Справа № 2а-1670/7359/12
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року м. Київ
К/800/19171/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.12.2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.03.2013 року

у справі № 2а-1670/7359/12

за позовом Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Полтавської області Державної
податкової служби (далі - позивач,
Кременчуцька ОДПІ)

до приватного підприємства «Дагер»
(далі - відповідач, ПП «Дагер»)

про накладення арешту на кошти та інші
цінності, -

ВСТАНОВИЛА:

Кременчуцька ОДПІ звернулась у
листопаді 2012 року до суду з
адміністративним позовом до ПП «Дагер»
про накладення арешту на кошти та інші
цінності, що знаходяться на
розрахункових рахунках.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.12.2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.03.2013 року,
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.
Вважає, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій були прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні відповідно до
статті 220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.07.2012 року
позовні вимоги Кременчуцької ОДПІ до
ПП «Дагер» про стягнення податкового
боргу задоволено частково: стягнуто з
ПП «Дагер» податковий борг у розмірі 58
620,95 гривень.

Станом на дату судового розгляду, за
даними облікової картки,
заборгованість відповідача зі сплати
узгодженого податкового зобов'язання з
податку на додану вартість з
урахуванням часткової сплати
становить 24 548,80 гривень та з податку на
прибуток - 34 065,95 гривень.

У ПП «Дагер» відсутнє майно, на яке може
бути накладено стягнення для погашення
податкового боргу, що підтверджується
листами Комунального підприємства
«Кременчуцьке міжміське бюро
технічної інвентаризації Полтавської
обласної ради» від 15.10.2012 року, ВРЕР ДАІ
з обслуговування м. Кременчука та
Кременчуцького району при УМВС України
в Полтавській області від 22.09.2012 року,
управління Держкомзему у м. Кременчуці
Полтавської області від 09.10.2012 року.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи
спір по суті та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), органи державної податкової
служби мають право звертатися до суду
щодо накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Відповідно до п. 94.4 ст. 94 ПК України
арешт може бути накладено органом
державної податкової служби на
будь-яке майно платника податків, крім
майна, на яке не може бути звернено
стягнення відповідно до закону, та
коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника
податків здійснюється виключно на
підставі рішення суду шляхом звернення
органу державної податкової служби до
суду (пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України).

Аналогічна норма міститься у пункті 7.1
Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 07.11.2011 року № 1398 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 04.01.2012
року за № 9/20322.

Тобто, реалізація права податкового
органу на застосування
адміністративного арешту коштів на
рахунках платника податків може
здійснюватися виключно шляхом
безпосереднього звернення до
адміністративного суду з позовом про
накладення арешту на кошти на рахунку
платника податків. У цьому разі рішення
керівника податкового органу або його
заступника не приймається.

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 ПК України
адміністративний арешт майна платника
податків є винятковим способом
забезпечення виконання платником
податків його обов'язків, визначених
законом.

Арешт коштів на рахунку платника
податків є різновидом
адміністративного арешту, який
застосовуються виключно на підставі
рішення суду (на відміну від
адміністративного арешту іншого майна,
який здійснюється за рішенням
керівника податкового органу).

Разом з тим, підстави його
застосування, що визначені п. 94.2 ст. 94 ПК
України, є загальними як для керівника
податкового органу так і для суду.

Так, згідно із п. 94.2 ст. 94 ПК України
арешт майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин:
платник податків порушує правила
відчуження майна, що перебуває у
податковій заставі; фізична особа, яка
має податковий борг, виїжджає за
кордон; платник податків відмовляється
від проведення документальної
перевірки за наявності законних
підстав для її проведення або від
допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, а також у разі відсутності
реєстраторів розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством; відсутня
реєстрація особи як платника податків
в органі державної податкової служби,
якщо така реєстрація є обов'язковою
відповідно до цього Кодексу, або коли
платник податків, що отримав податкове
повідомлення або має податковий борг,
вчиняє дії з переведення майна за межі
України, його приховування або
передачі іншим особам; платник
податків відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі;
платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу.

Пункт 94.2 ст. 94 ПК України кореспондує із
нормами Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, відповідно до
пункту 3.1 якого арешт майна може бути
застосовано, якщо з'ясовується одна з
таких обставин: платник податків
порушує правила відчуження майна, що
перебуває у податковій заставі;
фізична особа, яка має податковий борг,
виїжджає за кордон; платник податків
відмовляється від проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
документи, що підтверджують державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відповідно до закону,
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, сертифікати відповідності
реєстраторів розрахункових операцій;
відсутня реєстрація особи як платника
податків в органі державної податкової
служби, якщо така реєстрація є
обов'язковою відповідно до Кодексу, або
коли платник податків, що отримав
податкове повідомлення або має
податковий борг, вчиняє дії з
переведення майна за межі України, його
приховування або передачі іншим
особам; платник податків відмовляється
від проведення перевірки стану
збереження майна, яке перебуває у
податковій заставі; платник податків
не допускає податкового керуючого до
складення акта опису майна, яке
передається в податкову заставу; у разі
відмови платника податків (його
посадових осіб або осіб, які здійснюють
готівкові розрахунки та/або проводять
діяльність, що підлягає ліцензуванню
та/або патентуванню) від проведення
інвентаризації основних фондів,
товарно-матеріальних цінностей, коштів
(зняття залишків товарно-матеріальних
цінностей, готівки), передбаченої
абзацом першим підпункту 20.1.5 пункту 20.1
статті 20 розділу I Кодексу, або
ненадання для перевірки документів, їх
копій (за умови наявності таких
документів).

Як вбачається зі змісту вказаних вище
норм, адміністративний арешт
застосовується за наявності однієї із
наведених у них обставин.

Судами попередніх інстанцій в ході
розгляду даної справи не встановлено
наявності обставин, передбачених п. 94.2
ст. 94 ПК України. Наявність у
відповідача податкового боргу та
вручення йому податкової вимоги не є
безумовною підставою для застосування
адміністративного арешту коштів на
рахунку.

При цьому, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з судами
попередніх інстанцій про те, що
адміністративний арешт не є виключним
та єдиним способом погашення
податкового боргу. Винятковість
адміністративного арешту законодавець
чітко пов'язує із обставинами,
визначеними п. 94.2 ст. 94 ПК України, що
виникли між платником податків та
податковим органом.

За умови відсутності майна, за рахунок
якого можливо погашення податкового
боргу, положення пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 ПК
України надає право податковому органу
звертатися до суду з позовом про
накладення арешту на кошти платника
податків. Проте реалізація цього права
можлива лише за умови дотримання
підстав, встановлених п. 94.2 ст. 94 ПК
України.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про те, що позовні
вимоги Кременчуцької ОДПІ є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для відмови в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби -
відхилити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.12.2012 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.03.2013 року
у справі № 2а-1670/7359/12 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

І.В. Приходько