Справа № 2-а/151
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/55514/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Вінницькій області на постанову
Чечельницького районного суду
Вінницької області від 27 серпня 2013 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області про зобов'язання
компенсувати витрати на проїзд до
санаторно-курортного закладу,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з адміністративним позовом, в якому
зазначав, що в порушення вимог
законодавства управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій
області не компенсувало йому вартість
проїзду до медичного реабілітаційного
центру, де проходив лікування з 29
червня по 19 липня 2012 року.

Просив суд зобов'язати відповідачів
компенсувати витрати на проїзд до
лікувального закладу в сумі 364,16 грн.,
витрати на сплату судового збору та
відшкодувати моральну шкоду, завдану
неправомірними діями відповідача.

Постановою Чечельницького районного
суду Вінницької області від 27 серпня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року, позов задоволено частково:
стягнуто з управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій
області 360,77 грн. компенсації витрат на
проїзд до санаторно-курортного закладу
та 34 грн. судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права, управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій
області ставить питання про скасування
судових рішень та ухвалення нового про
відмову у задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним судом норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Пунктом 10 частини першої статті 6 Закон
України «Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний захист» встановлено, що
ветеранам військової служби, ветеранам
органів внутрішніх справ, ветеранам
податкової міліції, ветеранам
державної пожежної охорони, ветеранам
Державної кримінально-виконавчої
служби України, ветеранам служби
цивільного захисту, ветеранам
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України
надається безоплатний проїзд (туди і
назад) у межах України один раз на рік
залізничним транспортом у купейному
вагоні швидкого чи пасажирського
потягу або водним чи автомобільним
транспортом міжміського сполучення
для лікування та відпочинку у
санаторіях та будинках відпочинку.

З 29 червня по 19 липня 2012 року ОСОБА_4, на
якого поширюється дія зазначеного
закону, знаходився на лікуванні та
відпочинку в медичному
реабілітаційному центрі «Перлина
Прикарпаття».

17 грудня 2012 року позивач звернувся до
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області із
заявою про відшкодування витрат на
проїзд та надав квитки, які
підтверджують його проїзд в автобусі
та залізничним транспортом.

Листом від 28 грудня 2012 року відповідач
повернув позивачеві проїзні документи
без задоволення його заяви з
посиланням на наказ Міністерства
внутрішніх справ України від 24 вересня
2012 року №824 «Про затвердження Порядку
відшкодування ветеранам органів
внутрішніх справ витрат, пов'язаних із
проїздом для лікування та відпочинку в
медичних реабілітаційних центрах МВС,
санаторіях і будинках відпочинку», дія
якого не поширюється на
правовідносини, що виникли до набрання
ним чинності.

Разом з тим, статтею 4 Закону України
«Про статус ветеранів військової
служби, ветеранів органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб та їх
соціальний захист» передбачено, що
забезпечення виконання цього Закону,
інших нормативно-правових актів щодо
соціального захисту, зокрема ветеранів
органів внутрішніх справ та членів їх
сімей, покладається на органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування.

Оскільки позивач має пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів органів внутрішніх
справ, то його вимога про зобов'язання
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області, як
територіального органу державної
влади, компенсувати витрати на проїзд є
правомірною.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
виходили з того, що витрати на проїзд до
лікувального закладу туди і назад
підлягають відшкодуванню, оскільки це
передбачено чинним законодавством, а
відмова управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій
області є безпідставною також і з
огляду на те, що у 2011 році йому було
відшкодовано подібні витрати на проїзд
до лікувального закладу.

Судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для їх скасування та
ухвалення нового судового рішення не
вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову
Чечельницького районного суду
Вінницької області від 27 серпня 2013 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/