Справа № 815/2470/14
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2470/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.

при секретарі - Гаврилюк І.С.

за участю: представника позивача -
Чернової О.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом приватного підприємства
«БЕССАРАБІЯ-В» до Арцизької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов приватного
підприємства «БЕССАРАБІЯ-В» (далі - ПП
«БЕССАРАБІЯ-В», або позивач, або
підприємство) до Арцизької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів в
Одеській області (далі - Арцизька ОДПІ,
або Арцизька ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області, або відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
05.03.2014 року №.

Позивач мотивує свої позовні вимоги
тим, що Арцизькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
Управління Міндоходів в Одеській
області проведено позапланову
невиїзну перевірку ПП «БЕССАРАБІЯ-В» з
правомірності нарахування податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ
«Вторметекспорт» () за
період з 01.01.2012 р. по 31.03.2012 р., за
результатами якої відповідачем
складено акт від 03.03.2014 р. № 104/22-35434347,
яким встановлено порушення позивачем:
ч.ч.1,5 ст.203, п.п.1,2 ст.215, ст.228 ЦК України, у
зв'язку з чим угоди, укладені між ПП
«Бессарабія-В» та TOB «Вторметекспорт» у
податковому кредиті мають ознаки
нікчемності; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст.198,
п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України,
в результаті чого зменшено залишок
від'ємного значення з ПДВ, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду, на
суму 261135 грн., в тому числі по періодах:
за лютий 2012 р. в сумі 25656 грн., за
березень 2012 р. у сумі 235479 грн. На
підставі вказаного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.03.2014 року
№, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 261135 грн., яке
за наслідками його оскарження в
адміністративному порядку до ГУ
Міндоходів в Одеській області залишено
без змін.

ПП «БЕССАРАБІЯ-В» вважає зазначене
податкове повідомлення-рішення такими,
що не відповідає нормам діючого
законодавства та підлягає визнанню
протиправним і скасуванню, з огляду на
наступне.

Як вказує позивач, у надісланому
Арцизькою ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області до ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
податковому повідомленні-рішенні
(форма «В4») від 05.03.2014р. №
податковий орган посилається як на
підставу його складання на акт
перевірки від 03.03.2014 р. №104/2200/35434347, який
податковим органом позивачу не
надавався взагалі, що є порушенням п.
86.1. ст. 86 Податкового кодексу України.
Водночас, позивач зазначає, що акт
перевірки від 03.03.2014р. №104/22-35434347
надійшов до ПП «Бессарабія-В» 05.03.2014р., а
податкове повідомлення-рішення від
05.03.2014р. №, яке складене на
підставі невідомого акту перевірки від
03.03.2014 №104/2200/35434347, надійшло на адресу
підприємства 07.03.2014 р., і, посилаючись на
те, що якщо навіть вважати, що вказане
податкове повідомлення - рішення
складене на підставі акту №104/22-35434347,
то, на думку позивача, податковим
органом порушено право ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» на надання до
податкового органу протягом п'яти
робочих днів з дня отримання акту
заперечень на акт перевірки.

Не погоджуючись з висновками Арцизької
ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області,
викладеними в акті перевірки, відносно
того, що операції з TOB «Вторметекспорт»
за період лютий, березень 2012р. мають
ознаки безтоварних операцій, оскільки
не підтверджено реальність здійснення
господарських відносин, щодо
нікчемності угод, укладених з TOB
«Вторметекспорт», позивач зазначає, що
перед укладенням з TOB «Вторметекспорт»
договорів купівлі-продажу від 22.02.2012 р.
№22/02/12-1 та від 07.03.2012р. №07/03/12
працівниками бухгалтерії ПП
«Бессарабія-В» була проведена звірка
даних на офіційному веб-сайті ДПА по TOB
«Вторметекспорт» (), та
реквізити відповідали наданим. При
цьому, як вказує позивач, зазначені
договори купівлі - продажу укладені у
належній письмовій формі, підписані
повноважними представниками сторін та
скріплені печатками контрагентів, і
законодавством, в свою чергу, не
передбачено зобов'язань здійснення
покупцем перевірки у продавця основних
засобів, власних, складських,
торгівельних, виробничих та інших
приміщень, а також наявності трудових
ресурсів.

Також, позивач зазначає, що посилання
відповідача як на підставу того, що
документально не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин між ПП «БЕССАРАБІЯ-В» та TOB
«Вторметекспорт», на надісланий до
Арцизької ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області від ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві акт від 18.11.2013 р. №1936/22-01/30127924
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки TOB «Вторметекспорт»,
не заслуговує на увагу, оскільки,
по-перше, договори купівлі продажу між
ПП «БЕССАРАБІЯ-В» та TOB
«Вторметекспорт» були укладені 22.02.2012
р. та 07.03.2012 р., а отже станом на момент
укладання договорів відносно TOB
«Вторметекспорт» ще не стояв стан
підприємства: « 9» - «направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням», а інше податковим
органом не доведено. Крім того,
відносно посилань податкової у акті
перевірки на «відсутність за
місцезнаходженням» підприємства
«Вторметекспорт» у формі TOB () позивач зазначає, що вказані
твердження спростовуються витягами з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців на
підприємство «Вторметекспорт» у формі
TOB станом на 26.09.2013р. серія АД №167816 та
станом на 24.01.2014р. серія АД №166158, в яких
у графі «статус відомостей про
юридичну особу» зазначено, що
відомості підтверджено. Також, згідно
вказаних Витягів вбачається, що до них
не внесено записів ані про

відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням, ані запису про
відсутність

підтвердження відомостей про юридичну
особу. Також, позивач зазначає, що під
час укладання правочинів
підприємством «Вторметекспорт» у
формі TOB було надано позивачу копію
свідоцтва №200086044 про реєстрацію
платника податку на додану вартість
серії НБ №262100.

Отже, на думку позивача, з викладеного
вбачається, що на час здійснення
господарських операцій між позивачем
та контрагентом-постачальником,
підприємство «Вторметекспорт» у формі
TOB було включено до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, статус відомостей
про вказану юридичну особу
підтверджено, та це підприємство було
зареєстровано як платник податку на
додану вартість.

Також, позивач посилається на те, що
Арцизька ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській
області неправомірно вказує в акті
перевірки про те, що операції ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» з контрагентом TOB
«Вторметекспорт» мали ознаки
безтоварних операцій, і такий висновок
відповідача не відповідає дійсним
обставинам справи, і спростовується
первинними документами. При цьому,
відповідно до вимог Податкового
Кодексу України ПП «БЕССАРАБІЯ-В» до
податкового кредиту включені тільки ті
суми, що підтверджені податковими
накладними, виданими TOB
«Вторметекспорт», які заповнені
відповідно до встановленого порядку.

Так, позивач зазначає, що в акті
вказується, що у TOB «Вторметекспорт»
відсутній технічний персонал у
необхідній кількості, транспортні
засоби у необхідній кількості, однак в
акті відсутні будь-які посилання на те,
яким чином була визначена податковим
органом необхідна кількість
технічного персоналу та транспортних
засобів для проведення господарської
діяльності, відсутнє нормативне
обґрунтування з цього приводу,
методика розрахунків необхідної
кількості технічного персоналу та
транспортних засобів. Позивач
зазначає, що оскільки підприємство
«Вторметекспорт» у формі TOB було
великим платником податків, то, на
думку позивача, це спростовує
твердження податкової щодо
відсутності у зазначеного
підприємства умов для ведення
господарської діяльності. Крім того,
підприємства у своїй діяльності не
обмежені в праві укладати
цивільно-правові угоди щодо оренди
приміщень, устаткування та
автотранспорту, використовувати
залучені за цивільно-правовими угодами
трудові та інші ресурси, тощо.

Водночас, позивач посилається на те, що
податковий орган в акті перевірки
зазначає про те, що: «вбачається
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій надання податкової вигоди
переважно з контрагентами», проте
ніяких належних та допустимих доказів
в підтвердження цього висновку
податковим органом не надано;
відомостей про відкриття кримінальної
справи саме щодо TOB «Вторметекспорт» не
зазначено.

Як вказує позивач, укладені договори
купівлі-продажу були фактично виконані
сторонами: товар за договорами
переданий продавцем та оплачений
покупцем, що підтверджується
відповідними, належним чином
оформленими первинними документами,
які були надані посадовим особам ОДПІ,
тобто, договори купівлі-продажу,
укладені між ПП «БЕССАРАБІЯ-В» та TOB
«Вторметекспорт», укладалися з метою
настання реальних наслідків, які
фактично настали (придбання соняшника
та його використання у власній
господарській діяльності). Зокрема,
позивач зазначає, що товар (соняшник),
який придбано позивачем у TOB
«Вторметекспорт» використаний ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» у подальшій діяльності
підприємства, та з нього була
виготовлена соняшникова олія.

Таким чином, на думку позивача, з
наведеного вбачається, що ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» цілком правомірно
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
підтверджені податковими накладними,
які були виписані TOB «Вторметекспорт».

При цьому, як вказує позивач,
припущення, висновки відповідача в
акті перевірки, не є підставою для
позбавлення позивача, як
добросовісного платника податку, права
на віднесення сплачених ним у ціні
товару відповідних сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту, оскільки ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
виконало усі передбачені законом
обов'язки щодо цього та має всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту (видаткові
накладні, податкові накладні та інше).

Також, позивач зазначає, що без
відповідного судового рішення про
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними, податкові органи не можуть
застосовувати наслідки недійсності
правочину та відповідно робити
висновки про неправомірність внесення
сум до податкового кредиту в
податковій декларації. Водночас,
позивач зазначає, що Арцизькою ОДПІ не
надано доказів щодо фактів порушення
конституційних прав чи свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконного
володіння ним внаслідок укладання та
виконання ПП «БЕССАРАБІЯ-В» та TOB
«Вторметекспорт» правочинів, а також,
Арцизькою ОДПІ не було обґрунтовано
належним чином і доведено у
встановленому законом порядку, що
угоди порушують публічний порядок,
суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави, а отже
посилання відповідача на порушення
позивачем частини 1,5 ст. 203, частини 1,2
ст. 215 є безпідставними та
необґрунтованими.

За наведених обставин позивач просив
суд визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
05.03.2014 року №

Відповідач надав до суду письмові
заперечення на адміністративний позов
(т.1 а.с.165-174), в яких зазначив про
безпідставність позовних вимог,
посилаючись на те, що Арцизькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного Управління
Міндоходів в Одеській області в ході
проведення перевірки приватного
підприємства «БЕССАРАБІЯ-В»
встановлено, що посадовими особами ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» безпідставно
сформовано податковий кредит,
задекларований в декларації з податку
на додану вартість за лютий 2012 року,
березень 2012 року по взаємовідносинах з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Вторметекспорт»
(), яким безпідставно
сформовані податкові зобов'язання при
взаємовідносинах з
контрагентом-покупцем ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» (код за ), що
як наслідок, призвело до
безпідставного формування об'єкту
оподаткування податком на додану
вартість по операціях з продажу та
придбання товарів, оскільки
документально не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин TOB «Вторметекспорт» з
СГД-постачальниками та СГД-покупцями, в
тому числі, з ПП «БЕССАРАБІЯ-В» (), за період з 01.01.2012 р. по
30.09.2013 p., їх вид, обсяг, якість та
розрахунки.

Таким чином, як вказує відповідач,
враховуючи те, що у постачальника - ТОВ
«Вторметекспорт» () по
взаємовідносинам з ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
(код за ) згідно наданої
інформації по акту ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 18.11.2013 року №1936/22-01/30127924 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Вторметекспорт» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.01.2012
року по 30.09.2013 року, відсутні необхідні
умови для ведення господарської
діяльності, відсутні основні фонди,
технічний персонал, виробничі активи,
складські приміщення, транспортні
засоби, земельні ділянки, то згідно з
частинами 1, 5 ст. 203, пунктами 1, 2 ст. 215, п.
1 ст.216, ст. 228 Цивільного кодексу
України, договір купівлі-продажі від
22.02.2012 року №07/03/12 та договір
купівлі-продажі від 07.03.2012 року №07/03/12,
укладені ПП «БЕССАРАБІЯ-В» (код за
) з TOB «Вторметекспорт» () мають ознаки нікчемності,
не створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.

На підставі викладеного, як зазначає
відповідач, позивачу правомірно
зменшено залишок від'ємного значення з
ПДВ, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (рядок 24
декларації з ПДВ) на суму 261135,00 грн. у
тому числі: за лютий 2012 року - 25656,00 грн.,
за березень 2012 року - 235479,00 грн.

Враховуючи викладене, відповідач
вважає що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є правомірним та
скасуванню не підлягає, у зв'язку із чим
просив суд відмовити у задоволенні
позову.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві,
наданих письмових поясненнях (т.1
а.с.245-247) та на подані до суду докази.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового засідання відповідач
був повідомлений належним чином та
своєчасно, що підтверджується
матеріалами справи. При цьому, з боку
відповідача до суду були надані
клопотання від 28.04.2014 року, від 19.05.2014
року про розгляд справи за відсутності
представника Арцизької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів в
Одеській області у зв'язку із
відпусткою юриста, в яких також
зазначено, що надані заперечення на
позов відповідач підтримує в повному
обсязі та просить суд відмовити у
задоволенні адміністративного позову
ПП «БЕССАРАБІЯ-В» (т.2 а.с.43,44).

