відчуження
майна чи проводять його перереєстрацію
на іншого власника, органу або
посадовій особі, яка видала документ,
та сторонам виконавчого провадження
(а.с.14).

Постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП № 39712992 отримана УПФУ 07
жовтня 2013 року та зареєстрована за
вхідним номером 4000/3, про що свідчить
штамп реєстрації вхідної
кореспонденції позивача (а.с.14).

Докази надіслання копії постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 39712992 на адресу боржника, а також
органів та установ, які договори
відчуження майна чи проводять його
перереєстрацію на іншого власника,
суду не надані.

05 серпня 2013 року УПФУ сформована вимога
про сплату боргу № Ф-396, відповідно до
якої станом на 01 серпня 2013 року у ОСОБА_1
існувала заборгованість в сумі 6 385,82
грн., в тому числі недоїмка зі сплати
єдиного внеску в сумі 6 215,82 грн. та штраф
в сумі 170,00 грн., що підтверджено
корінцем вимоги від 05 серпня 2013 року №
Ф-396 (а.с.9).

Вказана вимога надіслана на адресу
платника єдиного внеску
рекомендованою поштовою
кореспонденцією 19 серпня 2013 року та
отримана останнім 21 серпня 2013 року, про
що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с.9).

05 вересня 2013 року позивач звернувся до
ВДВС з заявою про відкриття
виконавчого провадження, в якій
зазначив, що 19 серпня 2013 року УПФУ
направило на адресу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 вимогу про
сплату боргу від 05 серпня 2013 року № Ф-396
на загальну суму боргу 6 385,82 грн., в тому
числі новостворена заборгованість в
сумі 568,01 грн. Впродовж встановленого
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
строку платник єдиного внеску вказану
заборгованість не сплатив.

З урахуванням наведеного позивач
просив прийняти до виконання вимогу
про сплату боргу від 05 серпня 2013 року №
Ф-396у на суму 568,01 грн., одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження накласти
арешт на кошти та майно боржника,
звернутися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника за межі України.

До заяви про відкриття виконавчого
провадження УПФУ були додані узгоджена
вимога про сплату боргу від 05 вересня
2013 року № Ф-396у на суму 568,01 грн. (в тому
числі недоїмка зі сплати єдиного
внеску в сумі 398,01 грн. та штраф в сумі
170,00 грн.), копія корінця вимоги про
сплату боргу від 05 серпня 2013 року № Ф-396
з повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Заява про відкриття виконавчого
провадження від 05 вересня 2013 року
отримана ВДВС 06 вересня 2013 року та
зареєстрована за вхідним номером 1515.

Вказані обставини встановлені на
підставі заяви про відкриття
виконавчого провадження від 05 вересня
2013 року № 10994/06 та корінця вимоги про
сплату боргу від 05 вересня 2013 року №
Ф-396у (а.с.10).

09 вересня 2013 року заступником
начальника ВДВС Чанглі М.М. винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП № 39739156 з примусового
виконання вимоги про сплату боргу №
Ф-396у від 05 серпня 2013 року про стягнення
з ОСОБА_1 на користь УПФУ
заборгованості в сумі 568,01 грн.

Боржнику наданий семиденний строк з
моменту винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження для
самостійного виконання.

Вказаною постановою накладений арешт
на все майно, що належить ОСОБА_1 та
встановлена заборона на відчуження
будь-якого майна, яке належить
боржнику, лише в межах суми боргу. Арешт
накладено з моменту надходження
постанови.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження мали бути
направлені на виконання в органи та
установи, які договори відчуження
майна чи проводять його перереєстрацію
на іншого власника, органу або
посадовій особі, яка видала документ,
та сторонам виконавчого провадження
(а.с.11).

Постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП № 39739156 отримана УПФУ 31
березня 2014 року та зареєстрована за
вхідним номером 1073/3, про що свідчить
штамп реєстрації вхідної
кореспонденції позивача (а.с.11).

Докази надіслання копії постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 39739156 на адресу боржника, а також
органів та установ, які договори
відчуження майна чи проводять його
перереєстрацію на іншого власника,
суду не надані.

18 грудня 2013 року УПФУ звернулося до
ВДВС із клопотанням за № 15727/06, в якому
просило здійснити виконавчі дії з
примусового виконання вимог № Ф396у від
07 травня 2013 року, № Ф396у від 03 липня 2013
року та № Ф396у від 05 вересня 2013 року
шляхом здійснення виходу за місцем
здійснення підприємницької діяльності
боржника та вилучення готівкових
коштів (а.с.18). Вказане клопотання
отримане ВДВС 19 грудня 2013 року, про що
свідчить штамп реєстрації вхідної
кореспонденції відповідача (а.с.18).

