Справа № 2а-55/11/1510
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

13 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-55/11/1510

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Присакар О.Я.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та Ступакової
І.Г.,

при секретарі - Дубчак Ю.В.,

за участю: представника ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 22 березня 2012 року
по справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Ізмаїльської
міської ради Одеської області, відділу
Держкомзему в м. Ізмаїлі Одеської
області, комунального підприємства
"Вишукувач", за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_5, про визнання дій
неправомірними, визнання
неправомірним рішення та стягнення
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до
Ізмаїльської міської ради Одеської
області (далі - Ізмаїльська міськрада),
відділу Держкомзему в м. Ізмаїлі
Одеської області, комунального
підприємства (далі - КП) "Вишукувач" та
уточнюючи позовні вимоги просили
визнати протиправними дії
Ізмаїльської міськради в частині
прийняття рішення № 1134-IV від 06.09.2005р.;
визнати протиправним та скасувати
зазначене рішення; стягнути з
Ізмаїльської міськради моральну шкоду
в розмірі 3000 грн. по 1500 грн. на кожного
із позивачів; визнати протиправними
дії відділу Держкомзему в м. Ізмаїлі
Одеської області в частині
виготовлення технічної документації
по складанню державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_5,
розташовану в АДРЕСА_1 та в частині
складання та видачі Державного акту
серії ЯГ № 942173 від 11.01.2007 року на право
власності на земельну ділянку
розташовану в АДРЕСА_1; визнати
недійсним Державний акт серії ЯГ № 942173
від 11.01.2007 року на право власності на
земельну ділянку, розташовану в
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_5; визнати
недійсною технічну документацію по
складанню державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_5
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських будов
за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати відділ
Держкомзему в м. Ізмаїлі Одеської
області відвести в натурі (на
місцевості) земельну ділянку площею 416
кв.м. ОСОБА_5 в АДРЕСА_1, згідно рішення
виконкому № 343 п 11.2 від 18.08.1988 p.;
стягнути з відділу Держкомзему в м.
Ізмаїлі Одеської області моральну
шкоду в розмірі 3000 грн. по 1500 грн. на
кожного із позивачів; визнати
протиправними дії КП "Вишукувач" в
частині виготовлення технічної
документації по складанню державного
акту на право власності на земельну
ділянку ОСОБА_5 для будівництва
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_1; стягнути з КП "Вишукувач"
моральну шкоду в розмірі 3000 грн. по 1500
грн. на кожного із позивачів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що посадові особи КП
"Вишукувач" за відсутності межових меж
та межових знаків на земельній ділянці,
без відновлення меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості) і без
погодження відновлювальних меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) з позивачами, як з
суміжними землекористувачами, склали
та підписали акт від 21.04.2005 року
обстеження в натурі земельної ділянки
по АДРЕСА_1 та акт від 13.09.2005 року
встановлення і передачі в натурі
земельної ділянки по АДРЕСА_1. В
результаті протиправних дій КП
"Вишукувач" працівники відділу
Держкомзему в м. Ізмаїлі також
підписали вищезазначені акти з
завідомо неправдивими даними та на їх
підставі склали та видали Державний
акт серії ЯГ № 942173 від 11.01.2007 року на
право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 22 березня 2012
року провадження по справі в частині
позовних вимог про визнання
протиправними дій КП "Вишукувач" в
частині виготовлення технічної
документації по складанню Державного
акту на право власності на земельну
ділянку ОСОБА_5 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_1; стягнення з КП "Вишукувач"
моральної шкоди в розмірі 3000 грн.;
визнання недійснім Державного акту
серії ЯГ № 942173 від 11.01.2007 року на право
власності на земельну ділянку
розташовану в АДРЕСА_1, виданий на ім'я
ОСОБА_5; визнання недійсною технічної
документації по складанню державного
акту на право власності на земельну
ділянку ОСОБА_5 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будов за адресою:
АДРЕСА_1 - закрито.