Таким чином, зважаючи на положення ч.4
ст.122 КАС України, ст.128 КАС України, суд
розглядав справу за відсутності
відповідача на підставі наявних в
матеріалах справи доказів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
ознайомившись з запереченнями
відповідача, дослідивши обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та перевіривши їх
доказами, суд встановив наступні факти
та обставини.

Приватне підприємство «БЕССАРАБІЯ-В»
зареєстровано як юридична особа 19.02.2008
року, що підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
копія якого наявна в матеріалах справи
(т.1 а.с.154-156).

Судом встановлено, що підприємство
знаходиться на податковому обліку в
Арцизькій ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області, та у період, за який
проводилась перевірка, «БЕССАРАБІЯ-В»
було зареєстровано, зокрема, платником
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг), що підтверджується свідоцтвом
№200053628 про реєстрацію платника податку
на додану вартість (т.1 а.с.157) та п. 2.4.
акту перевірки (т.1 а.с.22-23).

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі абзацу 3 підпункту 75.1.2 пункту
75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1
статті 78, пункту 79.2 статті 79
Податкового Кодексу України, згідно
постанови старшого слідчого з ОВС
першого ВКР ФР ГУ Міндоходів в Одеській
області майора податкової міліції
Яшиної Г.Ю. «Про призначення
документальної позапланової
перевірки» від 20 січня 2014 року (т.2
а.с.47-48), відповідно повідомлення про
початок документальної позапланової
невиїзної перевірки від 17.02.2014 року
№1551/10/15-07-22 та наказу Арцизької ОДНІ ГУ
Міндоходів в Одеській області від
17.02.2014 року №108 (т.1 а.с.175), начальником
відділу податкового аудиту Арцизької
ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області,
Бєзугловим Є.О., з 18.02.2014 року по 24.02.2014
року проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
приватного підприємства
«БЕССАРАБІЯ-В», з
питань правомірності нарахування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість,
отриманого від особи, яка мала
відносини з платником податків -
товариством з обмеженою
відповідальністю «Вторметекспорт»
() за період з 01.01.2012 року
по 31.03.2012 року.

Як зазначено в акті перевірки та не
спростовувалось представником
позивача, перевірку проведено з відома
директора ПП «БЕССАРАБІЯ-В».

За результатами вказаної перевірки
Арцизькою ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області складено акт від
03.03.2014 року № 104/22-35434347, яким встановлено
порушення позивачем: ч.ч.1,5 ст.203, п.п.1,2
ст.215, ст.228 ЦК України, у зв'язку з чим
угоди, укладені між ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
та TOB «Вторметекспорт» у податковому
кредиті 261135 грн. мають ознаки
нікчемності; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст.198,
п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України,
в результаті чого зменшено залишок
від'ємного значення з ПДВ, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду, на
суму 261135 грн., в тому числі по періодах:
за лютий 2012 р. в сумі 25656 грн., за
березень 2012 р. у сумі 235479 грн. (т.1 а.с.21-47).

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.03.2014 року
№, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у сумі 261135 грн. (т.1
а.с.48,176).

Не погоджуючись із зазначеним
податковим повідомленням-рішенням, ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» звернулось із
відповідною скаргою до Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (т.1 а.с.49-65), яка рішенням
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про результати
розгляду первинної скарги
№880/10/15-32-10-02-07 від 07.04.2014 року, залишена
без задоволення, а оскаржуване
податкове повідомлення-рішення від
05.03.2014 року № НОМЕР_1 - залишило без змін
(т.1 а.с.66-70).

В свою чергу, не погодившись з
висновками податкового органу та
винесеним податковим
повідомленням-рішенням, позивач
звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи питання щодо правомірності
винесення оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, суд виходить з
наступного.

Спірне податкове повідомлення-рішення
базується на викладених в акті
перевірки висновках відповідача про
те, що позивачем порушено: ч.ч.1,5 ст.203,
п.п.1,2 ст.215, ст.228 ЦК України, у зв'язку з
чим угоди, укладені між ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» та TOB «Вторметекспорт» у
податковому кредиті 261135 грн. мають
ознаки нікчемності та п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3
ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу
України, в результаті чого зменшено
залишок від'ємного значення з ПДВ, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду, на суму 261135 грн., в тому числі
по періодах: за лютий 2012 р. в сумі 25656
грн., за березень 2012 р. у сумі 235479 грн.

Вказані висновки відповідача в акті
перевірки обґрунтовані наступним.

Як зазначається в розділі 3 акту
перевірки «Перевірка правових
взаємовідносин ПП «БЕССАРАБІЯ-В» з
контрагентом TOB «Вторметекспорт»
згідно наданої інформації від СУ ФР ГУ
Міндоходів в Одеській області, та
згідно наданої інформації від ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві», відповідно до надісланої
постанови від 24.01.2014 року №241/8/22 СУ ФР ГУ
Міндоходів в Одеській області,
досудовим розслідуванням встановлено,
що службові особи TOB «Олімпекс Купе
Інтернешнл» в період 2011-2013 років,
шляхом безпідставного формування
податкового кредиту та валових витрат
від «транзитних» підприємств TOB
«Укрвторметагро», TOB «Регіональне
Агропостачання - Сервіс», TOB «Ферко», TOB
«Вторметекспорт», умисно ухилились від
сплати податку на прибуток та податку
на додану вартість на загальну суму
понад 3000000 грн.

Встановлено, що у TOB «Вторметекспорт»
() відсутні фізичні,
технічні та технологічні можливості до
вчинення господарських операцій, а
саме; відсутній кваліфікований
персонал, незначний штат працюючих при
тому, що діяльність потребує участі
більшої кількості людей, у тому числі
зі спеціальною освітою, відсутні
основні фонди, у тому числі транспортні
засоби, приміщення для зберігання
товарів, тощо. Вищенаведені обставини
свідчать про відсутність у TOB
«Вторметекспорт» можливості
здійснювати реальні господарські
операції з СГД - постачальниками та СГД
-покупцями. Окрім того, аналізом
податкової звітності TOB
«Вторметекспорт» ()
встановлено відсутність у зазначеного
підприємства задекларованих
зобов'язань та податкового кредиту
протягом 2012 року.

Згідно надісланого акта від ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві про неможливість проведення
зустрічної звірки від 18.11.2013 року
№1936/22-01/30127924 ТОВ «Вторметекспорт» () щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.01.2012 року по
30.09.2013 року (т.1 а.с.177-243), зустрічну
звірку неможливо провести у зв'язку з
тим, що згідно інформаційного ресурсу
Міністерства доходів і зборів України
«Податковий блок», який
використовується в ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві,
станом на момент проведення зустрічної
звірки, стан підприємства: 9 -
«направлено повідомлення

про відсутність за місцезнаходженням».

Водночас, як вказується в акті
перевірки, проведеним аналізом
фінансово-господарської діяльності
встановлено відсутність у TOB
«Вторметекспорт» необхідних умов для
ведення господарської діяльності,
відсутність власних основних фондів,
технічного персоналу у необхідній
кількості, власних виробничих активів,
власних складських приміщень,
транспортних засобів у необхідній
кількості, відсутність ведення
бухгалтерського обліку на
підприємстві, вбачається проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру, платник
не знаходиться за місцезнаходженням,
тому наведені обставини свідчать про
відсутність факту реального
здійснення господарської діяльності
зазначеного підприємства за період з
01.01.2012 року по 30.09.2013 року.

Таким чином, документально не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин TOB
«Вторметекспорт» з
СГД-постачальниками та СГД-покупцями, в
тому числі з ПП «БЕССАРАБІЯ-В» (код за
), за період з 01.01.2012 р. по
30.09.2013 p., їх вид, обсяг, якість та
розрахунки, в порушення підпункту
п.п.16.1.11 п.16.1 ст.16, п.45.2 ст.45, 14.1.181 пункту
14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту
187.1 статті 187, пункту 198.1, пункту 198.2
статті 198, Податкового Кодексу України.

При цьому, у п.4.2.2 «Податковий кредит»
акту перевірки зазначається, що згідно
додатків №5 «Розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів» за допомогою
підсистеми «Співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту на
рівні Міндоходів України» за період
лютий, березень 2012 року встановлено
формування податкового кредиту по
взаємовідносинам із контрагентом TOB
«Вторметекспорт».

Перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період лютий 2012
року,

березень 2012 року встановлено його
завищення всього сумі 261135,00 грн., у тому
числі: за лютий 2012 року - 25656,00 грн., за
березень 2012 року - 235479,00 грн.

Як зазначається в цій частині акту,
посадовими особами ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
(код за ) безпідставно
сформовано податковий кредит,
задекларований в декларації з податку
на додану вартість за лютий 2012 року,
березень 2012 року по взаємовідносинах з
ТОВ «Вторметекспорт» ().

Таким чином, враховуючи викладене та на
порушення п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.
188 п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» (код за ) по
взаєморозрахунках з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Вторметекспорт» () за
результатами перевірки зменшено на
261135,00 грн., в тому числі: за лютий 2012 року
- 25656,00 грн., за березень 2012 року - 235479,00
грн.

При цьому, на сторінках 20-22 акту
перевірки відповідачем наводиться
перелік договорів, податкових
накладних, видаткових накладних (із
зазначенням їх реквізитів та змісту) на
підставі яких, відповідачем зменшено
податковий кредит ПП «Бессарабія-В» за
лютий та березень 2012 року, та
зазначається, що ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
розрахувалось за поставлений товар
(соняшник) згідно платіжних доручень,
які також відображені в акті перевірки,
на сторінці 22.

Водночас, відповідач зазначаючи в акті,
що під час перевірки посадовими
особами підприємства були надані всі
необхідні документи, вказує на те, що
враховуючи те, що у постачальника ТОВ
«Вторметекспорт» по взаємовідносинам
з ПП «БЕССАРАБІЯ-В» згідно наданої
інформації по акту ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 18.11.2013 року №1936/22-01/30127924 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Вторметекспорт» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.01.2012
року по 30.09.2013 року, - відсутні необхідні
умови для ведення господарської
діяльності, відсутні основні фонди,
технічний персонал, виробничі активи,
складські приміщення, транспортні
засоби, земельні ділянки, то згідно з
частинами 1,5 ст.203, пунктами 1, 2 ст. 215, п. 1
ст.216, ст. 228 Цивільного кодексу України,
договір купівлі-продажі від 22.02.2012 року
№07/03/12 та договір купівлі-продажі від
07.03.2012 року №07/03/12, укладений ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» з TOB «Вторметекспорт»
мають ознаки нікчемності.

Також, відповідач зазначає, що
зазначені операції між TOB
«Вторметекспорт» та ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
не містять у суті своїй розумних
економічних або інших причин (ділової
мети) систематичного (протягом місяця)
придбання та продажу товарів.

Відсутність поставок продукції
позивачу TOB «Вторметекспорт» свідчить
про укладення угод з ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
без мети настання реальних наслідків, і
отже, зазначені угоди відповідно до
п.п.1, 5 ст. 203, п.п.1, 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України є нікчемними і в силу
ст.216 ЦК України не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю.

Суд не погоджується з вказаними
висновками акту перевірки, на підставі
яких прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, та досліджуючи
фактичність проведених господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом, їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, а також,
питання щодо нікчемності угод,
зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3
Господарського кодексу України, під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи копій витягів з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців відносно ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» та підприємства
«Вторметекспорт» у формі ТОВ (ТОВ
«Вторметекспорт») (т.1 а.с.87-92, 154-156),
одним із основних видів діяльності
позивача за КВЕД є: 10.41 - виробництво
олії та тваринних жирів, а один із
основних видів діяльності
підприємства «Вторметекспорт» у формі
ТОВ є: 46.21 - оптова торгівля зерном,
необробленим тютюном, насінням і
кормами для тварин.

Судом встановлено, що між ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» (Покупець) та ТОВ
«Вторметекспорт» (Продавець) 22.02.2012
року укладений договір купівлі-продажу
№ 22/02/12-1 (т.1 а.с.94-95), та 07.03.2012 року
укладений договір купівлі-продажу
№07/03/12 (т.1 а.с.100-101), згідно умов яких
передбачено, що Продавець
зобов'язується поставити у власність
Покупця, а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити
сільгосппродукцію (товар), на умовах
даних Договорів (п.1.1. Договорів).
Найменування, кількість та ціна за
одиницю товару визначається згідно
видаткових накладних Продавця (п.1.2
Договорів). Згідно п.3.1 Договорів оплата
здійснюється Покупцем на підставі
даних про залікову вагу, а також на
підставі наданих Продавцем документів
(рахунок, видаткова, податкова та
товарно-транспортна накладні). Пунктом
6.1 Договорів визначено, що ці Договори
вступають в силу з моменту їх
підписання та діють до повного
виконання сторонами умов Договорів.

На підтвердження виконання вказаних
договорів позивачем надано до суду
належним чином засвідчені копії:
рахунків на оплату товару (соняшника),
видаткових накладних та податкових
накладних на товар (соняшник) (т.1 а.с.96-99,
102-128), детальних перелік яких наведено в
акті перевірки на сторінках 20-22.

Транспортування вказаної продукції
позивачу згідно умов зазначених вище
договорів купівлі-продажу
здійснювалось ТОВ «Вторметекспорт», що
підтверджується товарно-транспортними
накладними, виписаними у період
лютий-березень 2012 року (т.2, а.с.69-80), в
яких відображено, зокрема, залікову
вагу товару (соняшника), пункт
розвантаження: м. Ізмаїл, Болградське
шосе, 8, дані водіїв та транспортних
засобів, а також містяться підписи
уповноважених осіб, які дозволи
відпуск товару, одержали товар, тощо.