11 лютого 2014 року УПФУ звернулося до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області зі скаргою на
бездіяльність ВДВС за № 1889/08, в якій
просило винести постанову за
результатами розгляду скарги; скаргу
задовольнити; визнати бездіяльність
ВДВС з примусового виконання вимог
УПФУ № Ф396у від 07 травня 2013 року, № Ф396у
від 03 липня 2013 року, № Ф396у від 05 вересня
2013 року; вжити заходи примусового
виконання, передбачені Законом України
«Про виконавче провадження», для
виконання вказаних виконавчих
документів (а.с.19).

Розгляд скарги УПФУ від 11 лютого 2014
року № 1889/08 здійснений заступником
начальника ВДВС Мелікяном А.А., яким
винесена постанова про результати
перевірки виконавчого провадження про
стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ
боргу на загальну суму 5 589,80 грн. від 28
лютого 2014 року № 596/04-15/5 (а.с.20).

Згідно із вказаною постановою дії
державного виконавця визнані
правомірними, порушень закону у діях
державного виконавця не виявлено.

Постанова мотивована тим, що на
виконання норм Закону України «Про
виконавче провадження» для
примусового виконання вимог УПФУ
державним виконавцем були направлені
запити до обліково-реєстраційних
установ з метою виявлення джерел
прибутку та майна боржника.

Згідно з відповіддю ДПІ інформація
стосовно боржника щодо сум доходу,
нарахованого (сплаченого) податковим
агентом на користь платників податку,
та сум утриманого з них податку з ДРФО
відсутня.

За місцем мешкання боржника державний
виконавець робив не одноразові виїзди,
однак боржник до державного виконавця
не виходив, на виклики не з'являвся; в
подальшому державним виконавцем
вирішуватиметься питання про привід
боржника через органи внутрішніх справ
та готуватися подання до суду про
надання дозволу на примусове
проникнення до будинку боржника для
проведення виконавчих дій, подання про
заборону виїзду за межі України без
вилучення паспортного документу (а.с.20).

Суд відзначає, що запити до
обліково-реєстраційних установ, на які
міститься посилання в постанові від 28
лютого 2014 року, та відповіді на них
відповідачем надані не були.

ВДВС також не надані докази на
підтвердження факту виходу державного
виконавця за місцем проживання
боржника, факту виклику боржника до
ВДВС (акти державного виконавця,
виклики до державного виконавця тощо).

З урахуванням наведеного, суд критично
оцінює викладені в постанові від 28
лютого 2014 року відомості про вжиття
державним виконавцем заходів
примусового виконання вимог УПФУ про
стягнення коштів з ОСОБА_1

Постанова від 28 лютого 2014 року № 596/04-15/5
отримана УПФУ 11 березня 2014 року та
зареєстрована за вхідним номером 725/3,
про що свідчить штамп реєстрації
вхідної кореспонденції позивача (а.с.20).

31 березня 2014 року посадові особи УПФУ
ознайомилися з матеріалами виконавчих
проваджень про стягнення з ОСОБА_1
грошових коштів, за наслідками чого
складений відповідний протокол (а.с.7-8).

Зі змісту протоколу ознайомлення
вбачається, що 18 листопада 2013 року
відповідачем надіслані запити до МРЕВ,
ДПІ, Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, земельних ресурсів. 05
та 19 липня 2013 року ВДВС винесені
постанови про арешт майна боржника та
заборону на його відчуження; 18
листопада 2013 року надіслано запит до
Державної сільськогосподарської
інспекції; 03 березня 2014 року надісланий
виклик державного виконавця. Інших
відомостей про вжиття державним
виконавцем заходів, спрямованих на
примусове виконання згаданих вище
виконавчих документів, протокол не
містить.

