Справа № 810/510/14-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/510/14-а Головуючий у
1-й інстанції: Балаклицький А.І.
Суддя-доповідач: Бєлова
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 29
січня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Алютех-К"до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Алютех-К" звернулось
до Київського окружного
адміністративного суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Броварської ОДПІ від 10.01.2014 № та
№.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від 29
січня 2014 року та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свої вимоги тим,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
посадовою особою відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ "Алатар Техно" за період з 01.05.2011 по
31.12.2011 та ТОВ "Авеста Трейд" за період з
01.08.2010 по 31.01.2012.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт від 18.12.2013
№363/10-06-22-01/35234409 (надалі - Акт перевірки).

Під час перевірки податковим органом
зроблено висновок про те, що правочини,
укладені між позивачем та ТОВ "Алатар
Техно" і ТОВ "Авеста Трейд" є нікчемними
і в силу статей 203, 215, 216 Цивільного
кодексу України не створюють
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з їх недійсністю. Як наслідок,
в ході перевірки встановлено порушення
позивачем положень п. 5.1, п.п.5.2.1 п. 5.2,
п.п.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
п.п.135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п.138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст.
138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139,п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6
ст.198, що призвело до донарахування
позивачеві податку на прибуток у
розмірі 225951 грн. та податку на додану
вартість у розмірі 52313 грн.

Такий висновок податкового органу
ґрунтується на використаних під час
аналізу господарських операцій
позивача інформації, наявної у
комп'ютерних базах даних та
автоматизованих інформаційних систем
державної податкової служби та
матеріалів перевірок його
контрагентів, а саме акту ДПІ у
Деснянському районі м. Києва від 20.05.2013
№301/2240/35619105 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Алатар-Техно" щодо документального
підтвердження господарських відносин
з із платниками податків їх реальності
та повноти відображення в обліку за
період з 01.01.2010 по 31.12.2011".

Зі змісту Акту перевірки вбачається, що
податковим органом встановлено
відсутність ТОВ "Алатар-Техно" за
юридичною адресою та ненадання
документів до перевірки. З наведених
підстав перевіряючі дійшли висновку
про наявність у ТОВ "Алатар-Техно" ознак
"фіктивності" та про неможливість
фактичного здійснення ним
господарських операцій через
відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення
господарських операцій.

Акт перевірки контрагента ґрунтується
на службовій інформації, отриманої від
ГВПМ ДПІ у Деснянському районі м. Києва,
акту ДПІ у Святошинському районі міста
Києва ДПС від 27.05.2013 №348/22-509/34295994 "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
товариства з обмеженою
відповідальністю "Авеста Трейд" () з питань своєчасності,
повноти нарахування та сплати податку
на додану вартість за період з 01.01.2011 по
31.12.2012".

На думку податкового органу,
діяльність вказаних підприємств
здійснюється поза межами правового
поля, що у свою чергу свідчить про
нікчемність укладених ним угод, як із
постачальниками, так і з покупцями та
відсутність об'єктів оподаткування при
придбанні та продажу товарів (послуг).

Надані до перевірки
первинно-бухгалтерські документи
позивача не взято до уваги, що в свою
чергу призвело до встановлення
недостатнього документального
підтвердження виконання умов за
договорами, та, як наслідок, призвело до
встановлення відповідачем порушень
формування позивачем податкового
кредиту по податку на додану вартість,
валових витрат та визначення доходу.

Не погоджуючись із висновками акту
перевірки, позивачем подано
відповідачеві заперечення на акт
перевірки, за наслідками розгляду
якого висновки акту перевірки залишено
без змін.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення

- № від 10.01.2014, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
прибуток приватних підприємств" у
розмірі 242413 грн., з яких: 225951 грн. - за
основним платежем; 16482 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 10.01.2014, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "податок на
додану вартість" у розмірі 78469 грн., з
яких: 52313 грн. - за основним платежем; 26156
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про правомірність
прийняття відповідачем спірних
податкових повідомлень-рішень, з таких
підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що

за наслідками розгляду матеріалів
перевірки відповідач дійшов висновку
про те, що господарські операції між
позивачем та ТОВ "Алатар Техно", ТОВ
"Авеста Трейд" є нікчемними.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
таке.

Згідно положення частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України, правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Для здійснення своєї господарської
діяльності юридичні особи укладають
договори, що за змістом є домовленістю,
внаслідок якої виникають взаємні права
і обов'язки. Укладення договорів
купівлі-продажу, поставки товарів,
надання послуг в даному випадку вже
само по собі є ознакою господарської
діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 203
Цивільного Кодексу України, правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним. Недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) цієї вимоги є підставою
недійсності правочину.

В той же час, Цивільний кодекс України
статтею 215 визначає підстави для
визнання правочину недійсним. Серед
іншого, вказаною нормою передбачено, що
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину. Так, частиною 1 статті 204
Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу, що
відповідно до частини першої статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Згідно частини першої статті 208
Господарського кодексу України, якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що за змістом
приписів статті 228 Цивільного кодексу
України правочин, учинений з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, водночас є таким, що
порушує публічний порядок, а отже, є
нікчемним.

Статтею 228 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем не надано суду доказів
визнання правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентами - ТОВ
"Алатар Техно", ТОВ "Авеста Трейд"
недійсним у судовому порядку, як і не
обґрунтовано своєї позиції, в чому саме
полягає порушення публічного порядку
сторонами у ході укладення та
виконання спірних правочинів.