При цьому, на підтвердження наявності у
позивача місць для розміщення та
зберігання придбаної
сільгосппродукції у ТОВ
«Вторметекспорт» за адресою, що
зазначена в ТТН: м. Ізмаїл, Болградське
шосе, 8, позивачем надано до суду:
засвідчені копії свідоцтва на право
власності позивача на нерухоме майно
(виробничий комплекс), який
розташований за адресою: м. Ізмаїл,
Болградське шосе,8 від 23.01.2012 року №241 та
акту державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта за адресою: м.
Ізмаїл, Болградське шосе,8 (цех по
виробництву соняшникової олії та
складські приміщення) (т.2 а.с.88-92).

Про фактичне отримання та
оприбуткування позивачем вказаного
товару, отриманого від ТОВ
«Вторметекспорт», окрім вказаного
вище, свідчать також, надані позивачем
у засвідчених копіях: довіреності на
отримання Ільєвою К.Г., яка згідно
наказу №01-к від 01.02.2009 року займає
посаду комірника на ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
(т.2 а.с.68) товарно-матеріальних
цінностей (соняшника) від ТОВ
«Вторметекспорт» згідно виписаних
рахунків (т.2 а.с.100-105); прибуткові
накладні на товар (соняшник), який
одержала комірник ОСОБА_4 (т.2 а.с.106-112) та
накладна оприбуткування продукції на
склад №247 від 22.03.2012 року, серед, якої
олія соняшникова нерафінована складає
174 тони (т.2 а.с.113); картки аналізу зерна
за формою №47 на соняшник 2011 року
врожаю, складені за період
лютий-березень 2012 року, які містять,
зокрема, назву відправника (ТОВ
«Вторметекспорт»), пункт
розвантаження: м. Ізмаїл, Болградське
шосе, 8, дані транспортних засобів,
якими здійснювалась доставка кожної
партії товару (соняшника) (т.2 а.с.54-67).

Також, судом встановлено, що ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» здійснило оплату
грошовими коштами, в тому числі з
урахуванням суми податку на додану
вартість, за отриманий від ТОВ
«Вторметекспорт» товар - соняшник, що
підтверджується копіями платіжних
доручень, перелік яких наведено в акті
перевірки та засвідченими копіями
виписок ПАТ "Терра Банк" по рахунку ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» за період з 14.03.2012 по
31.03.2012 року та за 20.02.2012 року (т.1 а.с.129-133,
т.2 а.с.52-53).

Разом з тим, надані до суду та наявні в
матеріалах справи копії податкових
накладних, виписаних ТОВ
«Вторметекспорт» у періоді
лютий-березень 2012 року, які були надані
до Державної податкової служби України
в електронному вигляді та
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних, дають право на
віднесення сплачених в ціні придбаного
товару сум ПДВ до складу податкового
кредиту та є необхідною умовою для
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість.

Судом встановлено, що вказані
податкові накладні, належним чином
оформлені, були отримані позивачем від
його контрагента на кількість товару
відповідно до укладених угод та згідно
товарно-транспортних накладних, що
поміж іншого, підтверджується
реєстрами отриманих та виданих
податкових накладних за період
лютий-березень 2012 року, копії яких
наявні в матеріалах справи (т.1 а.с.140-153).

Суми податку на додану вартість
відповідно до вказаних вище податкових
накладних позивач включив до
складу податкового кредиту з ПДВ за
лютий-березень 2012 року, що
підтверджується податковими
деклараціями з податку на додану
вартість за вказаний період та
додатком 5 до них (т.1 а.с.134-139, т.2
а.с.114-120).

Водночас, як вже зазначалось судом,
одним із видів діяльності за КВЕД, який
здійснює позивач є: 10.41 - виробництво
олії та тваринних жирів.

На підтвердження наявності умов,
основних засобів та обладнання для
здійснення своєї господарської
діяльності із виробництва олії,
позивачем надано до суду вже
досліджені судом засвідчені копії
свідоцтва на право власності позивача
на нерухоме майно (виробничий
комплекс), який розташований за
адресою: м. Ізмаїл, Болградське шосе,8
від 23.01.2012 року №241 та акту державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта за адресою: м. Ізмаїл,
Болградське шосе,8 (цех по виробництву
соняшникової олії та складські
приміщення), а також, засвідчену копію
витягу стосовно наявності на
підприємстві позивача основних
засобів (рухомого майна) (т.2 а.с.93-99).

В свою чергу, на підтвердження того, що
позивачем був придбаний вищевказаний
товар (соняшник) у ТОВ
«Вторметекспорт» з метою його
подальшого використання в межах
господарської діяльності позивача, а
саме для подальшої переробки на
соняшникову олію з метою реалізації
такої олії для отримання прибутку,
останнім надано до суду копії:
контракту №108/TR від 10.04.2012 року,
укладеного між компанією «Risoil Overseas LTD»
(покупець) та ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
(продавець), згідно якого продавець
продає, а покупець приймає та оплачує
сиру нерафіновану пресовану олію із
насіння соняшника врожаю 2011 року,
українського походження, наливом (т.1
а.с.248-253); вантажно-митних декларацій за
травень 2012 року, згідно яких
задекларований в цих ВМД товар (сира
нерафінована пресована олія із насіння
соняшника врожаю 2011 року, українського
походження, виробник: ПП
«БЕССАРАБІЯ-В») вивезена за межі митної
території України (т.2 а.с.83-86).

Таким чином, як вбачається з
викладеного, вказане свідчить про
фактичне здійснення позивачем
господарської діяльності з придбання у
його контрагента -ТОВ «Вторметекспорт»
товару та його використання позивачем
у подальшій господарській діяльності з
метою отримання прибутку.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні суми ПДВ віднесені позивачем до
складу податкового кредиту за
наслідками проведення господарських
операцій із його контрагентом ТОВ
«Вторметекспорт» за період
лютий-березень 2012 року.

Правові відносини щодо формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість з 01.01.2011 року
регулюються Податковим кодексом
України, веденням бухгалтерського
обліку по податкових операціях
встановлено Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (далі - Закон Про
бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності, на
підставі даних, не підтверджених
документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський
облік визначено загальне поняття та
характеристика документу на підставі
якого виникає право та обов'язок в
платника податків на формування
показників податкової, бухгалтерської
та фінансової звітності. Таким
документом є первинний документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Вимоги до первинного
документу встановлені ст. 9 цього ж
Закону та повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми);
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої
господарської операції підприємства
фіксується та підтверджується
первинними документами, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про
бухгалтерський облік, на даних
бухгалтерського обліку базуються
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності. Отже, первинні
документи по відображенню
господарської операції є підставою й
для податкового обліку.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту визначений ст. 198 Податкового
кодексу України (надалі - ПК України).