Відповідно до п.п.1.1.-1.2., 2.1., 3.1.-3.5.
Положення про Єдиний державний реєстр
виконавчих проваджень, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 20 травня 2003 року № 43/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 21 травня 2003 року за №
388/7709, Єдиний державний реєстр
виконавчих проваджень - це комп'ютерна
база даних, яка створена за допомогою
автоматизованої системи і відповідно
до якої здійснюється збирання,
зберігання, захист, облік, пошук,
узагальнення та надання відомостей про
виконавчі дії. Держателем Єдиного
реєстру є Державна виконавча служба
України, яка забезпечує його ведення.
Дані виконавчих документів, що
надійшли до органу ДВС, підлягають
обов'язковому внесенню до Єдиного
реєстру. До Єдиного реєстру обов'язково
вносяться відомості про проведення
всіх виконавчих дій. Унесення
відомостей до Єдиного реєстру
здійснюється державним виконавцем або
уповноваженою посадовою особою органу
ДВС. Відомості про проведення
виконавчих дій вносяться до Єдиного
реєстру одночасно з виготовленням
документа, на підставі якого
вчиняється виконавча дія. Відомості
про відкладення провадження
виконавчих дій, зупинення виконавчого
провадження, поновлення виконавчого
провадження вносяться до Єдиного
реєстру не пізніше наступного робочого
дня після винесення відповідних
постанов, а про відстрочку або
розстрочку виконання рішення - не
пізніше наступного робочого дня після
надходження відповідного рішення.
Постанови державного виконавця, а
також інші документи виконавчого
провадження виготовляються за
допомогою Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень.

Оскільки відповідач не надав суду
матеріали виконавчих проваджень ВП №
39739156, № 39712992 та № 38778967, судом
використана інформація Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень (електронний ресурс
https://trade.informjust.ua).

Згідно з Інформацією про виконавче
провадження ВП № 39739156, отриманою
станом на 15 квітня 2014 року 11:40, 09 вересня
2013 року відкрито виконавче
провадження, накладено арешт на майно
боржника та оголошена заборона на його
відчуження (а.с.24-25).

За Інформацією про виконавче
провадження ВП № 39712992, отриманою
станом на 15 квітня 2014 року 11:41, 06 вересня
2013 року відкрито виконавче
провадження, накладено арешт на майно
боржника та оголошена заборона на його
відчуження (а.с.26-27).

Згідно з Інформацією про виконавче
провадження ВП № 38778967, отриманою
станом на 15 квітня 2014 року 11:50, 05 липня
2013 року відкрито виконавче
провадження, накладено арешт на майно
боржника та оголошена заборона на його
відчуження (а.с.28-29).

Інших відомостей про вчинення
виконавчих дій у виконавчих
провадженнях ВП № 39739156, № 39712992 та №
38778967 Єдиний державний реєстр
виконавчих проваджень не містить.

Вирішуючи справу по суті, до спірних
правовідносин суд застосовує
нижченаведені правові норми.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження (ч.ч.1-2 ст.2 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено, що в рамках
виконавчих проваджень ВП № 39739156, ВП №
39712992 та ВП № 38778967 здійснюється
примусове виконання вимог УПФУ;
адміністративний позов поданий УПФУ,
яке є стягувачем у виконавчих
провадженнях, що, з огляду на положення
ч.5 ст.82 Закону України «Про виконавче
провадження» та п.п.2-3 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», викладеної в редакції
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 21
травня 2012 року № 5 (із змінами та
доповненнями), зумовлює висновок про
те, що адміністративну справу № 805/4741/14
належить розглядати за правилами
адміністративного судочинства з
урахуванням особливостей,
встановлених ст.181 КАС України.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку, що передбачено ч.3 ст.2 КАС
України.

Згідно з приписами ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Положення ст.1, ч.2 ст.4 Закону України
«Про державну виконавчу службу» від 24
березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон №
202/98-ВР), ч.ч.1-2 ст.2, ч.ч.1-3 ст.3 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон
№ 606), а також п.7 ч.1 ст.2 КАС України,
свідчать, що ВДВС та його державні
виконавці є суб'єктами владних
повноважень, як наслідок, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності цих суб'єктів суд має
перевірити їх відповідність критеріям,
наведеним у ч.3 ст.2 КАС України.

Ч.2 ст.19 Конституції України визначає,
що органи державної влади, їхні
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.6 Закону № 606
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону № 606 державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Наведені норми свідчать, що державний
виконавець зобов'язаний забезпечити
реальне виконання виконавчого
документа шляхом своєчасного і в
повному обсязі виконання виконавчих
дій, не допускаючи при цьому порушення
прав та законних інтересів фізичних та
юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону № 606 у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для
самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Отже, не отримавши від боржника
документального підтвердження
добровільного виконання вимог УПФУ,
державний виконавець зобов'язаний був
розпочати їх примусове виконання.