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 22 березня 2012 року у задоволені
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну
скаргу, в якій зазначається, що вказана
постанова ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
суд не з`ясував усі обставини справи,
тому постанова підлягає скасуванню з
ухваленням нової постанови про
задоволення позову.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням виконкому Ізмаїльського
міської ради від 18.08.1988 року №343 п.11
ОСОБА_5 надано у безстрокове
користування земельну ділянку із
земель міської забудови в АДРЕСА_1,
загальною площею 416 м2 для будівництва.

Згідно довідки Ізмаїльського бюро
технічної інвентаризації від 02.03.2005
року №1138 станом на жовтень 2004 року
ОСОБА_5 фактично користується
земельною ділянкою 522 м2.

На підставі заяви ОСОБА_5 від 15.07.2005 року
Ізмаїльською міською радою прийнято
рішення від 06.09.2005 № 1134-IV про передачу у
приватну власність ОСОБА_5 земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 0,0525 га.

На підставі договору № 65 від 04.03.2005р. КП
"Вишукач" було розроблено технічну
документацію із землеустрою по
складанню державного акта на право
власності на зазначену земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель.

При складанні технічної документації 13
вересня 2005 року складено Акт
встановлення та передачі в натурі
земельної ділянки, який підписано
усіма суміжними землевласниками без
зауважень. Відповідно до якого,
земельна ділянка у розмірі 0,0525 га
передана ОСОБА_5 за рахунок земель
житлової та загальної забудови. Також,
актом встановлено розміри земельної
ділянки в натурі та передано межові
знаки власникові земельної ділянки.

На підставі вищезазначеного ОСОБА_5
було отримано Державний акт серії ЯГ №
942173 від 11.01.2007 року на право власності
на земельну ділянку площею 0,0525 га,
розташовану в АДРЕСА_1.

Підставою звернення позивачів до суду
стало те, що на земельній ділянці
ОСОБА_5 були відсутні межа і межові
знаки і в Акті обстеження в натурі
земельної ділянки відсутні два з трьох
підписів погодження межових меж
суміжними землевласниками.

Відповідно до п. 9 Порядку розроблення
проектів землекористування про
відведення земельних ділянок,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №677 від 26.05.2004 р. (у
редакції, на час виникнення спірних
правовідносин), проект відведення
земельної ділянки виконавець узгоджує
з землевласником або
землекористувачем, органом земельних
ресурсів, природоохоронним органом,
санітарно-епідеміологічною службою,
органом містобудування та архітектури
та охорони культурного наслідування.

Судом першої інстанції встановлено, що
проект відведення земельної ділянки
був узгоджений з необхідними службами.
Щодо узгодження меж земельної ділянки
із суміжними землекористувачами, то
судом також встановлено, що із
земельною ділянкою в АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_5 межує земельна
ділянка, що має адресу АДРЕСА_2, та
належить позивачам.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки
площею 0,0664 га, розташованої в АДРЕСА_2
на підставі Державного акту III-ОД № 002332
від 29.05.2000 року, а ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 0,0568 га,
розташованої в АДРЕСА_2, на підставі
Державного акту III-ОД № 002333 від 29.05.2000
року

Під час складання технічної
документації для отримання Державного
акту III-ОД № 002332 від 29.05.2000 року, було
складено акт про встановлення
розташування меж земельної ділянки в
натурі від 10.03.2000 року, який був
підписаний суміжним
землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_5,
межі земельних ділянок були погоджені
претензій не було.

Також, під час складання технічної
документації для отримання державного
акту III-ОД №002333 від 29.05.2000 року, було
складено акт про встановлення
розташування меж земельної ділянки в
натурі від 10.03.2000 року, який був
підписаний суміжним
землекористувачами: ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_2 межі земельних ділянок
були погоджені, претензій не було.

Згідно акту здачі на зберігання
відновлених і встановлених межових
знаків на межі землекористування від
15.03.2000 року, який міститься у складеній
технічній документації, межові знаки
по АДРЕСА_2 на зберігання прийняла
ОСОБА_2

Таким чином, судом першої інстанції
було встановлено, що доводи позивачів,
щодо відсутності межових меж та
межових знаків на земельній ділянці та
відсутність погодження
відновлювальних меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості), наведені в
обґрунтованість позовних вимог про
протиправність дій відповідачів
спростовуються належними доказами
(документами), копії яких знаходяться в
матеріалами справи. Межі між
земельними ділянками ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 були погоджені та встановлені
ще у 2000 році. Зазначені обставини
справи позивачами та їх представником
не спростовано.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що наявність
встановлених меж земельних ділянок, що
відповідають земельно-кадастровій
документації, є підставою для
отримання державного акту на землю. І
оскільки, під час розгляду справи
встановлено, що відповідачі діяли в
межах компетенції та у спосіб
відповідно до діючого на той час
законодавства, суд першої інстанції
визнав позовні вимоги не
обґрунтованими та відмовив у їх
задоволенні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його правильним.

Колегія суддів не може погодитися з
доводами апеляційної скарги, оскільки
як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, що між позивачами та
ОСОБА_5 існує тривалий спір щодо
встановлення меж та правил
користування земельними ділянками, як
сумісними землекористувачами.

Так, рішенням від 23 березня 2005року,
Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області зобов'язав ОСОБА_5 та
позивачів по даній справі: ОСОБА_1,
ОСОБА_2 встановити межові знаки між
земельними ділянками. Зазначене також
підтверджується поясненнями свідка
ОСОБА_9 у суді апеляційної інстанції,
який також пояснив, що проводив за
ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду судову будівельно-технічну
експертизу по цивільній справі № 2-463/11
та було встановлено розбіжності в
межових знаках між земельними
ділянками позивачів та третьої особи у
справі - ОСОБА_5

Колегією суддів також встановлено, що
дійсно ще у 2000 році між сумісними
землекористувачами було встановлено
розташування меж земельних ділянок в
натурі, про що було складено
відповідний акт. Претензій по
користуванню земельних ділянок не
виникало, тобто між сумісними
користувачами склався порядок
користування земельними ділянками.
Але, як було встановлено, що також не
заперечувалося представником
позивачів, що після початку
будівництва на земельній ділянці
ОСОБА_5, між нею та ОСОБА_1, ОСОБА_2 виник
спір щодо сумісних меж земельних
ділянок.

З матеріалів справи вбачається, а
позивачами не спростовано, що земельна
ділянка, площею 0,0525 га, розташована в
АДРЕСА_1 передана ОСОБА_5 відповідно до
вимог земельного законодавства за
рахунок земель житлової та загальної
забудови. Доказів, що зазначена
земельна ділянка надана за рахунок
земель позивачів суду пред'явлено не
було.

Таким чином, колегія суддів
погоджується, що доказів порушення
прав та законних інтересів позивачів
діями Ізмаїльської міськради, відділу
Держкомзему в м. Ізмаїлі Одеської
області та КП "Вишукувач" суду надано не
було, а також під час розгляду справи не
встановлено.

Також, враховуючи вимоги частини 2
статті 19 Конституції України, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а також вимоги статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку, колегія суддів
вважає, що Ізмаїльська міськрада та
відділ Держкомзему в м. Ізмаїлі діяли у
спірних правовідносинах відповідно до
вимог чинного на той час законодавства,
при цьому права, свободи та інтереси
позивачів порушено не було.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких підстав, колегія суддів
вважає, що позивачами у позовній заяві
були наведені обставини, які не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, що свідчить про
необґрунтованість позовних вимог.
Докази, надані позивачами, належним
чином не підтверджують обставини, на
які позивач посилається в
обґрунтування позовних вимог, та
спростовані матеріалами справи.

Також, колегія суддів вважає
необхідним звернути увагу на Постанову
Верховного Суду України від 10.04.2012 року,
де проаналізувавши положення частини
першої статті 2 та статті 17 КАС України,
зроблено висновок, що суд захищає лише
порушені, невизнані або оспорюванні
права, свободи та інтереси учасників
адміністративних правовідносин.
Визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень можливе лише за
позовом особи, право або законний
інтерес якої порушені цим рішенням.

Тобто, відсутність порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
позивачів є підставою для відмови у
позові, що було правильно встановлено
судом першої інстанції.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
та не допущено порушень норм
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
оскільки ґрунтуються на невірному
трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
залишити без задоволення, а постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 22 березня 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення
виготовлений 19 травня 2014 року.

Головуючий:

Судді: