Справа № 450/560/13-а
Суддя: Кіпчарський М. О.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/560/13-а Провадження №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р. Пустомитівський
районний суд Львівської області у
складі

головуючого - судді Кіпчарського
М.О.,

при секретарі Микитів Н.С.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

представників відповідача Фентісова
М.В., Мазій Н.Р., Щипель Г.І.,Верещинська
О.Я.,

представника третьої особи Таряник
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у
м.Пустомити справу за адміністративним
позовом ОСОБА_7 до управління
Пенсійного фонду України у
Пустомитівському районі Львівської
області, третя особа - Головне
управління Пенсійного фонду України
у Львівській області, про визнання дій
неправомірними та зобов»язання до
вчинення дій ,-

в с т а н о в и в :

19.02.2013р. представник позивача ОСОБА_1,
звернулася від його імені в суд з
адміністративним позовом, пославшись
на те, що за рішенням управління
Пенсійного фонду України у
Пустомитівському районі Львівської
області (надалі УПФ), ОСОБА_7 з 09.08.2008
року призначена пенсія за віком, яку
він з того часу отримував щомісячно. У
жовтні 2011р. ОСОБА_7 переїхав на
постійне місце проживання в Італію, про
що повідомив пенсійний орган, та у
зв»язку з чим йому була здійснена
виплата пенсії за шість місяців
наперед.

Але з 01.04.2012р. нарахування та виплата
даної пенсії не здійснюється, у зв»язку
з чим вона неодноразово зверталася до
відповідача і 3-ї особи з вимогами
відновити виплату. Як слідує з
відповідей на дані звернення, виплата
пенсії ОСОБА_7 припинена у зв»язку з
його виїздом на постійне місце
проживання в Італію, та із-за
відсутності двостороннього договору
між Україною та Італією про соціальне
забезпечення, і може бути відновлена
при поданні заяви і документів про
реєстрацію в Україні.

Дії органів Пенсійного фонду щодо
припинення нарахування та виплати
пенсії ОСОБА_7 вважає неправомірними ,
оскільки право громадянина України на
одержання призначеної йому пенсії
діючим законодавством України не
пов»язується з такою умовою, як
постійне проживання в Україні. З цих
підстав просить визнати протиправними
дії УПФ, скасувати його рішення про
припинення виплати ОСОБА_7 пенсії за
віком і зобов»язати УПФ поновити з
01.04.2012р. виплату такої пенсії.

В судове засідання позивач ОСОБА_7 не
явився, його представник ОСОБА_1 позов
підтримала повністю з вище зазначених
підстав та просить його задовольнити.
Зазначила, що її довіритель ОСОБА_7
виїхав за кордон у січні 2011р., та до
червня 2012р. в Україну не повертався.
Тому не міг особисто 02.11.2011р. подавати
відповідачу заяву про припинення
виплати пенсії, як про це стверджує
представник відповідача.

Представники відповідача в судовому
засіданні заявлений позов не визнали, в
задоволенні якого просять відмовити.
Подали заперечення та зазначають, що
виплата пенсії ОСОБА_7 була припинена
УПФ у зв»язку з його виїздом на
постійне місце проживання в Італію.
Посилаючись на приписи статей 49,51 ЗУ
«Про загальнообов»язкове пенсійне
страхування», Рішення конституційного
Суду України від 07.10.2009р. та
відсутність двостороннього договору
між Україною та Італією про соціальне
(пенсійне) забезпечення, стверджують,
що на даний час відсутні
нормативно-правові акти, які регулюють
проведення виплати пенсій особам, які
проживають постійно в державах, з якими
не укладено відповідного договору.

Представник 3-ї особи Таряник В.О. в
судовому засіданні позов не визнав, в
задоволенні якого просить відмовити
за безпідставністю. Подав заперечення,
аналогічне за змістом запереченню
відповідач.

Повно та всебічно з»ясувавши обставини
в адміністративній справі, які
підтверджені дослідженими в судовому
засіданні доказами, відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права, суд
приходить до висновку, що заявлений
позов підлягає до задоволення.

Встановлено, що позивач ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1, являється громадянином
України, якому у зв»язку з досягненням
пенсійного віку - 60 років, управлінням
Пенсійного фонду України у
Пустомитівському районі призначена з
09.08.2008 року щомісячна пенсія за віком,
яка йому виплачувалась по 31.03.2012р.
включно.

Дані факти сторонами визнані, тому
такі в силу ст.72 КАС України, не
потребують доказування( а.с.6,84,85, 147 ).

Згідно адресного листка вибуття,
ОСОБА_7 значився зареєстрованим в
АДРЕСА_1, який 16.09.2011р. знятий з
реєстрації у зв»язку з вибуттям в
Італію ( а.с.83)

Як слідує з копії закордонного
паспорту НОМЕР_1, ОСОБА_7 з 24 жовтня
2011р. прийнятий на консульський облік в
Посольстві України в Італійській
Республіці та зареєстрований в
Італії на постійне проживання( а.с.84).

Згідно повідомлення Головного центру
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
, громадянин України ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, виїхав з України 27.01.2011р.
Відомостей про перетинання ним
державного кордону у період з 01.10.2011р.
по 01.01.2012р., не виявлено( а.с.126, 135).

02.11.2011р. в Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області поступила заява від імені
ОСОБА_7 про те, що у зв»язку з виїздом
на постійне місце проживання в Італію,
просить припинити виплату пенсії, та
провести виплату пенсії наперед за 6
місяців ( а.с.96).

11.12.2012р. та 15.01.2013р. ОСОБА_1 - представник
ОСОБА_7, зверталася від його імені в
УПФ та , відповідно, в Головне
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області з заявами про
поновлення виплати пенсії ОСОБА_7(а.с.71).

29.12.2012р. Головне управління Пенсійного
фонду України у Львівській області та
22.01.2013р. управління Пенсійного фонду
України у Пустомитівському районі
направили на адресу ОСОБА_1
відповіді-повідомлення про те, що
виплата пенсії ОСОБА_7 була припинена у
зв»язку з його виїздом на постійне
місце проживання за кордон в Італію.
Зазначається, що відновлення виплати
можливе тільки після прийняття
відповідних нормативно-правових актів,
які регулюватимуть проведення
виплати пенсії особам, які постійно
проживають у державах, з якими не
укладено відповідних договорів. Окрім
того, така виплата можлива при поданні
до УПФ за місцем проживання заяви та
документів про реєстрацію в Україні (
а.с.7-8).

Згідно приписів ст.ст.22,25 Конституції
України , конституційні права і свободи
громадян гарантуються і не можуть бути
скасовані. Україна гарантує
піклування та захист своїм громадянам,
які перебувають за її межами.

Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ратиaікованого Україною 17 липня
1997 року, визначено, що кожен, хто
законно перебуває на території
будь-якої держави, має право вільно
пересуватися і вільно вибирати місце
проживання в межах цієї території.
Кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною.

Частиною 2 ст. 2 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» встановлено, що
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Таким чином, право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні, і
держава відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія - в
Україні чи за її межами.

Частиною 1 статті 49 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. визначено
вичерпний перелік підстав, відповідно
до яких виплата пенсії припиняється
за рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду,
зокрема: пункт 2). на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов»язковість надана Верховною Радою
України.

Рішенням Конституційного Суду України
№25-рп/2009 від 07.10.2009 у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України вищезазначених
положень ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення до п.2 ч.1
ст.49, другого речення ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі
Закон). Положення Закону, визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення цього Рішення.

Пунктом третім резолютивної частини
Рішення КСУ визначено звернути увагу
Верховної Ради України на необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, що
визнані неконституційними.

Після прийняття Конституційним Судом
України рішення від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 і
на теперішній час інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, не прийнято.

Тому з 07.10.2009р. порядок виплати пенсії
громадянам, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон,
регулюється нормами ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням Рішення
КСУ щодо неконституційності положень
п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51
Закону.

Отже, з 07.10.2009 р. такої підстави для
припинення виплати пенсії, як виїзд на
постійне місце проживання за кордон ,
законодавством України не передбачено,
що вказує на неправомірність дій
відповідача в даному випадку.

З цих підстав суд вважає, що твердження
представників відповідача і третьої
особи щодо неможливості вирішення
питання про поновлення виплати пенсії
через відсутність законодавчого
врегулювання питання порядку
(механізму) виплати пенсій громадянам,
які виїхали на постійне місце
проживання за кордон, є безпідставною,
оскільки відсутність нормативних
актів, спрямованих на конкретизацію
забезпечення дії норм Конституції , не
тягне за собою неможливість їхнього
використання особами.

Згідно з ч.3 ст. 8 Конституції України,
норми Конституції є нормами прямої дії.
Вони застосовуються безпосередньо
незалежно від того, чи прийнято на їх
розвиток відповідні закони або інші
нормативно-правові акти.