Як зазначалося вище, виконавче
провадження ВП № 38778967 відкрито 05 липня
2013 року, ВП № 39712992 - 06 вересня 2013 року, ВП
№ 39739156 - 09 вересня 2013 року.

Таким чином, на наступний день після
закінчення строку, наданого боржнику
для самостійного виконання, державний
виконавець зобов'язаний був розпочати
примусове виконання згаданих
виконавчих документів.

Одночасно з відкриттям виконавчих
проваджень був накладений арешт на
майно боржника та оголошена заборона
на його відчуження, проте докази
надіслання постанов про відкриття
виконавчого провадження на адресу
органів та установ, які посвідчують
правочини та здійснюють реєстрацію
переходу права власності, відповідачем
не надані.

Згідно з Інструкцією з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02 квітня 2012 року №
512/5 (далі - Інструкція № 512/5) організацію
розшуку майна боржника чи інформації
про місце отримання боржником доходів
державний виконавець здійснює шляхом
направлення запитів до органів
державної податкової служби, Державної
реєстраційної служби України, банків,
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України,
Державної казначейської служби
України, Державного агентства
земельних ресурсів, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату, органів
статистики тощо або перевірки
інформації за даними електронних баз
даних та реєстрів, що містять
інформацію про майно чи доходи
боржника, а також за даними інших
джерел інформації як офіційних, так і
неофіційних (засобів масової
інформації, мережі Інтернет тощо). Крім
того, державний виконавець здійснює
вихід за місцезнаходженням (місцем
проживання) боржника.

З метою встановлення майнового стану
боржника запити до
обліково-реєстраційних установ були
надіслані 18 листопада 2013 року, тобто
через чотири місяці після відкриття
виконавчого провадження ВП № 38778967 та
через два місяці після відкриття
виконавчих проваджень ВП № 39712992 - і ВП
№ 39739156.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону № 606
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема: проводити перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку;
накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей; звертатися до суду з
поданням про розшук боржника - фізичної
особи або дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання; викликати фізичних осіб,
посадових осіб з приводу виконавчих
документів, що знаходяться у
виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ; у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону № 606 державний
виконавець провадить виконавчі дії з
виконання рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження - згідно із ст.49 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу - згідно із ст.47
цього Закону; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадовій особі), який його видав, -
згідно із ст.48 цього Закону.

Ч.2 ст.30 Закону № 606 державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Таким чином, на час звернення УПФУ до
суду із вказаним позовом строк
проведення виконавчих дій,
встановлений ч.2 ст.30 Закону № 606, у
виконавчих провадженнях ВП № 38778967, ВП
№ 39712992 і ВП № 39739156 сплинув.

Докази на підтвердження факту
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника суду надані не були.

Відповідно до ст.33 Закону № 606 у разі
якщо в органі державної виконавчої
служби відкрито кілька виконавчих
проваджень про стягнення коштів з
одного боржника, вони об'єднуються у
зведене виконавче провадження і на
майно боржника накладається арешт у
межах загальної суми стягнення,
виконавчого збору і можливих витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Згідно з п.3.8.1. Інструкції № 512/5
виконання зведеного виконавчого
провадження розпочинається постановою
про об'єднання виконавчих проваджень у
зведене виконавче провадження. Про
приєднання виконавчого провадження до
зведеного виконавчого провадження
виноситься постанова, копія якої
зберігається у зведеному виконавчому
провадженні. Виконавчі провадження
щодо одного боржника об'єднуються у
зведене виконавче провадження або
приєднуються до зведеного виконавчого
провадження не пізніше наступного
робочого дня після закінчення строку,
наданого боржнику для самостійного
виконання.

Докази об'єднання згаданих вище
виконавчих проваджень у зведене
виконавче провадження суду не надані.
Відомості Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень та протокол
ознайомлення також не містять
інформації про об'єднання цих
виконавчих проваджень у зведене
виконавче провадження.

Згідно з положеннями ст.32 Закону № 606
заходами примусового виконання рішень
є: 1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

В порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України
відповідачем не доведено, що з часу
виникнення підстав для примусового
виконання вимог УПФУ державним
виконавцем виконувалися виконавчі
вичерпні дії, спрямовані на своєчасне і
повне виконання цих виконавчих
документів, (за винятком надіслання
запитів до обліково-реєстраційних
установ, про що зазначено в протоколі
про ознайомлення зі станом реалізації
виконавчого провадження).

