Справа № 813/1441/14
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2014 року м. Львів
№ 813/1441/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі судді Клименко О.М. за
участю секретаря судового засідання
Рехліцька Ю.Р. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:
позивача: представник Чорній Р.Ю.,
відповідача: представник Павлюк Б.З.;
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Дочірнього підприємства
«Амбієнте Ферніче Україна» до
Державної податкової інспекції у
Кам'янка - Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Амбієнте
Ферніче Україна» (далі - ДП «Амбієнте
Ферніче Україна») звернулось до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Кам'янка - Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (далі - ДПІ у Кам'янка - Бузькому
районі) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 10.02.2014
року.

В обґрунтування позовних вимог
представники позивача зазначили, що
оскаржуване рішення прийнято на
підставі акта перевірки №30/22-00/33465109 від
28.01.2014 року, в якому податковий орган
зазначив про заниження податку на
прибуток на загальну суму 995151,00 грн.,
внаслідок включення до складу витрат
витрати на виплату додаткової
заробітної плати без документів, що
підтверджують норми витрат на
додаткову оплату праці, а саме до
перевірки не надано нормативні
розрахунки кошторисних ставок витрат
на оплату праці на одиницю продукції.

Із висновками ДПІ у Кам'янка - Бузькому
районі позивач не погоджується,
оскільки такі протирічать усім наявним
на підприємстві документам, які були
надані в ході перевірки. Позивач
зазначив про те, що відповідач не навів
правової норми, яка встановлює
обов'язковість складання і зберігання
нормативних (планових) розрахунків
кошторисних ставок витрат на оплату
праці на одиницю продукції, а відтак їх
відсутність не є порушенням вимог
правил ведення бухгалтерського та
податкового обліку. Долучені до
матеріалів справи документи, на думку
позивача, повністю спростовують
висновки відповідача про порушення
податкового законодавства щодо
завищення витрат, а тому прийняте на
основі таких висновків податкове
повідомлення-рішення є протиправним і
підлягає скасуванню. Представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю, просили позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив з підстав,
викладених у письмових запереченнях на
позовну заяву, в яких зазначено, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято на
підставі акта №30/22-00/33465109 від 28.01.2014
року «Про результати документальної
виїзної позапланової перевірки
Дочірнього підприємства «Амбієнте
Ферніче Україна», , з
питань формування показників у
податковій декларації з податку на
прибуток підприємства за період з
01.07.2011 р. по 31.12.2012 р. при визначенні
доходів та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування за
операціями з давальницькою сировиною»,
в якому зазначено, що перевіркою
повноти визначення податку на прибуток
за період з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року
встановлено заниження податку на
прибуток всього у сумі 995151,00 грн., у тому
числі за І квартал 2012 року у сумі 226685,00
грн., за ІІ квартал 2012 року у сумі 218515,00
грн., за ІІІ квартал 2012 року у сумі 286078,00
грн., за ІV квартал 2012 року у сумі 263873,00
грн. Також відповідач зазначив, що
перевіркою звітів по виробництву
готової продукції ДП «Амбієнте Ферніче
Україна» не надано документів, які
підтверджують формування собівартості
виготовленої та реалізованої готової
продукції та собівартості послуг по
переробці давальницької сировини в
частині нарахованої додаткової
зарплати та відрахувань з неї за 2012 рік.
Крім цього, у наданих для перевірки
розрахунках нормативної собівартості
готової продукції, затвердженої 01.01.2012
р., на 2012 рік відсутній розрахунок норм
витрат на виплату додаткової
заробітної плати з відрахуваннями на
обов'язкове соціальне страхування та
обов'язкове пенсійне страхування на
одиницю продукції (виходячи з обсягу
виробництва, переліку робочих місць і
норм обслуговування) на неї. Саме з цих
мотивів податковий орган прийняв
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток за основним платежем 995151,00
грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями 497575,50 грн., всього на суму
1492726,50 грн., і на думку відповідача
підстав для його скасування немає, тому
просить відмовити у задоволенні
позовних вимог повністю.

Суд заслухав пояснення представників
позивача та представника відповідача,
дослідив долучені до матеріалів справи
письмові докази, оцінив їх в сукупності
і встановив наступні фактичні
обставини справи та відповідні їм
правовідносини:

ДП «Амбієнте Ферніче Україна»
зареєстроване як юридична особа 23.05.2005
року. Видами діяльності названого
підприємства є: оброблення деревини та
виробництво виробів з деревини, крім
меблів; виробництво дерев'яних
будівельних конструкцій та столярних
виробів; виробництво інших виробів з
деревини; виробництво інших меблів;
оптова торгівля меблями, покриттям для
підлоги та неелектричними побутовими
приладами.

