Справа № 2/243/2310/13
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

24 квітня 2014 року м. Київ
К/800/60087/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Весельської Т.Ф., Стародуба
О.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
ветеринарної медицини в Донецькій
області, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Донецькій області про
поновлення на посаді, визнання
протиправним та скасування наказу,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4
на ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 8 листопада
2013 року та постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 26
вересня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року позивач - ОСОБА_4
звернувся до суду першої інстанції з
позовом, в якому просив: поновити його
на посаді начальника Управління
ветеринарної медицини в Слов'янському
районі - головного державного
інспектора ветеринарної медицини в
Слов'янському районі з 22.10.2009 року;
стягнути з Головного управління
ветеринарної медицини в Донецькій
області (далі - відповідач) середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
22.10.2009 року до дня поновлення на роботі
та моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 8 листопада
2013 року, адміністративний позов
задоволено частково, а саме: стягнуто з
Головного управління ветеринарної
медицини в Донецькій області на
користь позивача середній заробіток за
час вимушеного прогулу (за період з
22.10.2009 року по 22.10.2010 року) в сумі 44969,16
грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн.;
в задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що наказ відповідача
про відсторонення позивача від
виконання посадових обов'язків
скасований, а дії по відстороненню
позивача визнані протиправними, а тому
за період з 22.10.2009 року по 22.10.2010 року
позивач має право на виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Крім того, наказ Головного
управління ветеринарної медицини в
Донецькій області № 14-к від 20.05.2011 року
щодо звільнення ОСОБА_4, позивачем не
оскаржено, а тому підстави для
поновлення його на роботі відсутні.

У поданій касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати зазначені судові
рішення, та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити наступні позовні вимоги:

- поновити його на посаді начальника
Управління ветеринарної медицини в
Слов'янському районі - головного
державного інспектора ветеринарної
медицини в Слов'янському районі з 22.10.2009
року;

- стягнути з Головного управління
ветеринарної медицини в Донецькій
області середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 22.10.2009 року з
урахуванням індексу інфляції і трьох
відсотків річних по теперішній час, а
також грошову компенсацію за
невикористані щорічні відпустки та
моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що
позивача протиправно не поновлено на
посаді, а тому стягненню підлягає
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 23.10.2009 року по 09.10.2013 року у
розмірі 320346,99 грн. та моральна шкода у
розмірі 100000 грн.

Касаційний розгляд справи проведено в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Наказом управління ветеринарної
медицини у Донецькій області № 48-К від
28.12.2002 року позивача призначено на
посаду начальника Управління
ветеринарної медицини - головного
держаного інспектора ветеринарної
медицини у Слов'янському районі
Донецької області.

Постановою Краматорського
міжрайонного природоохоронного
прокурора від 27.02.2009 року порушено
кримінальну справу за фактом
перевищення службових повноважень
посадовими особами управління
ветеринарної медицини у Слов'янському
районі Донецької області за ознаками
злочину передбаченого ч. 1 ст. 365 КК
України.

Згідно із ст. 147 КПК України, зазначеною
постановою, позивача відсторонено від
посади начальника Управління
ветеринарної медицини у Слов'янському
районі Донецької області - головного
державного інспектора ветеринарної
медицини в Слов'янському районі
Донецької області на час проведення
досудового та судового слідства. 04.03.2009
року наказом начальника Головного
управління ветеринарної медицини у
Донецькій області №13-к позивача
звільнено з займаної посади на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.10.2009 року
визнано протиправним та скасовано
наказ № 13-к від 26.03.2009 року начальника
Головного управління ветеринарної
медицини в Донецькій області про
звільнення позивача та поновлено його
на посаді начальника Управління -
головного державного інспектора
ветеринарної медицини в Слов'янському
районі Донецької області, стягнуто на
користь позивача з Головного
управління ветеринарної медицини у
Донецькій області заробітну плату за
час вимушеного прогулу в сумі 25797,60 грн.
та 200 грн. моральної шкоди.

На виконання зазначеної постанови
наказом начальника Головного
управління ветеринарної медицини в
Донецькій області від 22.10.2009 року № 39а-к
позивача поновлено на посаді, однак
другим пунктом вказаного наказу ОСОБА_4
відсторонено від займаної посади на
підставі постанови слідчого від 27.02.2009
року та наказу Головного управління
ветеринарної медицини в Донецькій
області від 04.03.2009 року.

