Справа № 824/944/14-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року м. Чернівці
Справа № 824/944/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Маренича І.В.

секретаря судового засідання - Юзька
Я.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Хмельницькій області,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-Позивач) звернувся з
адміністративним позовом (з
урахуванням клопотання про уточнення
позовних вимог та заяви про зміну
позовних вимог від 03.04.2014 року) до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Хмельницькій області
(далі-Відповідач) в якому просив:
визнати протиправними дії та
бездіяльність відповідача, щодо
розгляду звернення позивача від 11.12.2013
року, а надану відповідь від 20.01.2014 року
незаконною та необґрунтованою;
зобов'язати відповідача направити
звернення позивача за належністю до
МВС України, які вправі призначити
службове розслідування.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що 11 грудня 2013 року
він звернувся до прокурора
Хмельницької області з проханням
провести перевірку законності наказу
УМВС України в Хмельницькій області №
1093 та з'ясувати причини замовчування та
приховування протиправних дій 09
березня 2012 року працівниками
Чемеровецького РВ УМВС Хмельницької
області. Дане звернення прокуратурою
було направлено в Міністерство
Внутрішніх Справ, які в свою чергу
направили його помилково в УМВС
України в Чернівецькій області, які
направили звернення позивача для
розгляду в УМВС України в Хмельницькій
області.

27 січня 2014 року він отримав відповідь з
УМВС України в Хмельницькій області. З
даної відповіді на його звернення від
11.12.2013 року не було вказано жодної
інформації яка б свідчила про законний
розгляд його звернення, у зв'язку з тим
просить: визнати протиправними дії та
бездіяльність відповідача, щодо
розгляду звернення позивача від 11.12.2013
року, а надану відповідь від 20.01.2014 року
незаконною та необґрунтованою та
просить зобов'язати відповідача
направити звернення позивача за
належністю до МВС України, які вправі
призначити службове розслідування.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив їх задовольнити, посилаючись на
обставини, зазначені в позові.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, просив розгляд
справи проводити без його участі та
зазначив, що позов не визнає, просив
відмовити у його задоволенні за
безпідставністю, посилаючись на свої
письмові заперечення.

Заслухавши пояснення позивача,
розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, дослідивши та
оцінивши надані докази в сукупності,
проаналізувавши законодавство, яке
регулює спірні правовідносини, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
даного адміністративного позову слід
відмовити повністю, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 11 грудня 2013 року
позивач звернувся до прокурора
Хмельницької області з листом провести
перевірку законності наказу УМВС
України в Хмельницькій області № 1093 та
з'ясувати причини замовчування та
приховування протиправних дій 09
березня 2012 року працівниками
Чемеровецького РВ УМВС Хмельницької
області.

16 грудня 2013 року дане звернення
прокуратурою Хмельницької області
було направлено в Міністерство
внутрішніх справ України, однак
Міністерство внутрішніх справ України
направило його помилково в УМВС
України в Чернівецькій області.

31 грудня 2013 року УМВС України в
Чернівецькій області направило
звернення позивача для розгляду в УМВС
України в Хмельницькій області за
належністю.

20 січня 2014 року за №12/Т-1 УМВС України в
Хмельницькій області надало відповідь
на звернення позивача від 11 грудня 2013
року.

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення закону та
робить висновки по суті спору.

Відповідно до вимог статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
звернення громадян» громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
звернення громадян» громадянин, який
звернувся із заявою чи скаргою до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, засобів
масової інформації, посадових осіб, має
право: особисто викласти аргументи
особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та
брати участь у перевірці поданої
скарги чи заяви; знайомитися з
матеріалами перевірки; подавати
додаткові матеріали або наполягати на
їх запиті органом, який розглядає заяву
чи скаргу; бути присутнім при розгляді
заяви чи скарги; користуватися
послугами адвоката або представника
трудового колективу, організації, яка
здійснює правозахисну функцію,
оформивши це уповноваження у
встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу
щодо дотримання таємниці розгляду
заяви чи скарги; вимагати
відшкодування збитків, якщо вони стали
результатом порушень встановленого
порядку розгляду звернень.

