Справа № 2а-5831/11
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-5831/11
Головуючий у 1-й інстанції: Лісовська
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва на
постанову Деснянського районного суду
м.Києва від 27 жовтня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
зобов"язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м. Києва
про визнання дій протиправними щодо
відмови в призначенні їй пенсії як
державному службовцю.

Постановою Деснянського районного
суду м.Києва від 27 жовтня 2011 року
адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м.
Києва звернувся з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та винести нове
рішення.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 отримує пенсію за віком,
призначену їй відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Позивач має загальний трудовий стаж 36
років 7 місяців, з яких 24 роки на
державній службі, що підтверджується
копією трудової книжки.

У зв'язку з тим, що під час призначення
пенсії відповідачем не було враховано
трудовий стаж на державній службі,
позивач звернулась до Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва із заявою
про переведення на пенсію державного
службовця.

Листом від 12 жовтня 2011 року відповідач
повідомив ОСОБА_3 про неможливість
надати обґрунтовану відповідь на
заяву позивача, оскільки від Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві не надійшло роз'яснень з
приводу правомірності призначення
позивачу пенсії за віком, згідно Закону
України «Про державну службу».

Не погоджуючись із даними діями
відповідача та вважаючи їх
протиправними, позивач звернулась з
позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 37 Закону України «Про
державну службу» від 16 грудня 1993 року
№ 3723-XII (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), на
одержання пенсії державних службовців
мають право особи, які досягли
встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу для жінок - не менше 20
років, у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час
досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців, -
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку.

Частиною 3 ст. 25 Закону України «Про
державну службу» передбачено, що
віднесення існуючих посад державних
службовців, не перелічених у цій
статті, а також віднесення до
відповідної категорії нових посад
державних службовців проводиться
Кабінетом Міністрів України за
погодженням з відповідним державним
органом.

Пунктом 2 Порядку обчислення стажу
державної служби, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03 травня 1994 року № 283 передбачено,
що до стажу державної служби
зараховується робота (служба): на
посадах державних службовців у
державних органах, передбачених у
статті 25 Закону України "Про державну
службу", а також на посадах, віднесених
Кабінетом Міністрів України до
відповідної категорії посад державних
службовців.

Крім того, вищевказаною Постановою
затверджено Перелік державних органів
колишніх УРСР та інших республік, а
також колишнього СРСР, період роботи в
яких на посадах керівних працівників і
спеціалістів зараховується до стажу
державної служби, до яких входять
Міністерства і відомства УРСР
(включаючи головні управління,
управління, що відповідно до
затвердженої Урядом структури входили
до центрального апарату цих
міністерств і відомств).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 має загальний трудовий стаж 36
років 7 місяців, з яких 24 роки на
державній службі, що підтверджується
копією трудової книжки, зокрема:
Міністерство хімічної промисловості
на посаді старшого економіста
фінансового управління - 1 рік 2 місяці;
Міністерство м'ясо - молочної
промисловості на посаді старшого
економіста фінансового управління - 17
років 3 місяці; Держагропром України на
посаді провідного економіста
фінансового управління - 5 років 7
місяців.

Судом встановлено, що на момент
призначення пенсії позивач перебувала
на державній службі, стаж роботи - 24
роки.

Так, у відповідності до переліку
державних органів колишніх УРСР та
інших республік, а також колишнього
СРСР, період роботи в яких на посадах
керівних працівників і спеціалістів
зараховується до стажу державної
служби, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 03
травня 1994 року № 283, до них входять
Міністерства і відомства УРСР
(включаючи головні управління,
управління, що відповідно до
затвердженої Урядом структури входили
до центрального апарату цих
міністерств і відомств).

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції про те, що оскільки
категорії посад державних службовців
було затверджено лише Законом України
«Про державну службу» від 16 грудня 1993
року, посада до набрання ним чинності
підлягала включенню до відповідної
категорії посад державних службовців у
порядку, передбаченому ч. 3 ст. 25 Закону
України «Про державну службу».

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва - залишити
без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м.Києва від 27 жовтня 2011 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 02.04.2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.