Постановою прокурора відділу нагляду
за розслідуванням кримінальних справ
слідчого управління прокуратури
Донецької області від 09.06.2009 року
скасовані постанови заступника
Краматорського міжрайонного
природоохоронного прокурора від 27.02.2009
року та 14.04.2009 року про порушення
кримінальних справ відносно позивача.
Одночасно прокурором Донецької
області за результатами розгляду
матеріалів кримінальної справи № 65-196
відносно позивача порушено
кримінальну справу за ознаками
злочинів передбачених ч. 3 ст. 365 та ч. 1
ст. 366 КК України.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 21.05.2013 року у справі №
9991/11/12 (2а/0570/12631/2011) визнано
протиправними дії начальника
Головного управління ветеринарної
медицини в Донецькій області від 22.10.2009
року № 39а-к в частині відсторонення
позивача від виконання посадових
обов'язків.

20.05.2011 року Головним управлінням
ветеринарної медицини в Донецькій
області прийнято наказ № 14-к, яким
звільнено позивача з посади начальника
Управління ветеринарної медицини у
Слов'янському районі Донецької області
- головного державного інспектора
району з 20.05.20011 року відповідно до ст. 30,
37 Закону України «Про державну службу»
у зв'язку із досягненням граничного
віку перебування на державній службі.

Зазначеним наказом № 14-к також
встановлено виплатити позивачу
грошову допомогу в розмірі 10 посадових
окладів за рахунок фонду оплати праці
Управління ветеринарної медицини у
Слов'янському районі Донецької області
та провести повний розрахунок з
позивачем по належним йому виплатам та
видам грошового забезпечення.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню та провадження в частині
касаційних вимог підлягає закриттю,
виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 КАС України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси та обов'язки, мають право
оскаржити в касаційному порядку судові
рішення суду першої інстанції після їх
перегляду в апеляційному порядку, а
також судові рішення суду апеляційної
інстанції повністю або частково, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 211 КАС
України, суд касаційної інстанції
приходить до висновку, що касаційне
провадження в частині заявлених
касаційних вимог щодо стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу з урахуванням
індексу інфляції і трьох відсотків
річних та компенсації за невикористані
щорічні відпустки підлягає закриттю,
оскільки дані вимоги не були предметом
розгляду судів першої та апеляційної
інстанцій.

Пунктом першим Наказу Головного
управління ветеринарної медицини в
Донецькій області від 22.10.2009 року №
39а-к, на виконання постанови Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 22.10.2009 року у справі № 2а-5601/09/0570,
залишеної без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду від 19.04.2011 року,
поновлено позивача на посаді
начальника управління - головного
державного інспектора ветеринарної
медицини Слов'янського району
Донецької області. В свою чергу,
пунктом другим зазначеного наказу
позивача відсторонено від посади
начальника управління - головного
державного інспектора ветеринарної
медицини Слов'янського району
Донецької області.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 21.05.2013 року у справі №
9991/11/12 (2а/0570/12631/2011) скасовано пункт
другий наказу начальника Головного
управління ветеринарної медицини в
Донецькій області від 22.10.2009 року № 39а-к
в частині відсторонення позивача від
виконання посадових обов'язків.
Вказаним судовим рішення, яке набрало
законної сили, встановлено, що у зв'язку
із скасуванням постанови про порушення
кримінальної справи, всі прийняті по
ній процесуальні рішення втрачають
свою законну силу, і відповідно,
застосуванню не підлягають. Також
постановою встановлено, що оскільки
при повторному порушенні кримінальної
справи відносно позивача питання про
відсторонення позивача не
вирішувалось, наказ начальника
Головного управління ветеринарної
медицини в Донецькій області від 22
жовтня 2009 року № 39а-к в частині
відсторонення позивача від виконання
посадових обов'язків є незаконним.
Вказана постанова набрала законної
сили.