Відповідно до п.п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг. Пунктом
198.2. ст. 198 ПК України встановлено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг, або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій
у необоротні капітальні активи), у
тому числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.1. ст.201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
відповідні реквізити.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України визначено,
що право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Тобто, як вбачається з викладеного,
необхідною умовою для віднесення до
податкового кредиту сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість є факт придбання товарів та
послуг із метою їх використання у
власній господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість, має бути
фактично підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Відповідно п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України
постачання товарів - будь-яка передача
права на розпорядження товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду та
відповідно п. 14.1.202 зазначеної статті
продаж (реалізація) товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими господарськими,
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатного надання
товарів.

Як вже встановлено судом, позивачем на
підтвердження обґрунтованості
віднесення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
за перевіряємий період, були надані
отримані від його контрагента належним
чином оформлені податкові накладні,
видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні та інші
супутні бухгалтерські та первинні
документи, відповідно до договорів на
кількість придбаного товару за
договорами купівлі-продажу
сільськогосподарської продукції.

Водночас, суд зазначає, що нормами
податкового законодавства визначено,
що нарахування податкового кредиту
здійснюється на підставі податкової
накладної, яка сама по собі є підставою
для нарахування податкового кредиту за
умови її відповідності вимогам
законодавства, оскільки це єдиний
документ первинного бухгалтерського
та податкового обліку, що містить у
собі суму ПДВ, яку можливо відобразити
в податкових деклараціях з ПДВ. При
цьому, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Разом з цим, єдиною підставою для
настання відповідальності платника
податку, є неможливість підтвердження
сум податку, включеного до складу
податкового кредиту, податковими
накладними, проте, як вже встановлено
судом, відповідні податкові накладні у
позивача на час перевірки були наявні.

При цьому, суд зазначає, що платники
податку відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту і своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер. Якщо
контрагенти позивача не виконали своїх
зобов'язань по сплаті податку, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб.

Із наведеного вбачається, що сама по
собі несплата податку продавцем (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) в
разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем. Жодна норма Податкового
кодексу України, жоден законодавчий
акт не вимагає від платника податків
контролювати сплату своїм
контрагентом до бюджету податків та
ведення ним бухгалтерського та
податкового обліку. Контроль за
дотриманням платниками податків
податкового законодавства та
своєчасну сплату ними податків
здійснює податкова служба.

Проте, незважаючи на те, що жодна норма
не вимагає від платника податків
контролювати сплату своїм
контрагентом до бюджету податків та
ведення ним бухгалтерського та
податкового обліку, як встановлено
судом, позивачем 01.04.2014 року, з метою
підтвердження господарської
діяльності та товарності операцій між
TOB «Вторметекспорт» та ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» за періоди лютий 2012 р.,
березень 2012р. та вересень 2013р. на адресу
директора ТОВ «Вторметекспорт»
направлено лист із проханням надати,
зокрема, копії податкових декларацій
за лютий 2012р., березень 2012р., вересень
2013р. та копії розшифровок податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів за вказаний
період (т.2 а.с.28).

У відповідь на вказаний лист, ТОВ
«Вторметекспорт» надало позивачу
завірені копії документів, які в свою
чергу позивачем були надані до суду, а
саме: податкові декларації з податку на
додану вартість за лютий та березень 2012
року; розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів за вказані
періоди (додаток 5) разом із квитанціями
про прийняття ДПІ на районному рівні
вказаної звітності та додатків 5 (т.2
а.с.10-24).

При цьому, з розшифровок податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів (Додаток 5)
вбачається, що у розділі "Податкові
зобов'язання" ТОВ «Вторметекспорт»
відобразило платника податку-покупця з
індивідуальним податковим номером
"78", яким згідно свідоцтва про
реєстрацію платника ПДВ, є ПП
«БЕССАРАБІЯ-В», із зазначенням обсягів
поставки (без ПДВ) та ПДВ за лютий 2012
року, що відповідають даним, які
позивач відобразив у своєму
податковому обліку з податку на додану
вартість за цей період по
взаємовідносинам із ТОВ
«Вторметекспорт» (індивідуальний
номер - 91) за господарськими
договорами купівлі-продажу
сільгосппродукції. Водночас, як
вбачається із наданої звітності
позивача та його контрагента за
березень 2012 року (додаток 5), у розділі
"Податкові зобов'язання" ТОВ
«Вторметекспорт» відобразило платника
податку-покупця з індивідуальним
податковим номером "78", із
зазначенням обсягів поставки (без ПДВ) -
1177394,97 грн. та ПДВ - 235478,99 грн., в той час,
як позивачем у розділі «Податковий
кредит», по контрагенту із
індивідуальним податковим номером «
91», яким є ТОВ «Вторметекспорт»,
зазначено обсяг постачання (без ПДВ) -
1177717,59 грн. та ПДВ - 235543,52 грн.

Суд зазначає, що на сторінці 17 акту
перевірки відповідачем відображено, що
в податковій декларації позивача з ПДВ
за березень 2012 року відхилення суми ПДВ
по контрагенту ТОВ «Вторметекспорт»
становить 64,53 грн., та відповідно
позивачу, згідно висновків акту
перевірки та оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, було
знято зменшено суму податкового
кредиту у розмірі 235479 грн., тобто суму,
яка відображена контрагентом позивача.

Згідно акту ДПІ У Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві від
18.11.2013 року №1936/22-01/30127924 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Вторметекспорт» щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами за період з 01.01.2012 року
по 30.09.2013 року» зазначено, що при звірці
використано податкову звітність з ПДВ
ТОВ «Вторметекспорт» та додатки 5 до
неї за вказаний період.

Тобто, вказане свідчить про те, що
контрагентом позивача - ТОВ
«Вторметекспорт» відображено у його
податковому обліку дані за результатом
здійснення вищевказаних господарських
операцій з придбання соняшника із
позивачем.

Окрім того, суд зазначає, що у разі, якщо
на час здійснення господарських
операцій, за якими податковий орган не
визнає обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
постачальники були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Судом встановлено, що і позивач, і його
контрагент на час укладання спірних
правочинів, були зареєстровані як
платники податку на додану вартість (т.1
а.с.93, 157). Вказана обставина також не
заперечувалася відповідачем.

Разом з цим, з наявних в матеріалах
справи копій витягів з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців вбачається,
що ТОВ «Вторметекспорт» включений до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців за
своєю юридичною адресою, що була
зазначена в податкових накладних,
виписаних на адресу позивача.

