Справа № 810/1160/13-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка І.М.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, без фіксування його за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41
КАС України, апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Державної податкової служби на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства
«СТАСЕНКО І ПАРТНЕРИ» до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з Акта № 62/22-2/30050925 від 04
лютого 2013 року на підприємстві з 22
січня 2013 року проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку із
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах із
ТОВ «ТПК Техномашпостач» за весь
період відповідних операцій.

За висновками цього Акта, на
переконання посадових осіб ДПІ,
позивачем порушено вимоги п. 185.1 ст. 185,
п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, пунктів
200.1 та 200.2 ст. 201 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість та
завищення суми бюджетного
відшкодування на 19045 грн.; п.п. 14.1.27, 14.1.36
п. 14.1 ст. 14, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, що мало наслідком завищення
валових витрат на 70475 грн. та заниження
податку на прибуток на 17619 грн.

На підставі Акта прийняті податкові
повідомлення-рішення № та №
від 25.02.2013 року та визначено грошове
зобов'язання за основним платежем - 31714
грн. і штрафні санкції у сумі 7929 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
податкового органу, позивач звернувся
із адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати нечинними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення.

В основу обґрунтування свого рішення
про задоволення позову, суд першої
інстанції посилався на те, що
відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів того, що
фінансово-господарські операції між
позивачем та його контрагентом не були
спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності, а первинні документи,
складені позивачем та його
контрагентами у ході господарських
операцій, відповідають вимогами
чинного законодавства.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними та погоджується із
таким висновком суду першої інстанції,
з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Доказом того, що в структурі активів та
власному капіталі позивача та його
контрагента виникли зміни є наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
01.12.2010 року між позивачем та ТОВ «ТПК
Техномашпостач» укладено договір
поставки, за умовами якого
постачальник ТОВ «ТПК Техномашпостач»
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених договором, поставити
керамічні, скляні фарби та інші
матеріали і обладнання, яке
використовується для виробництва та
декорування виробів зі скла та
кераміки, а покупець ПП «СТАСЕНКО І
ПАРТНЕРИ» - прийняти цей товар і
своєчасно оплатити. Найменування,
одиниця виміру, загальна кількість
товару, ціна за одиницю товару
(асортимент, номенклатура) додатково
визначаються сторонами.

Передбачено, що відвантаження товару
здійснюється автотранспортом покупця.

На підтвердження отримання послуг від
ТОВ «ТПК Техномашпостач» позивачем
надані суду належним чином засвідчені
копії наступних документів:
рахунок-фактура № 081216 від 08.12.2010 року,
видаткова накладна № 081216 від 08.12.2010
року, податкова накладна № 081216 від
08.12.2010 року на суму 84567,60 грн. (ПДВ 14094,60
грн.). Факт оплати послуг
підтверджується платіжними
дорученнями, копії яких містяться в
матеріалах справи. Оприбуткування
товару на складі засвідчується
прибутковою накладною № СК-0000189 від 8
грудня 2010 року.

На підтвердження самовивозу продукції,
отриманої згідно договору поставки,
представником позивача надано копію
подорожнього листа легкового
службового автомобіля №0496089 від 08.12.2010
року та письмові пояснення водія, який
здійснював транспортування. Також
подано документи про право власності
на автомобіль Renault Logan, а саме: договір
купівлі-продажу транспортного засобу,
прибуткову накладну, видаткову
накладну, акт приймання-передачі,
довідку-рахунок.

Подальша реалізація товару, придбаного
у ТОВ «ТПК Техномашпостач»
здійснювалася у межах господарської
діяльності позивача, що
підтверджується рахунками-фактурами,
видатковими та податковими накладними,
банківськими виписками (довідками по
рахунку №2271), довіреностями на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, які оформлювалися на
виконання договорів
купівлі-продажу/поставки між ПП
«СТАСЕНКО І ПАРТНЕРИ» та його
контрагентами.

Реалізована за вказаними угодами
продукція відповідає за асортиментом,
кількістю та номенклатурою тій, що
придбавалась у ТОВ «ТПК
Техномашпостач».

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що якщо платник податку на
додану вартість, придбав товари
(роботи, послуги) для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності, при цьому сплатив у складі
вартості цих товарів (робіт, послуг)
податок на додану вартість і це
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами,
він має право віднести сплачені ним
суми податку до складу податкового
кредиту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.