З 10.01.2014 року по 22.01.2014 року ДПІ у
Кам'янка - Бузькому районі проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ДП «Амбієнте Ферніче
Україна» з питань формування
показників у податковій декларації з
податку на прибуток підприємства за
період з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року, за
наслідками якої складено акт
№30/22-00/33465109 від 28.01.2014 року (далі - акт
перевірки від 28.01.2014 року).

У висновках акта перевірки від 28.01.2014
року відповідач зазначив про порушення
ДП «Амбієнте Ферніче Україна» п.п.14.1.27,
п.п.14.1.228 п.14.1 ст. 14; п.44.1, п.44.3, п.44.6, ст.44;
п.138.1, п.138.2, п.138.6 ст.138, п.139.1.9 ст.139
Податкового кодексу України (із
змінами та доповненнями), в результаті
чого підприємством занижено податок на
прибуток всього у сумі 995151,00 грн. у тому
числі за І квартал 2012 року у сумі 226685,00
грн., за ІІ квартал 2012 року у сумі 218515,00
грн., за ІІІ квартал 2012 року у сумі 286078,00
грн., за ІV квартал 2012 року у сумі 263873,00
грн.

На основі таких висновків було
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 10.02.2014
року про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем 995151,00 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями 497575,50
грн., всього на суму 1492726,50 грн., після
чого позивач звернувся з даним позовом
до суду.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з наступного.

Між адміністрацією ДП «Амбієнте
Ферніче Україна» та трудовим
колективом укладено колективний
договір від 04.02.2010 року №3, відповідно
до умов якого сторони домовились, що
мінімальна заробітна плата
працівників підприємства не може бути
нижчою від встановленого
законодавчими актами розміру
мінімальної заробітної плати; спільно
розглядати питання перегляду фонду
оплати праці підприємства з метою
збільшення окладів, винагород, доплат і
надбавок, інших гарантійних і
компенсаційних виплат у разі зростання
обсягів виробництва (робіт, послуг),
продуктивності праці, зниження
собівартості продукції (робіт, послуг).
Крім цього, власник зобов'язується
проводити доплати й надбавки до
посадових окладів працівників;
здійснювати матеріальне заохочення
(преміювання) працівників за
результатами праці відповідно до
затвердженого положення про
преміювання; виплачувати винагороду за
підсумками роботи за рік та вислугу
років згідно із затвердженими
положеннями.

Судом встановлено, що протягом 2012 року
працівникам підприємства проводилось
нарахування та виплата премії за
виконання та перевиконання основних
показників господарської діяльності,
рентабельності та прибутковості
підприємства, на підставі Положення
про преміювання за виконання
виробничих завдань і функцій ДП
«Амбієнте Ферніче Україна» від 12.01.2006
року.

Відтак, позивач в рядку 05.1 податкових
декларацій за І-ІV квартали 2012 року
включив суми нарахованої додаткової
заробітної плати та нарахування з неї.

Проте податковий орган у висновках
акта перевірки від 28.01.2014 року,
зазначив, про безпідставність
включення зазначених сум нарахованої
додаткової заробітної плати до витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, оскільки підприємство
не надало документи, що підтверджують
норми витрат на додаткову оплату праці
з відрахуваннями, на виготовлення
готової продукції та послуг по
переробці давальницької сировини, а у
наданих для перевірки розрахунках
нормативної собівартості готової
продукції, затвердженої 01.01.2012 р., на 2012
рік відсутній розрахунок норм витрат
на виплату додаткової заробітної плати
з відрахуваннями на обов'язкове
соціальне страхування та обов'язкове
пенсійне страхування на одиницю
продукції (виходячи з обсягу
виробництва, переліку робочих місць і
норм обслуговування) на неї.

Вирішуючи спір, суд керується
наступними положеннями чинного
законодавства.

Податковий кодекс України (далі - ПК
України) містить наступні нормативні
положення щодо порядку формування
витрат платника податків.

Згідно пп.14.1.27 п. 14.1 ст.14 ПК України,
витрати - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 ПК
України собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг для цілей розділу III цього
Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 цього Кодексу.

Пунктом 44.3. ст. 44 цього Кодексу
визначено, що платники податків
зобов'язані забезпечити зберігання
документів, визначених у пункті 44.1 цієї
статті, а також документів, пов'язаних
із виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності.

У відповідності до п. 44.6. ст. 44 ПК
України у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам контролюючого органу, які
проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності. Якщо платник податків
після закінчення перевірки та до
прийняття рішення контролюючим
органом за результатами такої
перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Згідно з приписами п.138.1. ст. 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності.

Підпунктом 138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України,
визначено, що витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати, які
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п.138.2. ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу (п. 138.6 ст.138 ПК
України).