Необхідно також враховувати і практику
Європейського суду з прав людини,
рішення якого, згідно ст.17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", а також враховуючи
приписи ст. 9 Конституції України та ст.
19 Закону України "Про міжнародні
договори України", є джерелом права та є
обов'язковим для виконання Україною.

Європейський суд з прав людини (п'ята
секція) у своєму рішенні від 22.01.2009 р.
(заява №3991/03) у справі "Булвес"АД проти
Болгарії зазначив наступне:
"Враховуючи своєчасне і повне
виконання компанією-заявником своїх
обов'язків із декларування ПДВ,
неможливості з її сторони забезпечити
дотримання постачальником його
обов'язків щодо декларування ПДВ і той
факт, що не було ніякого шахрайства
стосовно системи оподаткування, про
яке компанія-заявник знала чи могла
знати, Суд вважає, що компанія-заявник
не повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування і, як наслідок, сплачувати
ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає,
що такі вимоги прирівнюються, до
надзвичайного обтяження для
компанії-заявника, що порушило
справедливий баланс, який повинен був
підтримуватися між вимогами загальних
інтересів та вимогами захисту права
власності".

Окрім того, суд зазначає, що діючим
законодавством, не передбачено і не
визначено обов'язку підприємства
встановлювати ланцюг суб'єктів
підприємницької діяльності, з якими
контрагенти такого підприємства мали
договірні відносини, а також
підприємству не надано право вимагати
від його контрагентів такої
інформації, проте, к вбачається з акту
перевірки, право позивача на отримання
податкового кредиту поставлено в
залежність від дотримання
контрагентами ТОВ «Вторметекспорт»
вимог податкового законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку про підтвердження фактичного
здійснення господарських операції
щодо отримання позивачем від його
контрагента-постачальника ТОВ
«Вторметекспорт» сільгосппродукції
(соняшника), а також про
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті.

Отже, виходячи з викладеного
вбачається, що фактичні обставини
об'єктивно засвідчують здійснення
господарської діяльності між
позивачем та ТОВ «Вторметекспорт» і
правомірність віднесення позивачем
спірних сум до податкового кредиту з
податку на додану вартість, відповідно
до первинних бухгалтерських
документів та за податковими
накладними, які виписані на виконання
умов викладених вище договірних
відносин.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачем у відповідності до вимог
п.198.1. п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України віднесено до складу
податкового кредиту податок, сплачений
в ціні придбаних товарів, на підставі
податкових накладних, оформлених
належним чином та виданих
підприємством, що на момент здійснення
господарської діяльності мало статус
платника податку на додану вартість.

Водночас, стосовно посилання
відповідача в акті перевірки на те, що
договори, укладені між ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» та ТОВ «Вторметекспорт»
не спричиняють реального настання
правових наслідків, мають ознаки
нікчемності, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну, або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

В даному випадку, виходячи з
вищевикладених фактів та доказів, що їх
підтверджують, суд встановив, що
договори купівлі-продажу укладені в
письмовій формі, виконання вказаних
договорів підтверджується
відповідними видатковими накладними,
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними, а
тому суд робить висновок, що сторони
договорів діяли виключно для
досягнення економічних результатів та
з метою отримання прибутку у
відповідності до ст. 3 ГК України.

Таким чином укладені угоди
відповідають загальним вимогам,
встановленим Цивільним кодексом
України та додержання яких необхідно
для чинності правочину.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо встановлена законом або якщо він
не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно із ч.1 ст.216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. Нікчемний правочин є
недійсним в силу закону, а тому також не
створює інших наслідків, крім тих, що
пов'язанні із його недійсністю.

Згідно зі ст.228 ЦК України, правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

При кваліфікації правочину за ст.228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Окрім цього, з 01 січня 2011 року набули
чинності зміни, внесені до ЦК України,
зокрема, було викладено частину першу
статті 203 у новій редакції та доповнено
статтю 228 частиною третьою. На підставі
частини 3 статті 228 ЦК України чи статті
207 Господарського кодексу України (далі
ГК України) доводити недійсність
правочинів (господарських зобов'язань)
органи державної податкової служби
зобов'язані виключно у судовому
порядку.

В даному випадку договори
купівлі-продажу сільгосппродукції, як
вже зазначалося вище відповідають
вимогам ст. 203 ЦК України, недійсність
таких договорів прямо законом не
встановлена, а також дані договори
судом недійсними не визнавались, а отже
є чинними.

В свою чергу, відповідач в акті
перевірки зазначав про нікчемність
договорів, посилаючись на те, що ТОВ
«Вторметекспорт» відсутнє за своїм
місцезнаходженням.

Згідно витягів з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відносно ТОВ
«Вторметекспорт» станом на 22.02.2012 року,
26.09.2013, 24.01.2014 (т.1 а.с.87-92, т.2 а.с.2-4)
вбачається, що у розділі «статус
відомостей про юридичну особу» -
«відомості підтверджено», та
місцезнаходження юридичної особи
станом на 22.02.2012 року відповідає тим
даним, що зазначені у виданих ТОВ
«Вторметекспорт» податкових накладних
за лютий-березень 2012 року. Також, згідно
вказаних Витягів вбачаться, що
відносно контрагента позивача не
вносилось жодних записів щодо
відсутності вказаної юридичної особи
за її місцезнаходженням.

Разом з цим, відповідачем в силу ст.71
КАС України не надано жодного доказу
того, що на момент видачі податкових
накладних ТОВ «Вторметекспорт» не
знаходились за адресою, що зазначена у
податкових накладних.

Слід також зазначити, що незнаходження
юридичної особи за її
місцезнаходженням тягне наслідки
передбачені Законом України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», із
застосуванням певної процедури,
встановленої цим законом, серед яких
невизнання органом ДПС даних
податкової звітності контрагентів
такої юридичної особи, як і
встановлення ознак нікчемності його
угод не значиться.

Щодо відсутності необхідних умов для
здійснення господарської діяльності,
суд зазначає, що чинним законодавством
чітко не регламентована обов'язкова
кількість необхідних ресурсів для
здійснення тої чи іншої діяльності. В
залежності від специфіки виду
діяльності підприємство у разі
виникнення такої потреби може залучити
до виконання роботи інших осіб з
наявними ресурсами визначеного обсягу
і структури.

При цьому, ні в акті перевірки, ні в
запереченнях відповідача не зазначено,
яка саме кількість трудового ресурсу,
та які саме умови для здійснення
господарської діяльності для
виконання договорів купівлі-продажу
сільгосппродукції були відсутні у ТОВ
«Вторметекспорт».

Разом з цим, з боку відповідача не
надано суду жодних доказів на
підтвердження того, що у контрагента
позивача на час здійснення
господарських операцій із позивачем
щодо постачання соняшника були
відсутні необхідні умови для її
проведення.

