Справа № 2а/1770/4762/12
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2014 р. м. Київ
К/800/27169/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів
Блажівської Н.Є. Кошіля В.В.,розглянувши
у попередньому судовому
засіданнікасаційну
скаргуЗдолбунівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Рівненської області Державної
податкової службина постанову та
ухвалуРівненського окружного
адміністративного суду від 04.02.2013
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25.04.2013у
справі № 2а/1770/4762/2012за
позовомПриватного виробничого
підприємства «АРТ
-Сервіс»доЗдолбунівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Рівненської області Державної
податкової службипровизнання
нечинними та скасування податкових
повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне виробниче підприємство
«АРТ-Сервіс» звернулося до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Рівненської
області ДПС про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № , №
від 05.12.2012.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 04.02.2013,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25.04.2013,
позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
їх скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог, оскільки вважає, що постанову
суду першої та ухвалу суду апеляційної
інстанції було прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Відповідачем до суду касаційної
інстанції було подано клопотання про
заміну відповідача (Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Рівненської області
Державної податкової служби) його
правонаступником - Здолбунівською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Рівненській області.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його обґрунтованість та
необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що:

- відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Приватного виробничого підприємства
«АРТ-Сервіс» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства при проведенні
господарських відносин з ПП фірма
«Володар» за період з 01.12.2010 по 31.08.2011, ПП
«Клер Шато Фиорд» за період з 01.07.2010 по
31.12.2012 та ТОВ «Промелектро-75» за період
з 01.10.2011 по 31.10.2011, за результатами якої
складено акт № 608/22-31542359 від 21.11.2012;

- перевіркою встановлено порушення
позивачем ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст.216 ЦК
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними, по правочинах,
здійснених ПВП «АРТ-Сервіс» при
придбанні товарів (послуг); пп.5.3.9 п.5.3
ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», пп.139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем завищено
суму витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, на
суму 1 847 425 грн.; пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на подану
вартість», п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення позивачем суми податкового
кредиту, в результаті чого ПВП
«АРТ-Сервіс» донараховано податок на
додану вартість у сумі 291 064 грн.;

- на підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

1) № від 05.12.2012, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на додану
вартість по вітчизняних товарах» на 404
403 грн. (з яких: 291 064грн. - основний платіж
та 113 339 грн. - штрафні санкції);

2) № від 05.12.2012, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на прибуток
приватних підприємств» на 486 498 грн. (з
яких: 440 470 грн. - основний платіж та 46 028
грн. - штрафні санкції).

Позиція податкового органу полягає в
тому, що позивачем протиправно
сформовано дані податкового обліку за
результатами здійснення господарських
операцій з контрагентами ПП «Клер Шато
Фиорд», ТОВ «Промелектро-75», ПП фірма
«Володар», оскільки актами перевірок
останніх встановлено їх відсутність за
місцем реєстрації, з огляду на що
відповідач дійшов висновку про те, що
укладені договори між позивачем та
вказаними контрагентами не спрямовані
на реальне настання наслідків, що
обумовлені ними та є нікчемними,
оскільки не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю, а відтак, документи,
оформлені на виконання укладених
правочинів, не є первинними в розумінні
закону.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи
спір по суті та задовольняючи позов,
виходили з того, що наданими позивачем
доказами підтверджено реальність
здійснення господарських операцій з
його контрагентами та правомірність
формування спірних даних податкового
обліку.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Порядок визначення платником податків
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість та податком на
прибуток у спірному періоді був
врегульований як Законом України «Про
податок на додану вартість», Законом
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», так і Податковим
кодексом України.

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства, то визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків (як обов'язкова
ознака господарської операції)
кореспондується з нормами Податкового
Кодексу України, які є тотожними з
положеннями Закону України «Про
податок на додану вартість» та Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи
податкового законодавства, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити,
що витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток і
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені та підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Дослідивши подані позивачем докази, а
саме, первинні документи
бухгалтерського обліку, в тому числі,
податкові накладні, попередні судові
інстанції дійшли правильного висновку
про те, що позивачем підтверджено
правомірність формування валових
витрат та податкового кредиту за
результатами фактичного здійснення
господарських операцій, які є об'єктом
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що на момент здійснення та
відображення у бухгалтерському та
податковому обліку позивача спірних
господарських операцій його
контрагенти були зареєстровані як
суб'єкти господарювання та взяті
податковими органами на облік як
платники податків, в тому числі,
податку на додану вартість.

Попередні судові інстанції встановили,
що відповідачем не підтверджено
належними та допустимими доказами факт
нікчемності укладених позивачем угод.
Також, суди обґрунтовано не взяли до
уваги посилання відповідача щодо
обставин порушення кримінальної
справи за фактом фіктивного
підприємництва контрагентів позивача
ПП «Фірма «Володар», ПП «Клер Шато
Фиорд», ТОВ «Промелектро-75», оскільки
контролюючим органом не надано суду
будь-яких доказів набрання законної
сили вироком суду в цій кримінальній
справі, а також доказів, які б свідчили
про обізнаність позивача про можливі
порушення закону з боку
постачальників.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
правильним, не спростованим доводами
касаційної скарги, висновок судів
попередніх інстанцій, які, встановивши
обставини фактичного здійснення
господарських операцій та факт
взаєморозрахунків між позивачем та
його контрагентами, не знайшли підстав
вважати неправомірним формування
позивачем податкового кредиту з
податку на додану вартість та валових
витрат на підставі розрахунків,
проведених за наслідками здійснених
господарських операцій за спірний
період.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні даної справи та
вважає, що суди повно встановили
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, та
надали їм правову оцінку на підставі
норм закону, що підлягали застосуванню
до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача
(Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Рівненської
області Державної податкової служби)
його правонаступником - Здолбунівською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Рівненській області.

2. Касаційну скаргу
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Рівненської
області Державної податкової служби
без задоволення.

3. Постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
04.02.2013 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 25.04.2013 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
Н.Є. Блажівська

В.В. Кошіль