Справа № 2а-16447/11/2670
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року
м. Київ К/800/61429/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Горбатюк С.А.,
Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хенкель
Україна» на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 листопада 2013 року у справі №
2а-16447/11/2670 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хенкель
Україна» до Державної екологічної
інспекції у м. Києві про визнання
протиправним та скасування припису і
рішення, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Хенкель
Україна» звернулося в суд з
адміністративним позовом до Державної
екологічної інспекції у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування припису від 27 жовтня 2011
року, виданого відповідачем щодо
зобов'язання у строк до 11 листопада 2011
року розробити та надати Державній
екологічній інспекції в місті Києві
план заходів з усунення виявлених
порушень; отримати дозвіл і ліміт на
утворення та розміщення відходів;
здійснювати первинний облік відходів
за формою 1-ВТ. Також позивач просив
визнати протиправним та скасувати
рішення Державної екологічної
інспекції в місті Києві від 10 листопада
2011 року №104 про тимчасову заборону
(зупинення) діяльності Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хенкель
Україна» за адресою: м.Київ, вул.
Саксаганського, 120.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 грудня 2011 року вимоги позивача
задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
апеляційного суду, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить це
рішення скасувати та залишити в силі
постанову суду першої інстанції.
Скарга обґрунтована невірним
застосуванням судом норм
матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
підстав до її задоволення не знаходить.

Як вбачається із матеріалів справи та
вірно встановлено судами попередніх
інстанцій, Державна екологічна
інспекція в місті Києві 12 жовтня 2011
року повідомила Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хенкель Україна»
про проведення планової перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства у термін з 26 жовтня до 15
листопада 2011 року (повідомленням
№3504-05/08).

Відповідно до направлення на
проведення перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства №1468
від 25.10.2011 року, виданого на підставі ст.
20 Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»,
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності»та наказу
Державної екологічної інспекції в
м.Києві від 25.10.2011 року, посадові особи
Державної екологічної інспекції в
м.Києві Перникоза Г.А. та Прокопенко О.В.
були направлені для проведення у
термін з 26 жовтня до 15 листопада 2011 року
(планової) перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства.
Підстави для здійснення перевірки:
план заходів на ІІІ-ІV квартали 2011 року;
предмет перевірки: дотримання вимог
природоохоронного законодавства
України.

За результатами перевірки складено Акт
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства б/н
від 26-27 жовтня 2011 року, в якому вказано,
що відповідно до довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України АА №214364 ТОВ
«Хенкель Україна» здійснює діяльність
з виробництва мила та миючих засобів,
засобів для чищення та полірування,
оптова торгівля посудом, виробами зі
скла, фарфору та кераміки, шпалерами та
засобами для чищення, оптова торгівля
парфумерними та косметичними товарами
тощо. ТОВ «Хенкель Україна» належить
три поверхи нежитлового приміщення по
вул. Саксаганського, 120, площею 513,70 кв.м.,
779,80 кв.м., 777,80кв.м. згідно Свідоцтва про
право приватної власності серії ЯЯЯ
№531069 від 04.08.2006 року, ЯЯЯ №531068 від 04.08.2006
року, ЯЯЯ №531067 від 04.08.2006 року
відповідно під розміщення офісних
приміщень, виданих Головним
управлінням житлового забезпечення
Виконавчого органу Київської міської
ради. Водопостачання здійснюється
відповідно до договору №01/08 від 01.08.2008
року із ТОВ «ТРК». Відходи передаються
згідно укладених договорів з ТОВ «НВП
Екотехпром» №01/1107-11 від 11.07.2011р.; з ТОВ
«Грінко-Київ», №КД-12130-ГК-10-ЮР-ТПВ-Р3 від
19.05.2010р. (договір №КД-12131-ГК-10-ЮР-ОК-Р3 від
19.05.2010р. оренди контейнерів для
збирання ТПВ із ТОВ «Грінко-Київ»).
Дозвіл та ліміт на утворення і
розміщення відходів відсутній, що є
порушенням ст. 17, 32, 33 Закону України
«Про відходи». Форма 1-ВТ не ведеться,
чим порушено вимоги ст. 17 Закону
України «Про відходи»та вимоги Наказу
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
07.07.2008 року №342, зареєстрованого
Мінюстом 09.09.2008р. за №824/15515. Матеріальні
цінності (товар) ТОВ «Хенкель Україна»
зберігається на складі ТОВ «Ост-Вест
Експрес» згідно договору №428 від 15.10.2008
року про відповідальне збереження.

Згідно з приписом від 27 жовтня 2011 року,
виданого Державною екологічною
інспекцією в місті Києві позивача
зобов'язано у строк до 11 листопада 2011
року розробити та надати до Державної
екологічної інспекції в м.Києві план
заходів з усунення виявлених порушень,
отримати дозвіл і ліміт на утворення та
розміщення відходів, здійснювати
первинний облік відходів за формою 1-ВТ.

Постановами про накладення
адміністративного стягнення №006820 та
№006818 від 26 жовтня 2011 року на
адміністративного директора ТОВ
«Хенкель Україна» накладено штраф у
розмірі 850,00 грн. та 85,00 грн. відповідно.

Згідно з рішенням Державної
екологічної інспекції в місті Києві
№104 від 10 листопада 2011 року про
тимчасову заборону (зупинення)
діяльності ТОВ «Хенкель Україна», за
адресою: м.Київ, вул. Саксаганського, 120,
з 14 листопада 2011 року призупинено
діяльність позивача.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що у відповідності до чинного
законодавства позивачу не визначено
обов'язку на одержання лімітів на
утворення та розміщення відходів, а
також на одержання дозволу на
розміщення відходів.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд
прийшов до протилежних висновків, а
також виходив з того, що спірні рішення
відповідача прийняті в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
діючим законодавством.