Пунктом 138.8 ст. 138 ПК України визначено,
що собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України,
визначено, що витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 ПК України не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Виходячи із наведених норм закону, до
складу валових витрат платника податку
належать витрати, які: 1) підтверджені
первинними документами; 2) пов'язані з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Правовідносини сторін з приводу
встановлення форм і систем оплати
праці, запровадження та розміру
надбавок, доплат, премій, винагород та
інших заохочувальних компенсаційних і
гарантійних виплат регулюються
нормами Конституції України від 28.06.1996
р. №254к/96-ВР, Закону України «Про оплату
праці», Кодексу законів про працю
України від 10.12.1971 р. №322-VIII,
Колективного договору, відповідного
Положення про преміювання, тощо.

Згідно із ст. 9 КЗпП України умови
договорів про працю, які погіршують
становище працівників порівняно з
законодавством України про працю, є
недійсними.

Зі змісту ст.97 КЗпП України вбачається,
що оплата праці працівників
здійснюється за погодинною, відрядною
або іншими системами оплати праці.
Оплата може провадитися за
результатами індивідуальних і
колективних робіт.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
оплату праці» форми і системи оплати
праці, норми праці, розцінки, тарифні
сітки, схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами у колективному
договорі з дотриманням норм і гарантій,
передбачених законодавством,
генеральною, галузевими
(міжгалузевими) і територіальними
угодами. У разі, коли колективний
договір на підприємстві не укладено,
роботодавець зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються з
урахуванням вимог, передбачених
частиною першою цієї статті.

Оплата праці працівників підприємства
здійснюється в першочерговому порядку.
Всі інші платежі здійснюються
підприємством після виконання
зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
оплату праці» основна заробітна плата -
це винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними системам
і положеннями, компенсаційні та інші
грошові і матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Держкомстату
України 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 27 січня
2004 р. за № 114/8713 для оцінки розміру
заробітної плати найманих працівників
застосовується показник фонду оплати
праці. До фонду оплати праці
включаються нарахування найманим
працівникам у грошовій та натуральній
формі (оцінені в грошовому вираженні)
за відпрацьований та невідпрацьований
час, який підлягає оплаті, або за
виконану роботу незалежно від джерела
фінансування цих виплат. Фонд оплати
праці складається з: фонду основної
заробітної плати; фонду додаткової
заробітної плати; інших заохочувальних
та компенсаційних виплат.

Згідно пп.2.2.1, пп.2.2.2, пп.2.2.3 п.2.2 фонд
додаткової заробітної плати включає
доплати, надбавки, гарантійні і
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством, премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій. до складу фонду
додаткової заробітної плати входять:
надбавки та доплати до тарифних ставок
(окладів, посадових окладів) у розмірах,
передбачених чинним законодавством;
премії та винагороди, у тому числі за
вислугу років, що мають систематичний
характер, незалежно від джерел
фінансування (крім сум, указаних у
пп.2.3.2), відсоткові або комісійні
винагороди, виплачені додатково до
тарифної ставки (окладу, посадового
окладу).

Інші заохочувальні та компенсаційні
виплати включають винагороди та
премії, які мають одноразовий характер,
компенсаційні та інші грошові й
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Умовами викладеними у розділі 4
колективного договору ДП «Амбієнте
Ферніче Україна», передбачено, що
адміністрація здійснює матеріальне
заохочення (преміювання) працівників
за результатами праці відповідно до
затвердженого положення про
преміювання.

Саме на виконання положень
колективного договору протягом 2012 року
працівникам підприємства проводилось
нарахування та виплата премії
(додаткова заробітна плата) за
виконання та перевиконання основних
показників господарської діяльності,
рентабельності та прибутковості
підприємства.

Відповідно до вимог п.142.1 ст.142 ПК
України, до складу витрат платника
податку включаються витрати на оплату
праці фізичних осіб, що перебувають у
трудових відносинах з таким платником
податку (далі - працівники), які
включають нараховані витрати на оплату
основної і додаткової заробітної плати
та інших видів заохочень і виплат
виходячи з тарифних ставок, у вигляді
премій, заохочень, відшкодувань
вартості товарів, робіт, послуг,
витрати на оплату авторської
винагороди та за виконання робіт,
послуг згідно з договорами
цивільно-правового характеру, будь-яка
інша оплата у грошовій або натуральній
формі, встановлена за домовленістю
сторін, (крім сум матеріальної
допомоги, які звільняються від
оподаткування згідно з нормами розділу
IV цього Кодексу).

На підтвердження формування і
нарахування додаткової заробітної
плати представник позивача долучив
наступні документи: нормативні
(планові) розрахунки для нарахування
додаткової (виробничої премії)
заробітної плати відносно кількості
виготовленої продукції (т.1, а.с. 96-104; т.2,
а.с. 185-193); копії наказів про надання
премій за січень - грудень 2012 року (т.1,
а.с. 105-225); розрахунково-платіжні
відомості за січень - грудень 2012 року
(т.2, а.с. 1-146); витяг з колективного
договору від 04.02.2010 року №3; копію
Положення від 12.01.2006 року про
преміювання за виконання виробничих
завдань і функцій; штатний розпис;
наказ №311211 від 31.12.2011 року; наказ №301211
від 30.12.2011 року; наказ №12/01-06 від 12.01.2006
року.

Щодо покликання відповідача на те, що
позивачем на вимогу посадових осіб
органу державної податкової служби,
під час перевірки не надано нормативні
(планові) розрахунки кошторисних
ставок витрат на виплату додаткової
заробітної плати з відрахуваннями на
обов'язкове соціальне страхування та
обов'язкове пенсійне страхування на
одиницю продукції на неї за 2012 рік, суд
зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Із положень ч. 1,
3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що
бухгалтерський облік полягає, зокрема,
у складанні та прийнятті до обліку
первинних документів, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій, складенні на їх підставі
зведених облікових документів,
систематизація інформації первинних
документів на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З наведеного законодавчого положення
випливає, що право на зменшення об'єкта
оподаткування податку на прибуток та
податку на додану вартість на суму
понесених витрат надається
добросовісним платникам для
компенсації витрат, понесених у
процесі здійснення реальної
економічної діяльності, за умови
наявності належного документального
підтвердження виконання господарської
операції.

Відповідно до п. 5.2 розділу ІІ Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22.12.2010 року № 984 у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів, що
порушені платником податків.

Проте в акті перевірки від 28.01.2014 року
відсутнє покликання на норми
законодавства щодо необхідності
наявності вищезазначених документів у
підприємства.

Крім цього, з листа №31/01 від 31.01.2014 року
вбачається, що ДП «Амбієнте Ферніче
Україна» були надіслані ДПІ у Кам'янка -
Бузькому районі нормативні (планові)
розрахунки для нарахування додаткової
(виробничої премії) заробітної плати
відносно кількості виготовленої
продукції відповідно до акта перевірки
від 28.01.2014 року № 30/22-00/33465109.

Також представником позивача до
матеріалів справи долучено розрахунки
нормативної собівартості готової
продукції на 2012 рік, в яких зазначено
фонд заробітної плати (т.2, а.с. 207-247).

Суд зазначає, що надані позивачем
нормативні (планові) розрахунки для
нарахування додаткової (виробничої
премії) заробітної плати відносно
кількості виготовленої продукції та
розрахунки нормативної собівартості
готової продукції на 2012 рік є належною
підставою для віднесення сум вартості
відображених цими розрахунками
виготовлених товарів до складу валових
витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71
КАС України, покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу мають
ґрунтуватись на сукупності доказів, що
безспірно підтверджують існування
обставин, які виключають право
платника, зокрема, на формування
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування.

Під час складення акту перевірки ці
вимоги податковим органом не виконані.
Фактично, висновки перевірки
ґрунтуються лише на відсутності
розрахунків кошторисних ставок витрат
на виплату додаткової заробітної
плати. Натомість, надіслані на адресу
ДПІ у Кам'янка - Бузькому районі
платником податків нормативні
(планові) розрахунки для нарахування
додаткової (виробничої премії)
заробітної плати відносно кількості
виготовленої продукції, невмотивовано
не взяті до уваги і не вплинули на
висновки податкового органу.

Таким чином, відповідачем
необґрунтовано було зроблено висновок,
що позивачем занижено податкове
зобов'язання з податку на прибуток
підприємства на загальну суму 995151,00
грн. у тому числі за І квартал 2012 року у
сумі 226685,00 грн., за ІІ квартал 2012 року у
сумі 218515,00 грн., за ІІІ квартал 2012 року у
сумі 286078,00 грн., за ІV квартал 2012 року у
сумі 263873,00 грн.

Тому прийняте на основі висновків акта
перевірки від 28.01.2014 року податкове
повідомлення-рішення № від 10.02.2014
року не відповідає критеріям,
визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України,
оскільки прийнято необґрунтовано, без
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії) та непропорційно. В той
же час позивач довів обґрунтованість
позовних вимог належними та
допустимими доказами. Виходячи з
положень п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України суд
приходить до висновку, що таке
податкове повідомлення-рішення слід
скасувати як протиправне.

Відповідно до вимог статті 94 КАС
України понесені позивачем судові
витрати (судовий збір) відшкодовуються
йому за рахунок Державного бюджету
України.

Керуючись ст.ст. 17-19, 71, 94, 160-163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Кам'янка - Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 10.02.2014 року.

Присудити із Державного бюджету на
користь Дочірнього підприємства
«Амбієнте Ферніче Україна» (вул. Івана
Франка, 11 А, с. Колоденці, Кам'янка -
Бузький район, Львівська область, 80431,
) судовий збір у розмірі
4872 (чотири тисячі вісімсот сімдесят
дві) грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 23.05.2014 року.

Суддя
Клименко О.М.