Тому правовідносини, що виникають в
процесі реалізації права на виплату
пенсії, основані на принципі юридичної
визначеності, що не дозволяє державі
посилатися на відсутність певного
нормативного акта, який визначає
механізм реалізації прав та свобод
громадян, закріплених у конституційних
та інших актах. Право на соціальний
захист громадян України закріплено у
ст. 46 Конституції України та
конкретизоване у Законі України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Проте, всупереч приписам вищенаведеної
норми Конституції України та Рішенням
Конституційного Суду України від 07.10.2009
р. № 25-рп/2009, УПФ протиправно припинило
з 01.04.2012р. виплату ОСОБА_7 призначеної
йому пенсії.

Згідно ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» поновлення виплати
пенсії здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата
поновлюється в порядку, передбаченому
ч.3 ст.35 та ст. 46 цього Закону.

Частиною 2 ст. 46 вищевказаного Закону
визначено, що нараховані суми пенсії,
не отримані з вини органу, що призначає
і виплачує пенсію, виплачуються за
минулий час без обмеження будь-яким
строком з нарахуванням втрати частини
доходів.

Згідно повідомлення Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області від 17.12.2013р. та
пояснень представника УПФ, даних в
судовому засіданні, виплата пенсії
ОСОБА_7 припинена з 01.04.2012р. у зв»язку з
його виїздом в Італію на постійне
місце проживання. Така виплата
припинена УПФ після усного
повідомлення з Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області про виїзд ОСОБА_7 за кордон, і
будь-яких письмових розпоряджень (
рішень) з цього приводу не існує.

Відповідно до ст.71 КАС України , кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб»єкта владних
повноважень обов»язок щодо
доказування правомірності свого
рішення покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти позову .
Всупереч даним вимогам , відповідач не
довів правомірність прийнятого ним та
оскарженого рішення про припинення
виплати позивачу пенсії.

З врахуванням встановленого, суд
вважає, що УПФ, прийнявши
розпорядження про призначення ОСОБА_7
з 09.08.2008р. пенсії за віком та
розпочавши її виплату, не мало
правових підстав для припинення
виплати такої пенсії з 01.04.2012р. Тому
такі дії УПФ являються протиправними,
а прийняте ним рішення з припинення
такої виплати , необхідно визнати
незаконним та скасувати.

Зазначені протиправні дії УПФ
призвели до порушення прав ОСОБА_7 у
сфері публічно-правових відносин , а
тому такі підлягають судовому захисту
у виді поновлення виплати йому
пенсії за віком з 01.04.2012р. у розмірі,
раніше визначеному відповідачем.

Що стосується тверджень представників
відповідача і третьої особи про те, що
позивач пропустив строк звернення до
суду з даним адміністративним позовом,
то такі суд не приймає до уваги з
наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк , який , якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася, або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Представник позивача звернулася
19.02.2013р. до адміністративного суду з
позовом, в якому просить визнати
протиправними дії відповідача з
припинення виплати ОСОБА_7 пенсії,
призначеної йому у 2008 р., та
зобов»язати пенсійний орган поновити
її виплату з 01.04.2012 року. При тому
представник позивача наголошує, що
згідно чинного законодавства, ОСОБА_7
має право на отримання пенсії за віком,
однак відповідач порушив таке його
право та продовжує його порушувати до
даного часу.

Дані обставини знайшли підтвердження
в судовому засіданні.

З врахуванням встановленого суд
вважає, що порушення права позивача
ОСОБА_7 на отримання призначеної йому
пенсії почалось з 01.04.2012р. і триває до
даного часу. Тому такі правовідносини
суд вважає триваючими.

Керуючись ст.ст. 46,49 ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування»; ст. 2 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні»; Рішенням
Конституційного Суду України №25-рп/2009
від 07.10.2009 р.; «Положенням про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах»;
ст.ст. 2,11, 18, 41,71,86,122, 128,159-163, 167, 184-187, 254 КАС
України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_7 задовольнити.

Визнати протиправними дії та
скасувати рішення управління
Пенсійного фонду України у
Пустомитівському районі Львівської
області з припинення виплати ОСОБА_7
пенсії за віком з 01.04.2012 року,
призначеної йому з 09.08.2008р.

Зобов»язати управління Пенсійного
фонду України у Пустомитівському
районі Львівської області поновити з
01.04.2012р. виплату ОСОБА_7 пенсії,
призначеної йому за віком з 09.08.2008р.

На постанову суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з
дня її проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Пустомитівський районний суд
Львівської області.

У разі застосування судом частини 3
ст.160 КАС України , а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на подачу
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після прийняття
відповідного рішення за наслідками
апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі

виготовлена та підписана 16.05.2014р.

СуддяМ. О. Кіпчарський