Колегія суддів підтримує позицію суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону
України «Про відходи», відходи -
будь-які речовини, матеріали і
предмети, що утворилися у процесі
виробництва чи споживання, а також
товари (продукція), що повністю або
частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення.

Статтею 32 Закону України «Про відходи»
заборонено вести будь-яку господарську
діяльність, пов'язану з утворенням
відходів, без одержання від спеціально
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
лімітів на обсяги утворення та
розміщення лімітів. Розміщення
відходів дозволяється лише за
наявності спеціального дозволу на
визначених місцевими радами
територіях у межах встановлених
лімітів з додержанням санітарних і
екологічних норм способом, що
забезпечує можливість їх подальшого
використання як вторинної сировини і
безпеку для навколишнього природного
середовища та здоров'я людей.

Частиною 4 статті 33 Закону України «Про
відходи» передбачено, що зберігання та
видалення відходів здійснюються в
місцях, визначених органами місцевого
самоврядування з врахуванням вимог
земельного та природоохоронного
законодавства, за наявності
спеціальних дозволів, у яких визначені
види та кількість відходів, загальні
технічні вимоги, заходи безпеки,
відомості щодо утворення, призначення,
методів оброблення відповідно до
встановлених лімітів та умови їх
зберігання.

Право відповідача обмежувати чи
зупиняти діяльність підприємств у
випадку їх експлуатації з порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
прямо випливає з п. «ж» ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища».

Зобов'язання відповідача обмежити або
тимчасово заборонити діяльність
підприємства, яке порушує вимоги
екологічної безпеки випливає з
приписів п. 4 «Порядку обмеження,
тимчасової заборони (зупинення) чи
припинення діяльності підприємств,
установ, організацій і об'єктів у разі
порушення ними законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища», затвердженого Постановою
ВР України від 29.10.1992 року.

Відповідно п. 8 «Порядку розроблення,
затвердження і перегляду лімітів на
утворення та розміщення відходів»,
який затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України № 1218від 03.08.1998 року,
звільненню від одержання лімітів
підлягають тільки власники побутових
відходів, які уклали договори на
розміщення відходів з підприємствами
комунального господарства.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що контрагент позивача по
договору не являється підприємством
комунального господарства, а предметом
договору не являється розміщення
відходів, у зв'язку з чим колегія суддів
погоджується з висновком апеляційного
суду про нерозповсюдження дії
вищенаведеної норми Порядку на спірні
правовідносини.

Обов'язок ведення обліку відходів
передбачений пунктом «г»статті 17
Закону України «Про відходи»,
відповідно до якого суб'єкти
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами зобов'язані на
основі матеріально-сировинних
балансів виробництва виявляти і вести
первинний поточний облік кількості,
типу і складу відходів, що утворюються,
збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються та
видаляються, і подавати щодо них
статистичну звітність у встановленому
порядку.

Відповідно до пункту 3 наказу
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
07.07.2008 №342 «Про затвердження типової
форми первинної облікової
документації № 1-ВТ «Облік відходів та
пакувальних матеріалів і тари»та
Інструкції щодо її заповнення»
первинний облік за типовою формою та
Інструкцією, затвердженими цим
наказом, здійснюється юридичними
особами всіх форм власності, видів
економічної діяльності та
організаційно-правових форм
господарювання, фізичними особами -
підприємцями, у діяльності яких
утворюються відходи та
використовуються пакувальні матеріали
й тара.

Первинний облік за типовою формою та
Інструкцією, затвердженими зазначеним
наказом, здійснюється юридичними
особами всіх форм власності, видів
економічної діяльності та
організаційно-правових форм
господарювання, фізичними
особами-підприємцями, у діяльності
яких утворюються відходи та
використовуються пакувальні матеріали
й тара.

У зв'язку з наведеними нормами, колегія
суддів погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про те, що
позивач зобов'язаний вести облік
відходів за формою № 1-ВТ відповідно до
видів діяльності, визначених
позивачем.

Таким чином, під час виникнення спірних
правовідносин відповідач діяв в межах
повноважень та відповідно до норм
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, тому вірним є
висновок апеляційного суду про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Крім того, колегія суддів не бере до
уваги доводи касаційної скарги про
правомірність висновків суду першої
інстанції, сформованих з посиланням на
п. 10 та п. 11 Порядку розроблення,
затвердження і перегляду лімітів на
утворення та розміщення відходів на
території України, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.1998 року № 1218, щодо необхідності
попереднього включення позивача в
перелік власників відходів, яким
необхідно одержати ліміти на утворення
та розміщення відходів, для отримання
дозволу, оскільки вказаним
нормативно-правовим актом регулювався
лише порядок розроблення, затвердження
і перегляд лімітів на утворення та
розміщення відходів суб'єктами владних
повноважень.

Як вірно зауважено судом апеляційної
інстанції, не визначення місцевою
державною адміністрацією переліку
власників відходів та неповідомлення
позивача органом охорони
навколишнього середовища про
необхідність подання на погодження
проектів лімітів на утворення та
розміщення відходів на наступний рік,
не може слугувати причиною для
звільнення позивача від визначеного
нормами зазначеного вище Закону
обов'язку здійснювати свою
господарську діяльність лише за
наявності ліміту на утворення та
розміщення відходів та дозволу на
розміщення відходів.

Колегія суддів дійшла думки, що судом
апеляційної інстанції повно та
всебічно досліджені обставини справи,
вірно встановлений характер спірних
правовідносин та обґрунтовано
застосовані норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б призвели
до ухвалення незаконного рішення, не
встановлено.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків не спростовують і не дають
підстав для висновку, що апеляційним
судом при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хенкель
Україна» відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року у справі № 2а-16447/11/2670 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: