Справа № 815/2539/14
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2539/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Завальнюка І.В., розглянувши в порядку
письмового провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Білгород-Дністровського РВ ГУДМС
України в Одеській області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом, в якому просить суд
визнати незаконними дії відповідача
щодо відмови позивачу у видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон, оформленої листом від
25.01.2014 року № 23/263; зобов'язати
відповідача видати позивачу паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив про необґрунтовану відмову
йому у видачі паспорту громадянина
України для виїзду за кордон з підстав
пп.3 п.22 постанови Кабінету Міністрів
України від 31.03.1995 року № 231 «Про
затвердження Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення» (далі -
Постанова № 231). Так, зазначена норма
носить не зобов'язальний характер для
суб'єкта владних повноважень щодо
обов'язкової відмови у видачі
документу за наявності порушеної
кримінальної справи, тобто є правом, а
не обов'язком. При цьому у відношенні
позивача кримінальна справа порушена з
приводу вчинення нетяжких злочинів і в
межах справи не приймалось
процесуальних рішень про заборону
отримання ним паспорту громадянина
України для виїзду за кордон, а його
отримання не матиме наслідком
порушення запобіжного заходу -
підписки про невиїзд. Зважаючи на
протиправність оскаржуваного рішення
та наявність законних підстав для
отримання паспорту для виїзду за
кордон, позивач звернувся до суду із
даним адміністративним позовом.

Згідно з ч.4 ст.122 КАС України справа
розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
адміністративного позову та
відсутність підстав для його
задоволення.

Судом встановлено, що 17 січня 2014 року
ОСОБА_1 звернувся до
Білгород-Дністровського РВ ГУДМС
України в Одеській області із заявою
про видачу паспорту громадянина
України для виїзду за кордон (вхід.
17.01.2014 р. № Є-2).

За результатами розгляду вказаної
заяви начальником
Білгород-Дністровського РВ ГУДМС
України в Одеській області прийнято
рішення у формі листа від 25.01.2014 року №
23/363, яким ОСОБА_1 відмовлено у видачі
паспорту для виїзду за кордон.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає зазначене рішення
обґрунтованим, а позовні вимоги такими,
що не підлягають задоволенню у зв'язку
з наступним.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України (далі - ЦК),
відповідно до якої фізична особа має
право на свободу пересування. Фізична
особа, яка досягла шістнадцяти років,
має право на вільний самостійний виїзд
за межі України. Фізична особа може
бути обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих
немайнових прав фізичної особи (кн.
друга ЦК), а саме - до особистих
немайнових прав, що забезпечують
природне існування фізичної особи (гл.
21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269
ЦК особисті немайнові права тісно
пов'язані з фізичною особою. Фізична
особа не може відмовитись від
особистих немайнових прав, а також не
може бути позбавлена цих прав.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного
рішення, в ході проведеної перевірки за
заявою позивача встановлено, що
стосовно ОСОБА_1 застосовано
запобіжний захід, в саме підписка про
невиїзд від 05.06.2012 року, - в межах
кримінальної справи № 22, яка
порушена 06.04.2012 року ВПМ ДПІ в Одеській
області.

В якості правової підстави для відмови
у видачі паспорту для виїзду за кордон
відповідач послався на пп.3 п.22
Постанови № 231, відповідно до якого
громадянину може бути тимчасово
відмовлено у видачі паспорта/проїзного
документа у разі, коли стосовно нього в
порядку, передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством,
застосовано запобіжний захід, за
умовами якого йому заборонено
виїжджати за кордон, - до закінчення
кримінального провадження або
скасування відповідних обмежень.

Аналогічне положення містить п.3 ч.1 ст.6
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», згідно з яким громадянинові
України може бути тимчасово відмовлено
у видачі паспорта у випадках, якщо
стосовно нього у порядку,
передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством,
застосовано запобіжний захід, за
умовами якого йому заборонено
виїжджати за кордон, - до закінчення
кримінального провадження або
скасування відповідних обмежень.

Відповідно до пункту 13 Постанови № 231
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 21 грудня 2004 року № 1603
затверджений Порядок провадження за
заявами про оформлення паспортів
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзних документів дитини,
який визначає процедуру прийому та
розгляду заяв про оформлення паспортів
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзних документів дитини, а
також прийняття за ними рішень (далі -
Порядок № 1603).

Згідно з п.10 Порядку № 1603 територіальні
органи та територіальні підрозділи, що
прийняли заяву-анкету про оформлення
паспорта / проїзного документа,
вживають заходів до з'ясування
наявності чи відсутності в осіб,
старших 14 років, підстав для тимчасової
відмови у видачі паспорта / проїзного
документа, перелічених у пункті 22
Правил.

Відповідно до ч.3 п.12 Порядку № 1603
перевірка наявності чи відсутності
обставин, що обмежують право
громадянина на виїзд за кордон
відповідно до підпунктів 3, 4 і 9 пункту 22
Правил (порушеної проти заявника
кримінальної справи; судимості за
вчинення злочину; перебування заявника
під адміністративним наглядом органів
внутрішніх справ), здійснюється
територіальними органами та
територіальними підрозділами через
відповідні управління (відділи)
інформаційних технологій ГУМВС, УМВС.
Відповідна інформація підрозділу
інформаційних технологій береться до
уваги протягом місяця з моменту її
надання та долучається до заяви-анкети.

Покладена в основу відмови позивачу у
видачі паспорту для виїзду за кордон
норма (пп.3 п.22 Постанови № 231) має
диспозитивний характер та не
встановлює обов'язок як видавати
паспорт, так і відмовляти у його видачі,
а наділяє територіальний підрозділ ДМС
таким правом. В зв'язку із цим, оскільки
вказана норма не носить імперативного
характеру, тому остання не може бути
порушеною.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на
316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

В даному випадку суб'єктом владних
повноважень реалізовано своє
дискреційне повноваження щодо відмови
у видачі паспорту при наявності для
цього фактичних підстав, тобто в межах
правового поля. Зазначені обставини, з
огляду на встановлені ст.2 КАС України
завдання адміністративного
судочинства, свідчать про
необґрунтованість та безпідставність
позовних вимог.

При цьому, з огляду на положення ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо компетенції
адміністративного суду останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які Конституцією України віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України 21.10.2010 року № П-278/10.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративний суд,
виконуючи завдання адміністративного
судочинства щодо перевірки
відповідності їх прийняття (вчинення),
передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, критеріям, не втручається та
не може втручатися у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за названими
критеріями.

Аналіз приписів КАС України свідчить
про те, що завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, оскільки ключовим його
завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, покладені в основу
адміністративного позову доводи
позивача про необґрунтовану відмову у
видачу паспорту громадянина України
для виїзду за кордон не ґрунтуються на
приписах законодавства і є
безпідставними, у зв'язку із чим в
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до
Білгород-Дністровського РВ ГУДМС
України в Одеській області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня отримання копії
постанови апеляційної скарги.

Суддя
І.В. Завальнюк