Справа № 2-а/0570/2594/2011
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/55905/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12 травня 2011
року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 серпня 2011
року

у справі № 2-а/0570/2594/2011

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сіверський
цегельний завод»

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 12 травня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 серпня 2011
року, позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сіверський
цегельний завод» (далі - ТОВ
«Сіверський цегельний завод»; позивач)
до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька (далі -
ДПІ у Київському районі м. Донецька;
відповідач) задоволено. Визнано
протиправними податкові
повідомлення-рішення № /0/1119/10/23-213
від 18 січня 2011 року та №
/0/1120/10/23-213 від 18 січня 2011 року.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ТОВ «Сіверський цегельний
завод» судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Київському районі м. Донецька,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 12 травня 2011
року, ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 серпня 2011
року та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, юридичної оцінки
обставин справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача по
взаємовідносинам з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Вега» за
період з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2010
року, за результатами якої складено акт
№ 9599/23-2/30927934 від 31 грудня 2010
року.

На підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ у Київському районі м.
Донецька прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0/1119/10/23-213
від 18 січня 2011 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток у
розмірі 292 885,00 грн. (234 308,00 грн. - основний
платіж, 58 577,00 грн.
- штрафні (фінансові) санкції), та
податкове повідомлення-рішення
№ /0/1120/10/23-213 від 18
січня 2011 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 237 562,50 грн.
(190 050,00 грн. - основний платіж,
47 512,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1,
підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5, підпункту 11.3.1
пункту 11.3 статті 11 Закону України від 28
грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
334/94-ВР), підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3,
пункту 4.1 статті 4, підпунктів
7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.3.1 пункту
7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.1
пункту 7.5 статті 7 Закону України від
03 квітня 1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу валових витрат
та податкового кредиту з податку на
додану вартість сум, сформованих за
договорами, укладеними з
ТОВ «Вега», з підстав їх нікчемності.

Вказаний висновок ДПІ у Київському
районі м. Донецька зроблено з огляду на
відсутність у постачальника позивача
основних фондів, трудових та
виробничих ресурсів, транспортних
засобів, складських та торгівельних
приміщень, необхідних для здійснення
основного виду діяльності.

Крім того, обґрунтовуючи свою
правову позицію щодо неправомірного
формування ТОВ «Сіверський цегельний
завод» даних податкового обліку за
спірними господарськими операціями,
контролюючий орган посилався на факт
порушення кримінальної справи
стосовно посадових осіб ТОВ «Вега», що,
на переконання відповідача, вказує на
те, що правочини, укладені позивачем із
зазначеним постачальником, не
спричинили реального настання
правових наслідків.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону № 334/94-ВР передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України
від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

В свою чергу, судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що
фактичне здійснення господарських
операцій з придбання позивачем у ТОВ
«Вега» товарно-матеріальних цінностей
та послуг з технічного обслуговування
машин і механізмів, прибирання сміття,
послуг евакуатора тощо
підтверджується долученими
ТОВ «Сіверський цегельний завод» до
матеріалів справи рахунками-фактурами,
податковими та видатковими накладними,
актами приймання-здачі виконаних робіт
(наданих послуг), квитанціями до
прибуткових касових ордерів,
банківськими документами. Вказані
товари (роботи, послуги) придбавались
товариством з метою використання в
оподатковуваних операціях у межах
власної господарської діяльності, що
відповідачем не заперечується.

А відтак, з огляду на встановлений
судовими інстанціями реальний
характер проведених операцій, а також
враховуючи те, що податкове
законодавство не ставить в залежність
право платника податків-покупця на
формування валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість від іншої особи, в тому
числі від господарських та виробничих
можливостей постачальника, у
контролюючого органу були відсутні
правові підстави для виключення
відображених позивачем даних з його
податкового обліку.

Щодо посилання відповідача на
факт порушення кримінальної справи
стосовно посадових осіб контрагента
ТОВ «Сіверський цегельний завод» як на
беззаперечний доказ нікчемності
укладених догорів, то судами
встановлено, що підставою для її
порушення було внесення посадовими
особами ТОВ «Вега» до податкової
звітності підприємства неправдивих
відомостей щодо взаємовідносин з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Голденбаум», а не
позивачем, у зв'язку з чим такі доводи
ДПІ у Київському районі м. Донецька
обґрунтовано не прийнято судами
попередніх інстанцій до уваги.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 12
травня 2011 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 серпня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька
залишити без задоволення, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 12 травня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 серпня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.