Справа № 9101/188831/2012
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2014 рокусправа № 2а-529/2011
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим
Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя

на постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2011 року

у справі № 2а-529/2011

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України
в Комунарському районі м. Запоріжжя

про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», -

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернувся у
суд з позовом до управління Пенсійного
фонду України в Комунарському районі м.
Запоріжжя про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
22 травня 2008 року у розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та 75% мінімальної
пенсії відповідно.

Постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2011 року
позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з постановою суду,
управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії Чорнобильської
катастрофи, має інвалідність ІІ групи,
захворювання пов'язане з ліквідацією
наслідків на ЧАЕС (а.с. 6, 7, 8, 9).

Положеннями статті 14 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» його
віднесено до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Відповідно до статті 49 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: державної
пенсії; додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Статтею 50 зазначеного Закону
передбачено, що особам віднесеним до
категорії 1, які є інвалідами IІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів IІ
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Таким чином, позивач має право на
призначення пенсії в розмірі, не
нижчому 8 мінімальних пенсій за віком,
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають статті 50 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету
Міністрів України, яка істотно звужує
обсяг встановлених законом прав.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Суд апеляційної інстанції приймає до
уваги, що суд першої інстанції,
виходячи зі змісту мотивувальної
частини оскаржуваної постанови,
задовольнив позовні вимоги за період з
22 травня 2008 року, проте в резолютивній
частині постанови допустив описку щодо
зазначення дати.

Разом з цим, судом першої інстанції не
правильно застосовано до позовних
вимог положення статтей 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом 15 листопада
2010 року, просив поновити строк
звернення до суду, обґрунтовуючи тим,
що його права обмежені шляхом
прийняття окремих неконституційних
положень, нормативно-правових актів
вищої сили, про належні виплати не
повідомлявся, про факт порушення йому
стало відомо після висвітлення подій у
засобах масової інформації, а також не
застосуванням строків давності до
виплат, які несвоєчасно виплачені з
вини Пенсійного фонду (а.с. 1-3).

Поновлюючи строк звернення до суду з
адміністративним позовом, суд першої
інстанції виходив з того, що
бездіяльність органу Пенсійного фонду
України сприяла зверненню позивача
поза межами такого строку, оскільки
відповідач не вчиняв будь-яких дій,
направлених на надання належної
соціальної підтримки; а також врахував
стан здоров'я позивача та те, що позивач
звертався до суду 07 вересня 2010 року.

Положення частини 2 статті 87 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» не
можуть застосовуватися до спірних
правовідносин, оскільки зазначені
приписи встановлюють строки виплати
нарахованих пенсій за минулий час і не
визначають строки перерахунку пенсій.

Відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Дотримання строку звернення з
адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права позивача на
позов та запобігає постійному
збереженню стану невизначеності у
публічно-правових відносинах.

Закони, інші нормативно-правові акти,
судові рішення є доступними для
ознайомлення всіма громадянами, і
можливість обізнаності людини про те
чи інше положення законодавства
залежить виключно від бажання такої
людини.

Виплата пенсій, передбачених статтями
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», є періодичною -
щомісячною, тому про порушення свого
права (якщо позивач вважає його
порушеним) ОСОБА_1 міг дізнатися, ще при
черговому отриманні пенсії кожного
місяця.

Звернення особи до 9 вересня 2010 року до
місцевого загального суду з позовною
заявою в межах строку, визначеного
Цивільним процесуальним кодексом
України, яка не була розглянута у
зв'язку з ухваленням Конституційним
Судом України Рішення від 9 вересня 2010
року № 19-рп/2010 у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо підвідомчості справ,
пов'язаних із соціальними виплатами», є
поважною причиною пропуску строку
звернення до адміністративного суду.

Наявна в матеріалах справи копія
першого аркушу позовної заяви
засвідчує лише звернення особи до суду
07 вересня 2010 року (а.с. 11). Отже відсутні
докази того, що справа за цивільним
позовом не розглянута саме, в зв'язку з
ухваленням Конституційним Судом
України Рішення від 9 вересня 2010 року №
19-рп/2010.

Згідно статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку.

За таких обставин, враховуючи
відсутність поважних причин пропуску
строку звернення до суду, позовні
вимоги за період з 22 травня 2008 року по 15
травня 2010 року розгляду не підлягають.

Всупереч наведених норм, суд першої
інстанції безпідставно розглянув
позовні вимоги за період поза межами
шестимісячного процесуального строку
звернення до суду з адміністративним
позовом.

Враховуючи наведене, судом першої
інстанції порушено норми
процесуального права, в зв'язку з чим,
суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, рішення суду
першої інстанції - скасувати та
прийняти нову постанову.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя -
задовольнити частково.

Постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2011 року -
скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя щодо
відмови у перерахунку та виплаті
ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової
пенсії, за шкоду заподіяну здоров'ю,
відповідно до статтей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленої частиною 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Комунарському районі м.
Запоріжжя перерахувати та виплатити
ОСОБА_1 державну пенсію згідно статтей
54, 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії,
за шкоду заподіяну здоров'ю згідно зі
статтями 50, 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у розмірі
75 % мінімальної пенсії за віком,
встановленої частиною 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
період з 15 травня 2010 року з урахуванням
проведених виплат.

Позовні вимоги за період з 22 травня 2008
року по 15 травня 2010 року - залишити без
розгляду.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
Ю.М. Дадим