Справа № 807/3368/13-а
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
Справа №
876/1927/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В.,

Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Ливак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 19
листопада 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТГФ Закарпатська
фабрика виробів з деревини» до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

18.09.2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТГФ Закарпатська
фабрика виробів з деревини»
(далі-Товариство) звернулося з
адміністративним позовом в суд до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області (далі-ДПІ), просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 23.08.2013р.
№ та №.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року позов задоволено повністю:
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області № та № від 23.08.2013р.;
стягнуто з Державного (місцевого)
бюджету України на користь Товариства
судові витрати у розмірі 2 294,00грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт просить постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити повністю в
задоволенні позовних вимог. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції недостатньо досліджені
докази та обставини справи, рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального права. Зазначає, що під
час проведення перевірки Товариства
надано документи з яких неможливо було
визначити об'єму отриманих послуг,
кількість та реальність отриманих
послуг та реальність (доцільність)
використання отриманих послуг в
господарській діяльності Товариства,
що залишено судом поза увагою.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав.
Представник позивача щодо апеляційної
скарги заперечив та вважав рішення
суду законним.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги в їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
висновки відповідача викладені в акті
перевірки Товариства щодо
неможливості встановлення факту
передачі в оренду обладнання, не
реальність використання послуг від
нерезидента з оренди обладнання у
власній господарській діяльності,
безпідставне віднесення відсотків за
раніше отриманими від нерезидента
кредитами, неможливості визначення
об'єму отриманих послуг від ПП ОСОБА_2
не підтверджено фактичними
обставинами справи та жодними
доказами.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТГФ Закарпатська
фабрика виробів з деревини»
зареєстроване 17 серпня 2006 року
Мукачівською районною державною
адміністрацією Закарпатської області
особу, що підтверджується Витягом з
єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців
серії АГ №749860.

Як встановлено судом першої інстанції,
ДПІ проведено планову документальну
перевірку Товариства з питань
дотримання вимог податкового
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2010р. по 31.12.2012р. та за
результатами складено акт, у висновках
якого вказано про порушення п.п. 138.2 ст.
138, 138.4 ст. 138, п.п. 139.1.9. ст.139, п.п. 141.1.2 п.141.1
ст. 141 Податкового кодексу України від
02.12.2010р. № 2755-VІ зі змінами та
доповненнями (далі-ПК України) в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 253 700 грн., в
тому числі: у II-му кварталі 2011 року на
суму 62 319 грн., ІІІ-му кварталі 2011 року на
суму 63 544 грн., у ІV-му кварталі 2011 року на
суму 67 941 грн., у IV-му кварталі 2012 року на
суму 59 896 грн., та завищено від'ємне
значення об'єкта оподаткування за 2012
рік на суму 906 401 грн., про що складено
акт №191/22-00/34305892 від 09 серпня 2013 року.

На підставі акта перевірки ДПІ 23.08.2013р.
прийняті податкові
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток за основним
платежем на 253 700,00грн. та 14 974,00грн.
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів)
та №, яким зменшено Товариству
суму від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
2012 рік на суму 906 401,00грн.

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями рішеннями
Товариство звернулось до суду про
захист порушених прав.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції,
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом ІІ цього
Кодексу.

Як це передбачено п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, не включаються до складу
валових витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

У розумінні пункту 14.1.36. ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання
доходу і проводиться такою особою
самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» №996 від
16.07.1999р., підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З огляду на викладене аналіз
реальності господарської діяльності
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту. Визначальним
фактором для формування витрат є
використання придбаних товарів, послуг
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника
податку.

Представлені позивачем документи
свідчать про підстави виникнення
цивільних прав та обов'язків, а також
про фактичне здійснення господарських
операцій позивачем та його
контрагентами, та є достатніми
доказами на підтвердження здійснення
останніх.

Судом першої інстанції встановлено, що
між Товариством (Орендар) та фірмами
«Н.Г.Ц Ньоле Холдінг&КонсалтінгГмбХ» та
«Карлхейнц Вегнер» (Орендодавці)
укладені договори оренди комплексу
фабрики (територія, виробничі
приміщення, складські приміщення,
деревообробне обладнання), що
підтверджено ДПІ в акті перевірки.

Матеріалами справи підтверджено, що
між учасниками договірних відносин
щомісяця складалися акти приймання
послуг, що підтверджує факт
використання орендованого обладнання
на суму 1 168 421 грн. в господарській
діяльності Товариства.