Таким чином, якщо позивач вважав, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача на виконання постанови
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.10.2009 року
у справі № 2а-5601/09/0570 та постанови
Вищого адміністративного суду України
від 21.05.2013 року у справі № 9991/11/12
(2а/0570/12631/2011) порушуються його права, то
він повинен був звернутись до суду в
порядку ст. 267 КАС України із заявою про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності відповідача, а не
пред'являти новий адміністративний
позов.

Крім того, судами попередніх інстанцій
правильно встановлено, що припинення
трудових відносин із Головним
управлінням ветеринарної медицини в
Донецькій області відбулося у зв'язку
із досягненням граничного віку
перебування на державній службі, та
оформлено наказом начальника
Головного управління ветеринарної
медицини в Донецькій області № 14-к від
20.05.2011 року, що не оскаржено позивачем.

Відповідно до ст. 46 КЗпП України
відсторонення працівників від роботи
власником або уповноваженим ним
органом допускається у разі: появи на
роботі в нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння;
відмови або ухилення від обов'язкових
медичних оглядів, навчання,
інструктажу і перевірки знань з
охорони праці та протипожежної
охорони; в інших випадках, передбачених
законодавством.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 235 Кодексу законів про
працю України у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Судами попередніх інстанцій правильно
встановлено, що задоволенню підлягають
лише вимоги про стягнення середнього
заробітку за період з 22.10.2009 року по
22.10.2010 року, оскільки це узгоджується з
вимогами ст. 235 КЗпП України.

Так, аналізуючи приписи ст. 235 КЗпП
України слід зазначити, що працівнику,
незаконно відстороненому від роботи за
ініціативою власника або
уповноваженого ним органу,
виплачується заробітна плата за весь
час вимушеного прогулу, але не більше
як за один рік, оскільки можливість
виплати середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу і понад один рік
передбачена виключно у випадку
розгляду заяви про поновлення на
роботі, а не заяви що стосується
відсторонення від роботи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, згідно наказу Головного
управління ветеринарної медицини в
Донецькій області від 22.10.2009 року №
39а-к, був поновлений на роботі, а
вказаний наказ було оскаржено в його
інтересах заступником прокурора
Донецької області у червні 2011 року
(після припинення перебування на
державній службі у зв'язку із
досягненням граничного віку
перебування на такій), лише в частині
незаконного відсторонення від роботи.
Крім того, під час розгляду заяви про
незаконне відсторонення вимоги щодо
стягнення середнього заробітку не
заявлялись.

Враховуючи вищевикладене суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій, що оскільки наказ
відповідача в частині відсторонення
позивача від виконання посадових
обов'язків скасований, а дії по
відстороненню позивача визнані
протиправними, тому позивач має право
на виплату йому середнього заробітку
за час відсторонення від посади за
період з 22.10.2009 року по 22.10.2010 року.

Суд касаційної інстанції вважає
правильним розрахунок суду першої
інстанції щодо стягнення на користь
позивача середнього заробітку за час
незаконного відсторонення від посади в
розмірі 44969,16 грн., оскільки він
розрахований у відповідності з
вимогами Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року № 100 та з урахуванням
листів Міністерства праці та
соціальної політики України №
10338/0/14-08/13 від 30.09.2008 року та № 9681/0/14-07/13
від 25.08.2009 року «Про розрахунок норми
тривалості робочого часу на 2009 та 2010
рік».

Згідно із ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи наявні в матеріалах справи
докази та встановлені обставини, суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій, що незаконними діями
відповідача позивачу заподіяну
моральну шкоду, пов'язану з моральними
стражданнями внаслідок незаконного
відсторонення, оскільки після
відсторонення позивач відчував певні
негативні емоції та дискомфорт,
прикладав додаткові зусилля для
організації свого життя, була завдана
шкода соціальному престижу та діловій
репутації позивача, порушені його
професійні та життєві плани та
перспективи, та правильно визначено
суму відшкодування моральної шкоди у
розмірі 3000 грн.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційне провадження в частині
заявлених касаційних вимог щодо
стягнення Головного управління
ветеринарної медицини в Донецькій
області середнього заробітку за час
вимушеного з урахуванням індексу
інфляції і трьох відсотків річних та
компенсації за невикористані щорічні
відпустки - закрити.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 8 листопада 2013 року та постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року у справі № 2/243/2310/13 - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

Т.Ф. Весельска

О.П. Стародуб