Крім того, суд відзначає, що
відмовляючи у задоволенні скарги на
бездіяльність державного виконавця, в
постанові від 28 лютого 2014 року
керівництво ВДВС посилалося на те, що в
подальшому державним виконавцем
вирішуватиметься питання про привід
боржника через органи внутрішніх справ
та готуватися подання до суду про
надання дозволу на примусове
проникнення до будинку боржника для
проведення виконавчих дій, подання про
заборону виїзду за межі України без
вилучення паспортного документу.

В той же час, станом на 20 травня 2014 року,
тобто після спливу майже тримісячного
строку від дня винесення постанови про
результати перевірки, докази
проведення державним виконавцем
вказаних виконавчих дій суду не надані.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку, що у виконавчих провадженнях
ВП № 39739156, ВП № 39712992 та ВП № 38778967
державними виконавцями допущена
бездіяльність, яка виявилася у
невжитті заходів примусового
виконання та у не вчиненні виконавчих
дій, передбачених Законом України «Про
виконавче провадження», що призводить
до порушення прав УПФУ як стягувача у
виконавчих провадженнях.

З метою захисту свого порушеного права
позивач просив суд зобов'язати ВДВС
здійснити дії, передбачені ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження», а
саме: направлення запитів до БТІ,
витребування відповідей з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
МРЕВ, земельних ресурсів, здійснення
виїзду за місцем здійснення
підприємницької діяльності, місцем
мешкання, винесення постанови про
привід боржника через органи
внутрішніх справ, направлення до суду
подання щодо встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України, розгляду клопотання
Управління Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області № 5727/06 від 18 грудня 2013 року.

Як слідує зі змісту ч.3 ст.11 Закону № 606,
дії, які УПФУ просить зобов'язати
вчинити відповідача, є правами
державного виконавця, якими він
користується у виконавчому
провадженні для виконання
передбаченого ч.1 ст.11 Закону № 606
обов'язку вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У зв'язку з цим суд відзначає, що
завданням адміністративного
судочинства є захист порушених прав
фізичних та юридичних осіб від
порушень з боку органу державної влади
або його посадової особи в сфері
публічно-правових відносин. Водночас,
вирішуючи адміністративну справу, суд
не повноважний замість державного
виконавця визначати які саме виконавчі
дії слід вчинити у конкретному
виконавчому провадженні з метою
забезпечення своєчасного і повного
виконання виконавчого документа. Тим
більше, що обираючи ті чи інші
виконавчі дії або користуючись
правами, передбаченими ч.3 ст.11 Закону №
606, державний виконавець має
враховувати фактичні обставини, які
існують у тому чи іншому виконавчому
провадженні, зокрема наявність у
боржника грошових коштів або майна, на
яке може бути звернено стягнення,
наявність рахунків, відкритих у
банківських та інших фінансових
установах, факт отримання боржником
заробітної плати, пенсії тощо.

Підсумовуючи наведене та на підставі
ч.2 ст.11, ст.162 КАС України суд дійшов
висновку, що належним способом захисту
порушених прав УПФУ має бути
покладання на відповідача обов'язку
вчинити у згаданих вище виконавчих
провадженнях виконавчі дії,
передбачені Законом № 606, в порядку та у
спосіб, що визначені цим законом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги УПФУ підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до ст.94 КАС України та
Закону України «Про судовий збір»
судові витрати присудженню не
підлягають.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 181,
185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

постановив:

1. Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області до Відділу державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції про
визнання бездіяльності неправомірною
та зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Волноваського районного управління
юстиції, яка полягала у невчиненні
виконавчих дій у виконавчих
провадженнях ВП № 39739156, ВП № 39712992 та ВП
№ 38778967 впродовж шестимісячного строку,
встановленого ч.2 ст.30 Закону України
«Про виконавче провадження» для
примусового виконання рішення.

3. Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції
забезпечити своєчасне та повне
виконання вимог Управління Пенсійного
фонду України про сплату боргу № Ф-396у
від 07 травня 2013 року, № Ф-396у від 03 липня
2013 року, № Ф-396 від 05 серпня 2013 року
шляхом вчинення у виконавчих
провадженнях ВП № 39739156, ВП № 39712992 та ВП
№ 38778967 виконавчих дій, в порядку та у
спосіб, що визначені Законом України
«Про виконавче провадження».

4. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

5. Постанова прийнята, складена і
підписана у нарадчій кімнаті 20 травня
2014 року.

6. Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному ст.186
Кодексом адміністративного
судочинства України, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

7. Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

8. Постанова набирає законної сили
після закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.