Як вбачається з Акту перевірки, на час
проведення перевірки, а також станом на
день розгляду справи відсутні будь-які
докази наявності судових рішень, які б
набрали законної сили, з приводу
незаконних дій посадових осіб ТОВ
"Алатар Техно", ТОВ "Авеста Трейд",
пов'язаних із знищенням, пошкодженням
майна, незаконним його заволодінням
або пов'язаних із порушенням
податкового законодавства.

Реальність господарських операцій
підтверджується складеними первинними
документами, а саме: договорами,
видатковими накладними, податковими
накладними, рахунками-фактурами,
товарно-транспортними накладними,
довіреностями на отримання товару.

Дані господарські операції
відображено у податковому обліку
позивача шляхом віднесення суми
податку на додану вартість по
зазначеним вище первинним документам
до складу податкового кредиту, валових
витрат та визначено суми доходу.

Податковий орган в Акті перевірки не
ставив під сумнів достовірність даних,
які містять вказані первинні
бухгалтерські документи, а також не
зазначав про невідповідність
первинних бухгалтерських документів
вимогам чинного податкового
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вищезазначене підтверджує фактичне
здійснення позивачем господарських
операцій з ТОВ "Алатар Техно" та ТОВ
"Авеста Трейд".

Одним із основних видів діяльності
позивача за КВЕД є виробництво
будівельних металевих конструкцій і
частин конструкцій, неспеціалізована
оптова торгівля.

Таким чином, враховуючи, що предметом
спірних правочинів є продаж металевих
конструкцій та купівля ДВП, які
використовуються позивачем у власній
господарській діяльності,
взаємовідносини позивача з ТОВ "Алатар
Техно", ТОВ "Авеста Трейд"
підтверджуються необхідними
документами, а зазначені вище товари
було використано позивачем у власній
господарській діяльності.

Висновки податкового органу про
нікчемність укладених правочинів
ґрунтуються виключно на матеріалах
перевірки контрагентів позивача,
якими, зокрема, встановлено
незнаходження товариств за юридичними
адресами та ненадання документів до
перевірки.

Відповідачем не надано суду будь-яких
доказів, що ТОВ "Алатар Техно", ТОВ
"Авеста Трейд" відсутні за своєю
юридичною адресою.

Будь-яка неправомірна діяльність
контрагентів (наприклад, їх
"фіктивність", відносини з іншими
контрагентами) не впливають на
результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно статті 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Відповідачем не надано суду доказів,
які б підтверджували про відсутність у
контрагентів позивача трудових та
виробничих ресурсів.

Відсутність персоналу, транспортних
засобів, виробничо-складських
приміщень не може свідчити про
відсутність
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутність фактичних дій, спрямованих
на виконання взятих на себе
зобов'язань, що унеможливлює
здійснення господарської діяльності,
оскільки наведені обставини не
позбавляють суб'єкта господарювання
можливості здійснювати посередницьку
діяльність, залучати виробничі та
трудові ресурси інших суб'єктів
господарювання для виконання
зобов'язань по укладених ним договорах.

Окрім того, у законодавстві відсутня
норма, яка б зобов'язувала підприємство
перевіряти наявність таких ресурсів у
контрагента та формувати податковий
кредит лише за їх наявності.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що спірні правочини не можуть
визнаватися нікчемними, оскільки
відповідають волевиявленню та
внутрішній волі його учасників і
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, а зміст правочинів
не суперечать чинним нормам
законодавчих актів та не порушують
моральних засад суспільства.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що твердження податкового
органу про порушення позивачем вимог
частини п'ятої статті 203, частини
першої та другої статті 215, статті 216
Цивільного кодексу України, що
виявилось в недодержанні вимог
зазначених норм в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків, є
безпідставними.

За рахунок операцій з ТОВ "Алатар
Техно", ТОВ "Авеста Трейд" позивачем
сформовано податковий кредит,
визначено валові витрати та суми
доходу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно якої право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/ послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України на час вчинення
спірних операцій та видачі податкової
накладної).

Пунктом 198.3. статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (пункт 198.6 статті 198
Податкового кодексу України).

Відповідачем не надано доказів того, що
на момент складання податкових
накладних контрагенти позивача не були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість, а тому не мали права
видавати податкові накладні на кожну
повну або часткову поставку товарів
(робіт, послуг).

Податкові накладні, на підставі яких
позивачем сформовано податковий
кредит, копії яких знаходяться в
матеріалах справи, відповідають
вимогам, встановленим статтею 201
Податкового кодексу України.

Відповідачем встановлено порушення
позивачем формування валових витрат,
що призвело до заниження податку на
прибуток.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до пункту 138.2. статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового Кодексу України,
не включаються до складу валових
витрат, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Податкові накладні, видаткові
накладні, рахунки-фактури,
товарно-транспортні накладні,
довіреності на отримання товару,
договори, відповідно до Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", є первинними
документами, та мають всі необхідні
встановлені законом обов'язкові
реквізити.

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принципи верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Позивачем виконано усі необхідні
умови, передбачені податковим
законодавством, які надають йому
правові підстави для нарахування
податкового кредиту, а висновки
податкового органу про вчинення
платником податків порушень
податкового законодавства, щодо
нікчемності правочинів,
неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаними контрагентами за період, що
перевірявся, є необґрунтованими та
суперечать матеріалам справи.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо неправомірності
прийняття Броварською ОДПІ податкових
повідомлень-рішень від 10.01.2014 № та
№.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
прийнятих ним рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Київського окружного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року відповідає нормам матеріального
та процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів після набрання
ухвалою законної сили.

Ухвалу складено в повному обсязі -
22.05.2014 р.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:Л.М.
Гром, М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.