В свою чергу, як вже зазначалось судом,
з метою підтвердження господарської
діяльності та товарності операцій між
TOB «Вторметекспорт» та ПП «Бессарабія
-В» за періоди лютий 2012 р., березень 2012р.
та вересень 2013р. позивачем на адресу
директора ТОВ «Вторметекспорт»
направлено лист із проханням надати,
зокрема, належним чином засвідчені
копії: документів що підтверджують
наявність у TOB «Вторметекспорт»
власних або/та орендованих приміщень,
складів, транспортних засобів,
елеватору, обладнання для зважування
зерна, складу зерна, лабораторії, тощо;
довідки про кількість персоналу;
звітів, які подавались TOB
«Вторметекспорт» до Держкомстату (звіт
про основні показники діяльності
підприємства 2012 р., звіт з праці 2012 р.,
тощо.).

У відповідь на вказаний лист, ТОВ
«Вторметекспорт» надало позивачу
завірені копії документів, які в свою
чергу позивачем були надані до суду, а
саме, щодо наявності у ТОВ
«Вторметекспорт» основних засобів та
трудового ресурсу, як то, копія витягу з
бази даних гідротехнічних споруд
відносно наявності у ТОВ
«Вторметекспорт» причалу тари №56
(вантажного) та копію листа ТОВ
«Вторметекспорт», згідно якого станом
на 01.10.2013 року зазначена балансова
вартість майна у розмірі 13891 тис. грн.
(об'єкти нерухомості, технологічне
обладнання, інше) та зазначено, що
чисельність працівників згідно
штатного розкладу складає 80 осіб (т.2
а.с.9,25-27).

При цьому, як встановлено з ТТН, які
досліджені судом, транспортування
придбаної позивачем у ТОВ
«Вторметекспорт» продукції (соняшника)
здійснювалось ТОВ «Вторметекспорт» із
залученням інших осіб у якості
перевізників, оскільки згідно
вищевказаного листа-довідки ТОВ
«Вторметекспорт» вбачається, що
балансова вартість автотранспорту
складає 0,00 грн.

Таким чином, під час розгляду справи
судом не встановлені факти, які
свідчили б про те, що зміст укладених
договорів не відповідає діючому
законодавству України, дійсним намірам
сторін та що ці наміри спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, незаконне
заволодіння ним.

Суд зазначає, що укладені договори не
визнані у встановленому законом
порядку недійсними, інших відомостей,
які б свідчили, зокрема, про
необґрунтоване завищення від'ємного
значення податку на додану вартість за
лютий-березень 2012 року, - судом не
встановлено.

Слід зазначити, що відповідачем не
надано доказів фактичного
нездійснення господарських операцій,
суми по яких позивач включив до складу
податкового кредиту при обчисленні
податку на додану вартість. Наявні в
матеріалах справи та досліджені в ході
судового розгляду первинні документи,
надані позивачем та його контрагентом,
за змістом відповідають вимогам
законодавства, що пред'являються до
первинних документів, доказів
недостовірності даних в цих документах
відповідачем не надані.

Підстав для висновку про те, що
позивачем сформовано податковий
кредит з податку на додану вартість в
межах виконання угод, які суперечать
вимогам Цивільного кодексу України та
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства,
а тому є нікчемними, судом не
встановлено.

Оскільки належними та допустимими
доказами відповідач, як суб'єкт владних
повноважень на якого покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованості висновків
акту перевірки, суд приходить до
висновку, що правочини відповідають
положенням норм чинного законодавства
України.

Таким чином, з досліджених судом
доказів встановлено рух активів у
процесі здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом, та зв'язок між фактом
придбання позивачем товару, понесенням
витрат і господарською діяльністю
цього платника податку.

Виходячи з викладеного вбачається, що
фактичні обставини об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем та ТОВ
«Вторметекспорт» і правомірність
віднесення позивачем спірних сум ПДВ
до податкового кредиту, відповідно до
первинних бухгалтерських документів
та за податковими накладними, які
виписані на виконання умов викладених
вище договірних відносин. А відтак, з
огляду на зазначені вище норми
законодавства та встановлені
обставини, суд вважає, що позивачем
правомірно віднесено до складу
податкового кредиту суму ПДВ у розмірі
261135 грн., в тому числі по періодах: за
лютий 2012 р. в сумі 25656 грн., за березень
2012 р. у сумі 235479 грн.

Отже, враховуючи те, що позивачем
цілком правомірно віднесено суму,
сплачену в ціні придбаного товару за
вищевказаними договорами, укладеними
із ТОВ «Вторметекспорт» до складу
податкового кредиту, а також порушень
законодавства, що регулює вказані
питання судом не встановлено, суд
приходить до висновку, що зменшення
позивачу оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у сумі 261135 грн.
здійснено безпідставно та
неправомірно, у зв'язку із чим
оскаржуване податкове повідомлення
рішення підлягає скасуванню, як таке,
що прийнято неправомірно.

Разом з цим, суд вважає за необхідне
зазначити, що у податковому
повідомлені-рішенні від 05.03.2014 року
№, що оскаржується позивачем,
Арцизькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
Управління Міндоходів в Одеській
області як підставу для його прийняття
зазначено акт від 03.03.2014 р. № 104/2200/35434347
(т.1 а.с.48,176), в той час, як за наслідками
проведеної перевірки позивача
відповідачем складено акт від 03.03.2014 р.
№ 104/22-35434347 (т.1 а.с.21). Пояснень стосовно
вказаних розбіжностей з боку
відповідача ні у запереченнях, ні у
його клопотаннях про розгляд справи за
його відсутності до суду надано не
було.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи, зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення щодо зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість.

На переконання суду, своїми рішеннями
відповідач встановив для позивача
додаткові обмеження, що не відповідає
повноваженням відповідача,
передбаченим податковим
законодавством, суперечить вимогам
статті 19 Конституції України, яка
зобов`язує органи державної влади, їх
посадових осіб діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно п.1 ч.2 ст.162 КАС України, у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремих його
положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним
рішення чи його окремих положень.

Таким чином, виходячи з викладеного,
суд вважає, що податкове
повідомлення-рішення від 05.03.2014 року
№ є протиправними та підлягає
скасуванню, а отже позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно
до положень ст.94 КАС України.

Керуючись
ст.ст.2,7,8,9,14,70,71,72,79,86,94,103,128,158-163,167 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов приватного
підприємства «БЕССАРАБІЯ-В» до
Арцизької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Арцизької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів в Одеській
області від 05.03.2014 року №.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги на постанову
суду одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 26.05.2014 року.

Суддя
О.М.
Соколенко

Адміністративний позов
приватного підприємства
«БЕССАРАБІЯ-В» до Арцизької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Арцизької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів в Одеській
області від 05.03.2014 року №.

26 травня 2014 року.