Згідно ст. 19 Закону України «Про
звернення громадян» органи державної
влади і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані: об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги; у разі прийняття рішення про
обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді
заяви чи скарги скласти про це
мотивовану постанову; на прохання
громадянина запрошувати його на
засідання відповідного органу, що
розглядає його заяву чи скаргу;
відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених
законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим
нормативним актам, невідкладно вживати
заходів до припинення неправомірних
дій, виявляти, усувати причини та умови,
які сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; у разі
визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності
можливостей розгляд звернень громадян
покладається на посадову особу чи
підрозділ службового апарату,
спеціально уповноважені здійснювати
цю роботу, в межах бюджетних
асигнувань. Це положення не відміняє
вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Статтею 20 Закону України «Про
звернення громадян» передбачено, що
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо,
керівник відповідного органу,
підприємства, установи, організації
або його заступник встановлюють
необхідний термін для його розгляду,
про що повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

У відповідності до п.1 додатку 23
затвердженого наказом МВС України від
02.02.2004 № 94 Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Хмельницькій області є територіальним
органом Міністерства внутрішніх справ
України, який утворюється МВС України і
йому підпорядковується.

Згідно п. 7 Положення про Міністерство
внутрішніх справ України
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 №383/2011 МВС України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку головні
управління, управління МВС України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, на
транспорті, районні, районні в містах,
міські управління (відділи), лінійні
управління (відділи).

Відповідно до пп. 78 п.4. вказаного
положення Міністерство внутрішніх
справ України відповідно до покладених
на нього завдань організовує розгляд
звернень громадян з питань, пов'язаних
з діяльністю МВС України, підприємств,
установ та організацій, що належать до
сфери його управління, а також стосовно
актів, які ним видаються.

Таким чином Міністерство внутрішніх
справ України в межах своїх
повноважень визначених Указом
Президента України від 06.04.2011 №383/2011 та
з метою детального, всебічного та
об'єктивного встановлення усіх
обставин викладених ОСОБА_1 у скарзі,
направило її до підпорядкованого
територіального органу, організувавши
тим самим належний розгляд вказаного
звернення.

Як встановлено судом, УМВС України в
Хмельницькій області в межах своєї
компетенції розглянуло скаргу
позивача та 20.01.2014 року за вихідним
№12/Т-1 направило останньому відповідь.

За результатом розгляду скарги ОСОБА_1
від 11.12.2013 року УМВС України в
Хмельницькій області встановлено та
повідомлено останнього, що відповідно
до наказу УМВС України в Хмельницькій
області від 19.03.2012 року №295 на
працівників Чемеровецького РВ УМВС за
неналежне реагування на повідомлення
про злочин накладено дисциплінарні
стягнення.

Не погодившись з наказом УМВС України в
Хмельницькій області від 19.03.2012 року
№295 старший лейтенант міліції Лук'янов
М.В. та старший лейтенант міліції
Подущак B.C., які станом на 19.03.2012 року
перебували на посадах дільничних
інспекторів міліції СДІМ
Чемеровецького РВ та згідно
резолютивної частини вказаного вище
наказу притягнуті до дисциплінарної
відповідальності у вигляді оголошення
суворої догани.

24.09.2013 року вони звернулись до
керівництва УМВС України в
Хмельницькій області з проханням про
його скасування в зв'язку із порушенням
вимог Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України».

Під час проведеної перевірки за
відповідними рапортами Лук'янова М.В.
та Подущака B.C. встановлено, що
дисциплінарні стягнення згідно наказу
УМВС України в Хмельницькій області
від 19.03.2012 року № 295 на працівників
Чемеровецького РВ УМВС накладені з
порушенням вимог Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» з метою
з'ясування усіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового та начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Про накладення
дисциплінарного стягнення видається
наказ, зміст якого доводиться до відома
особи рядового і начальницького
складу, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, під
підпис.

Проте, в порушення вимог ч.5 ст.14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України під час
проведення службового розслідування
по факту неналежного реагування на
повідомлення про злочин у працівників
Чемеровецького РВ УМВС, яких згідно
резолютивної частини вказаного наказу
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, письмові пояснення з
приводу вказаної події не відбирались,
підтвердженням чому є матеріали
службового розслідування.

Під час видання наказу УМВС України в
Хмельницькій області №295 від 19.03.2012
року в порушення ч.10 ст.14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ не було взято до уваги
те, що Лук'янов М.В. не прибув на місце
події, а Подущак B.C. прибув із
запізненням з причин, які не залежали
від них.

Відповідно до Закону України «Про
дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України»
дисциплінарне стягнення, накладене з
порушенням вимог цього Статуту,
скасовується начальником, який його
наклав, або старшим прямим начальником.

Позивач у своїй скарзі від 11.12.2013
вказував на те, що наказ УМВС України в
Хмельницькій області від 25.09.2013 року №
1093 жодним чином не скасовує пункти 1, 3
резолютивної частини наказу УМВС
України в Хмельницькій області від
19.03.2012 №295.

З відповіді УМВС України в
Хмельницькій області від 20.01.2014 №12/Т-1
позивачу надано роз'яснення, що наказом
УМВС України в Хмельницькій області
від 25.09.2013 №1093 скасовано наказ УМВС
України в Хмельницькій області від
19.03.2012 № 295 в цілому, а не окремі його
пункти резолютивної частини.

Отже, відповідь УМВС України в
Хмельницькій області від 20.01.2014 року за
вихідним №12/Т-1, направлена позивачеві
за результатами розгляду його скарги,
відповідає усім вимогам Закону України
«Про звернення громадян», а тому доводи
позивача про те, що під час розгляду
його скарги зі сторони працівників
УМВС України в Хмельницькій області
відбулись неправомірні дії чи
бездіяльність, не відповідають дійсним
обставинам справи та не ґрунтуються на
нормах чинного законодавства.

Щодо вимоги позивача зобов'язати
відповідача направити звернення від 11
грудня 2013 року за належністю до
Міністерства внутрішніх справ України,
які вправі призначити службове
розслідування то суд зазначає, що
Міністерство внутрішніх справ України
розгляд даної скарги доручило своєму
підпорядкованому, територіальному
органу, а саме Управлінню МВС України в
Хмельницькій області, яке не вправі
спрямувати вказану скаргу для розгляду
до Міністерства.

Як вбачається з матеріалів справи, УМВС
України в Хмельницькій області вчинено
всіх законом передбачених дій стосовно
розгляду звернення ОСОБА_1 від 11 грудня
2013 року, відповідно до вимог
Конституції України та Закону України
«Про звернення громадян», а тому суд не
вбачає в діях відповідача протиправної
бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України, ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідач довів суду правомірність
своїх дій, натомість доводи позивача в
обґрунтування своїх позовних вимог є
безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи встановлені обставин
справи суд дійшов висновку, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень довів належним чином суду
правомірність своїх дій та рішень, в
той час як позивач не надав достатніх
та належних доказів зворотного, а тому
вважає, що дії та рішення відповідача
не суперечать вимогам ст. 19 Конституції
України та ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У процесі розгляду справи не
встановлено інших фактичних обставин,
що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

Таким чином, повно та всебічно
дослідивши докази по справі, об'єктивно
оцінивши їх, суд приходить до висновку
про безпідставність позовних вимог
позивача щодо визнання протиправними
дії та бездіяльності відповідача, щодо
розгляду звернення позивача від 11.12.2013
року, а надану відповідь від 20.01.2014 року
незаконною та необґрунтованою;
зобов'язати відповідача направити
звернення позивача за належністю до
МВС України, які вправі призначити
службове розслідування, а тому в
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. У зв'язку з відсутністю
таких витрат, суд не вирішує питання
про стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 8, 11, 71-86, 94, 99, 158-163, 167 КАС України,
суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

У судовому засіданні 15 квітня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Постанову
виготовлено в повному обсязі 22 квітня
2014 року (20 квітня 2014 року - вихідний день
неділя).

Суддя

І.В.Маренич