На переконання суду першої інстанції,
дана обставина підтверджується і тим, у
Товариства не має інших виробничих
потужностей (власної чи орендованої
бази), які б підтверджували факт
виготовлення за спірний період готової
продукції на суму 36 905 251, 13 грн.,
а також сплатою за обревізований
період на користь нерезидентів через
банківські установи по договорах
оренди 792 154, 89 грн. орендної плати, що
спростовує викладені в акті перевірки
висновки про порушення вимог п.п. 138.8.5,
п.п. 138.9. п.п.138.10.2. п.п.138.10.3 ст.138 ПК
України: неможливість встановлення
факту передачі в оренду
вищезазначеного обладнання, а також
реальність (доцільність) використання
послуг з оренди обладнання у власній
господарській діяльності позивача, з
чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до ст. 141 п.п. 141.1. ПК України
до витрат включаються будь-які витрати,
пов'язані з нарахуванням за борговими
зобов'язаннями (в тому числі за
будь-якими кредитами, депозитами, крім
фінансових витрат, включених до
собівартості кваліфікаційних активів
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку протягом
звітного періоду, якщо такі
нарахування здійснюються у зв'язку з
провадженням господарської діяльності
платника податку.

На підставі матеріалів справи судом
першої інстанції встановлено, що між
Товариством (Позичальник) та фірмами
«Н.Г.Ц Ньоле Холдінг&КонсалтінгГмбХ»;
«ДЦІ Холдінг ГмбХ»; «Н.Г.Ц.Ньоле
Холдінг» (Позикодавці) укладені
договори позики, які у встановленому
законом порядку зареєстровані в
управлінні Національного Банку
України в Закарпатській області, що
підтверджується Реєстраційними
Свідоцтвами та Додатками до них, що є
підставою вважати про правомірність як
користування кредитними коштами та і
віднесення відсотків за користування
ними до витрат Товариства.

Судом першої інстанції встановлено, що
залишок коштів на рахунках в банку
станом на кінець перевірки складав 667 285
грн., в той час коли вартість залучених
ресурсів склала 7 299 974 грн.

Доцільність залучення кредитних
коштів та їх зв'язок з господарською
діяльність Товариства
підтверджується, в тому числі, аналізом
діяльності Товариства: за період з
01.04.2010р. по 31.12.2012р. вартість основних
засобів Товариства зросла з 264 557 грн. до
суми 2 423 248 грн., а вартість залишків
готової продукції збільшилась з 116 703
грн. до 1 206 678 грн. Дані факти свідчать
про широку інвестиційну компанію
Товариства, збільшення виробничих
потужностей, тощо, що дає колегії
суддів підстави вважати, що висновки
викладені в акті перевірки, якими
стверджується що «принцип діяльності
підприємства не потребує використання
кредитних коштів» тобто не встановлено
доцільність та реальність
використання кредитних коштів», не
підтверджені фактичними обставинами
та не відповідає нормам чинного
законодавства України.

Окрім того на підставі матеріалів
справи судом першої інстанції
встановлено, що між Товариством
(Замовник) та ПП ОСОБА_2 (Виконавець)
укладено договір про надання послуг
від 01 січня 2011 року, предметом якого є
замовлення Замовником у Виконавця
інформаційні, перекладацькі та інші
послуги. Об'єм послуг узгоджується між
сторонами в усному або письмовому
порядку.

Як вбачається з акта перевірки,
правомірність включення до валових
витрат вартість послуг отриманих від
ПП Добра Товариством не підтверджено,
оскільки не наведено обсягу отриманих
послуг та попередній розрахунок
вартості в розрізі їх видів та порядку
надання.

Проте суд першої інстанції на підставі
аналізу первинних бухгалтерських
документів, специфіки діяльності
Товариства, яка потребує перекладу
значного масиву інформації
(технологічні схеми виробництва,
нормативні та контрольні показники,
рекламація щодо якості, інструкції по
використання нового обладнання це
наприклад - з німецької на
українську, фінансові результати
діяльності, витяги із законодавства
України, договори для погодження з
засновником між резидентами України
перекладаються з української на
німецьку мову), дійшов висновку, що в
актах здачі - приймання виконаних
послуг детально розкрито зміст та
обсяг наданих послуг з перекладу: у
кожному складеному акті зазначено, які
документи перекладалися, кількість
сторінок, що підлягала перекладу, що є
підставою вважати, що первинні
документи складені з дотриманням вимог
чинного законодавства, а витрати
Товариства по цих послугах є витратами,
що пов'язані з веденням господарської
діяльності.

Колегією суддів оцінюючи докази
враховано, що розумні економічні
причини можуть бути наявними лише за
умови, що платник податків має намір
одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності.

Виходячи з вищенаведеного, висновки
суду першої інстанції про визнання
протиправними та скасування спірних
податкових повідомлень ґрунтуються на
матеріалах справи та є правильними.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в спосіб, визначений
ст.162 КАС України, оскільки відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатні та беззаперечні докази в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, та не
довів правомірність прийнятого
рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року у справі №807/3368/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш

Повний текст Ухвали виготовлено
16.05.2014р.