Справа № 826/10963/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року
м. Київ К/800/64994/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Горбатюк С.А.,
Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 вересня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року у справі № 826/10963/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства культури
України, треті особи - ОСОБА_2,
Науково-дослідний центр «Рятівна
археологічна служба» Інституту
археології Національної академії наук
України, про визнання нечинним та
скасування дозволу, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Міністерства культури України, треті
особи - ОСОБА_2, Науково-дослідний центр
«Рятівна археологічна служба»
Інституту археології Національної
академії наук України про визнання
нечинним та скасування Дозволу на
проведення археологічних розвідок,
розкопок, а також досліджень решток
життєдіяльності людини, що містяться
під земною поверхнею, під водою від
31.05.2013 року №22-09813.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
03.09.2013 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.11.2013 року,
у задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів, позивач звернулася до суду з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити. Касаційна
скарга обґрунтована неправильним
застосуванням судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши в
межах доводів касаційної скарги
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав до її задоволення, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного 03.06.2011 року
із Національною спілкою художників
України набув право приватної
власності на нерухоме майно - приміщень
та фундаментів окремої будівлі -
пам'ятки історії та культури
підприємства громадської організації
«Львівський художньо-виробничий
комбінат» Львівської обласної
організації Національної спілки
художників України, що знаходиться за
адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9.

09.06.2011 року, позивачем зареєстровано
право власності на вказане вище
нерухоме майно, що підтверджується
Витягом Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» про державну
реєстрацію прав від 09.06.2011 року № 30258607.

Поряд з цим, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Центр розвитку
нерухомості» є власником земельної
ділянки за адресою: м. Львів, пл.
Міцкевича, 9, що підтверджується
Державним актом про право власності на
земельну ділянку серії ЯА № 422460 від
04.04.2005 року., виданого на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 05.03.2005 року, посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу.

Рішенням Виконавчого комітету
Львівської міської ради №534 від 30.05.2008
року ТОВ «Центр розвитку нерухомості»
надано дозвіл на проектування та
будівництво
готельно-адміністративного комплексу
підземною автостоянкою за адресою: м.
Львів, пл. Міцкевича, 9.

Земельна ділянка за вищевказаною
адресою розташована в межах території
історичної забудови м. Львова, як
внесена до списку всесвітньої спадщини
ЮНЕСКО і у зоні охорони археологічного
культурного шару (зона А-1. Середмістя),
враховуючи цільове призначення
земельної ділянки, на виконання вимог
чинного законодавства щодо фіксації,
дослідження та збереження об'єктів
культурної спадщини, що можуть
перебувати в її ґрунтовому шарі,
впродовж 2005-2006 років ЛПК
«Археологічно-архітектурна служба м.
Львова» на замовлення ТОВ «Центр
розвитку нерухомості» проводилось
дослідження земельної ділянки за
адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9, в ході
яких в ґрунтовому шарі було виявлено
фрагменти Високого оборонного муру та
супутніх археологічних об'єктів XIV - XIX
століть.

Також, 13.05.2013 року між ТОВ «Центр
розвитку нерухомості» та НДЦ «РАС»
укладено договір на відновлення вже
частково проведених у 2005-2006 роках
пам'ятко-охоронних досліджень на
вищезгаданій земельній ділянці.

31.05.2013 року відповідачем видано Дозвіл
№22-098/13 на проведення археологічних
розвідок, розкопок, а також досліджень
решток життєдіяльності людини, що
містяться під земною поверхнею, під
водою.

Не погоджуючись з правомірністю
спірного Дозволу, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, позицію
якого підтримав суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що об'єкт, на
якому проводиться археологічна
розвідка містить лише залишки
фундаменту окремої будівлі, а тому на
нього не поширюється дія Закону
України «Про авторське право і суміжні
права». Крім того, рішенням
Господарського суду м. Києва від 27.07.2008
року у справі №3/215 визнано недійсним
наказ Фонду Державного майна України
«Щодо передачі Львівського
художньо-виробничого комбінату
Художнього фонду УРСР у власність
Національної спілки художників
України» на підставі якого
Національною спілкою художників
України було укладено договір
купівлі-продажу нерухомого майна -
приміщень та фундаментів окремої
будівлі - пам'ятки історії та культури,
що знаходиться за адресою: м. Львів, пл.
Міцкевича, 9, а тому згода позивача на
проведення робіт на вищевказаному
об'єкті не є необхідною.

З таким висновком судів погоджується
колегія суддів.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
охорону культурної спадщини»
проведення археологічних розвідок,
розкопок, інших земляних робіт на
території пам'ятки, охоронюваній
археологічній території, в зонах
охорони, в історичних ареалах
населених місць, а також дослідження
решток життєдіяльності людини, що
містяться під земною поверхнею, під
водою, здійснюються за дозволом
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
охорони культурної спадщини, що
видається виконавцю робіт - фізичній
особі, і за умови реєстрації цього
дозволу у відповідному органі охорони
культурної спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 35 вказаного Закону
дозволи на проведення археологічних
розвідок, розкопок надаються за умови
дотримання виконавцем робіт вимог
охорони культурної спадщини та
наявності у нього необхідного
кваліфікаційного документа, виданого
кваліфікаційною радою. Порядок надання
дозволів установлюється Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п. 5 Порядку видачі
дозволів на проведення археологічних
розвідок, розкопок, інших земляних
робіт на території пам'ятки,
охоронюваній археологічній території,
у зонах охорони, в історичних ареалах
населених місць, а також досліджень
решток життєдіяльності людини, що
містяться під земною поверхнею, під
водою на території України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 13.03.2002 року № 316,
дозвіл на проведення археологічних
розвідок, розкопок видає Мінкультури
за заявами державних установ та
організацій, які провадять діяльність,
пов'язану з археологічними
дослідженнями, у яких зазначається
місце проведення археологічних
досліджень (область, район, місто, район
у місті, селище, село); вид робіт;
прізвище, ім'я та по батькові наукового
працівника; у разі проведення
археологічних розкопок тип і вид
об'єкта культурної спадщини, на якому
планується проведення розкопок, його
хронологічна або культурна належність;
аргументована наукова або охоронна
необхідність проведення розкопок, а
також перелік об'єктів, розміщених на
території запропонованого місця
розкопок, на які поширюється дія Закону
України "Про авторське право і суміжні
права" (твори архітектури, паркова і
ландшафтна архітектура, твори
образотворчого мистецтва тощо),
перелік власників цих об'єктів та
документи, що підтверджують їх згоду на
проведення відповідних робіт.

Таким чином, згода власника об'єкту
зазначається у заяві на проведення
археологічних досліджень щодо
об'єктів, на які поширюється дія Закону
України «Про авторське право і суміжні
права».

Положеннями п. «ґ» ч. 1 ст. 3 вказаного
Закону закріплено, що дія цього Закону
поширюється на твори архітектури і
скульптури, які об'єктивно знаходяться
на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
авторське право і суміжні права» твір
архітектури - твір у галузі мистецтва
спорудження будівель і ландшафтних
утворень (креслення, ескізи, моделі,
збудовані будівлі та споруди, парки,
плани населених пунктів тощо).

Згідно з пп. 3 п. 3 Класифікатора
державного майна, затвердженого
наказом Фонду державного майна від
15.03.2006 року №461, будівлі - споруди, що
складаються з несучих та
огороджувальних або сполучених
(несуче-огороджувальних) конструкцій,
які утворюють наземні або підземні
приміщення, призначені для проживання
або перебування людей, розміщення
устаткування, тварин, рослин, а також
предметів. До будівель відносяться:
житлові будинки, гуртожитки, готелі,
ресторани, торговельні будівлі,
промислові будівлі, вокзали, будівлі
для публічних виступів, для медичних
закладів та закладів освіти та інше.

Як встановлено судами та вбачається з
матеріалів справи, нерухоме майно -
приміщення та фундаменти окремої
будівлі - пам'ятки історії та культури,
що знаходиться за адресою: м. Львів, пл.
Міцкевича, 9 не є збудованою будівлею, а
тому згідно приписів ст. 1 Закону не є
твором архітектури.

Отже, правильними є висновки судів
попередніх інстанцій про те, що на
нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 не
поширюється дія Закону, у зв'язку з чим
його згода на проведення відповідних
археологічних робіт не є необхідною.

Також, колегія суддів вважає вірними
посилання судів на постанову
Господарського суду м. Києва від 27.07.2008
року у справі №3/215, залишеною без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 01.10.2008 року та
постановою Вищого господарського суду
України від 24.02.2009 року, відповідно до
якої визнано недійсним наказ Фонду
Державного майна України «Щодо
передачі Львівського
художньо-виробничого комбінату
Художнього фонду УРСР у власність
Національної спілки художників
України» (попереднього власника
об'єкту, що належить позивачу), на
підставі якого Національна спілка
художників України отримала Свідоцтво
про право власності №П-693 від 26.02.2004
року на приміщення та фундамент
окремої будівлі - пам'ятки історії та
культури підприємства громадської
організації «Львівський
художньо-виробничий комбінат»
Львівської обласної організації
Національної спілки художників
України, що знаходиться за адресою: м.
Львів, пл. Міцкевича, 9.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що дії
відповідача щодо прийняття спірного
Дозволу вчинені у відповідності до
вимог діючого законодавства, у зв'язку
з чим підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

Колегія суддів дійшла думки, що суди
попередніх інстанцій в повному обсязі
встановили обставини справи, що мають
значення для її вирішення, відповідно
визначили правове регулювання спірних
правовідносин, постановили правосудні
судові рішення.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків судів не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 вересня 2013 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року у справі № 826/10963/13-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: