Справа № 818/1091/14
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 р.
Справа №818/1091/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Воловика С.В., розглянувши в приміщенні
суду в місті Суми адміністративну
справу № 818/1091/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Андрекс"

до Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Андрекс" (далі - ТОВ
"Андрекс") просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлсння-рішення № від
20.12.2013р. про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальному розмірі 685 761, 25
грн. (в т.ч. за основним платежем 584 609
грн., за штрафними санкціями 137 152, 25
грн.). Свої вимоги мотивує тим, що
відповідачем після проведеної
документальної планової виїзної
перевірки складено акт перевірки
№2042/2203/30267728/19 від 11.12.2013р. "Про
результати документальної планової
виїзної перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю "Андрекс"
код за , з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010р. по
31.12.2012р." (далі - акт перевірки), в якому
вказані порушення вимог Податкового
кодексу України (далі ПК України), а
саме: підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14,
пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 , пункту
200.1 статті 200 ПК України у зв'язку з чим
позивачем занижено ПДВ в сумі 548 609 грн.
в т.ч. вересень 2012р. 155 367 грн., жовтень
2012р. - 108 170 грн., листопад 2012р. - 137 489 грн.,
грудень 2012р. - 147 583 грн.

В обгрунтування цих висновків
відповідач в акті перевірки зазначає,
що ТОВ "Андрекс" здійснювалось
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
безтоварних операцій, надання
податкової вигоди переважно
контрагентам, які не виконують свої
податкові зобов'язання; операції з
постачання товарів згідно договорів
купівлі-продажу, що зазначені в акті не
мали мети настання реальних правових
наслідків та проведені лише з метою
одержання податкової вигоди у виді
мінімізації податкових зобов'язань з
ПДВ, що свідчить про безтоварність
господарських операцій; фактичні
витрати підприємства, понесені у
зв'язку з придбанням цих товарів більші
ніж обсяги реалізації.

В ході перевірки були досліджені
господарські операції щодо придбання
продукції, яка в подальшому була
реалізована на експорт з контрагентами
ТОВ "Укрсанліт" та ООО "СанТоргСоюз" РФ.

Реальність господарських операцій з
цими контрагентами повністю
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, вони є
повністю виконаними відповідно до умов
договорів.

Зменшуючи суми податкового кредиту за
період з вересня 2012 р. по грудень 2012 р.
відповідач у акті перевірки
посилається на положення підпунктів
14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.1,
пункту 198.3 статті 198 , пункту 200.1 статті
200 ПК України та робить висновок, що
позивач, укладаючи договори
купівлі-продажу визначив умови продажу
на експорт за ціною, яка є нижчою ціни
придбання цих товарів (враховуючи суми
податку на додану вартість), операція з
продажу товарів за ціною нижче ціни
придбання не призводить до збільшення
власного капіталу суб'єкта
господарювання, є збитковою і такою, що
суперечить меті підприємницької
діяльності за відсутності
обгрунтованих підстав для такого
продажу, суми податку на додану
вартість повинні бути включені до
складу собівартості товарів, що
експортуються.

Однак, відповідно до підпункту 139.1.6
пункту 139.1 статті 139 ПК України до
складу витрат не включаються суми
податку на прибуток, податку на додану
вартість, включеного до ціни товару
(роботи, послуги), що придбаваються
платником податків для виробничого або
невиробничого використання. Вимоги
абзацу в) підпункту 138.10.4 пункту 138.8
статті 138 ПК України також вказують
щодо не включення суми ПДВ до
собівартості придбаних товарів.

Немає вимог щодо включення ПДВ до
складу собівартості товарів, якщо вони
використовуються в оподатковуваних
операціях також і в Інструкції з
бухгалтерського обліку ПДВ,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України № 141 від 01 липня 1997
року.

ТОВ "Андрекс" при продажу товарів на
експорт відобразило дохід в
бухгалтерському обліку для цілей
оподаткування, цей факт не
заперечується контролюючим органом, а
відповідно висновки про збитковість
господарських операцій
необгрунтовані, а самі господарські
операції позивача щодо придбання
товарів та подальшої їх реалізації на
експорт в повній мірі відповідають
господарській діяльності і спрямовані
на отримання прибутку. Підприємство
ТОВ "Андрекс" придбало і реалізувало
товари на експорт здійснюючи свою
господарську діяльність на законних
підставах.

Статтею 42 ГК України визначено, що
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

В підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК
України господарська діяльність
визначена, як діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи.

Прибуток - це мета всій діяльності, а не
результат кожної окремої операції, яка
здійснюється в процесі цієї
діяльності, як помилково, не спираючись
на норми права, вважає відповідач. При
цьому збитковість господарської
операції не може бути підставою для
визначення виробничої діяльності як
негосподарської.

Згідно податкового законодавства:
підпункту 136.1.2 пункту 136.1 статті 136 (про
не включення ПДВ до складу доходів) та
підпункту 139.1.6 пункту 139.1 статті 139 ГІК
України (про не включення ПДВ до складу
витрат) ПДВ не можна вважати ні доходом,
ні витратами.

ТОВ "Андрекс" в повному обсязі сплачено
суму ПДВ, який нарахований на вартість
придбаних товарів, а в свою чергу,
контрагентами позивача суми
отриманого ПДВ, як непрямого податку,
віднесено до складу податкових
зобов'язань.

Тобто, суми ПДВ, що сплачені покупцем,
не є витратами покупця, а є непрямим
податком, внесення до бюджету якого, в
порядку встановленому ПК України,
здійснюється продавцем такого товару.

Згідно абзацу а) підпункту 195.1.1 пункту
195.1 статті 195 розділу 5 ПК України за
нульовою ставкою оподатковуються
операції, зокрема, з вивезення товарів
за межі митної території України у
митному режимі експорту.

За характером проведені позивачем
господарські операції були здійснені в
митному режимі експорту товару.

Отже, придбаний товар в повному обсязі
був використаний в оподатковуваних
операціях за ставкою 0%, що
підтверджується актом перевірки.

Право на податковий кредит, відповідно
до пункту 198.3 статті 198 ПК України
виникає у зв'язку з придбанням товарів
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно цієї норми ПК України експортні
товари є об'єктом оподаткування ПДВ за
ставкою 0%, отже експортер має право на
податковий кредит з податку на додану
вартість, що сплачений постачальникам.

Жодною нормою діючого законодавства не
встановлено норм прибутковості,
додаткових умов або обмежень, щодо
віднесення сум податку на додану
вартість до складу податкового
кредиту, в тому числі в залежності від
рівня націнки, а також відсутні норми,
які б обмежували право позивача на
податковий кредит в затежності від
розміру націнки експортованого товару.

Також позивач зазначає, що податковим
повідомленням-рішенням № від
20.12.2013р. ТОВ "Андрекс" було збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
суму 685 761, 25 грн. (в т.ч. за основним
платежем 584 609 грн., за штрафними
санкціями 137 152, 25 грн.) з посиланням у
самому повідомленні-рішенні на
порушення п. 14.1. 156 ст. 14, п. 198.1, п. 198.3, п.
198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України.

За результатом адміністративного
оскарження до органів Міндоходів
вищого рівня податкове
повідомлення-рішення було залишено без
змін.

Підпунктом 14.1.156 ст. 14 ПК України надане
визначення податкового зобов'язання.

Позивач вважає, що визначення поняття у
законодавстві неможливо порушити
взагалі, а в акті перевірки та його
висновку відсутні обґрунтування та
опис порушення п.п 14.1.156 ст. 14 ПК України.

Податкове повідомлення-рішення
контролюючого органу є документом, що
має майнові наслідки для платника
податків та містить суму визначеного
грошового зобов'язання, а відповідно
воно повинно містити підстави для його
прийняття з посиланням на норму закону.

ДПІ у м. Сумах з позовними вимогами не
погодилась, в письмових запереченнях
зазначила, що за результатами
перевірки ТОВ "Андрекс" були
встановлені порушення вимог
підпунктів 14.1.36 пункту 14.1 статті 14,
пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 , пункту
200.1 статті 200 ПК України, що призвело до
заниження податкового зобов'язання по
ПДВ на загальну суму 548 609 грн.

Перевіркою встановлено, що згідно
наданих для перевірки документів,
даних бухгалтерського обліку ТОВ
"Андрекс" у періоді з 01.09.2012р. по 31.12.2012р.
здійснювало експорт товарів не
власного виробництва (сантехнічні
вироби), які були придбані у інших
суб'єктів підприємницької діяльності.
За період з 01.09.2012р. по 31.12.2012р. ТОВ
"Андрекс" було експортовано товарів не
власного виробництва на загальну суму
2 806 551, 51 грн.

На порушення пп. 14.1.36. п. 14.1. ст. 14, п. 198.1.,
п. 198.3. ст. 198 ПК України за рахунок того,
що операції ТОВ "Андрекс" з придбання у
постачальника ТОВ "Укрсанліт"
(сантехнічне обладнання), які в
подальшому були реалізовані на експорт
за період вересень-грудень 2013р. були
збитковими та не спрямовані на
отримання доходу, а саме витрати ТОВ
"Андрекс", понесені у зв'язку з
придбанням цих товарів перевищують
суму обсягів реалізації на 485 102, 49 грн.,
в зв'язку з чим дані операції були
здійснені без мети отримання доходу та
є операціями, що не пов'язані з
господарською діяльністю.

У зв'язку з вищевикладеним, ТОВ
"Андрекс" безпідставно відображено у
складі податкового кредиту всього суму
ПДВ - 548 609, 00 грн. в т.ч. в розрізі місяців
вересень 2012 р. - 155 367, 00 грн., жовтень 2012р.
- 121 204, 00 грн., листопад 2012р. - 124 454, 55 грн.,
грудень 2012р. - 147 583, 45 грн.

По операціям з придбання у
постачальника ТОВ "Укрсанліт" товарів
(сантехнічне обладнання за період з
01.09.2012р. по 31.12.2012р., які в подальшому
були реалізовані на експорт витрати
ТОВ "Андрекс" з урахуванням ПДВ склали 3
291 654, 00 грн., реалізовано товарів на
експорт нерезидентам України на
загальну суму 2 806 551, 51 грн. (за нульовою
ставкою по ПДВ). Тобто, витрати ТОВ
"Андрекс", понесені у зв'язку з
придбанням цих товарів перевищують
обсяги реалізації на 485 102, 49 грн. В
результаті чого дані операції є
збитковими, не спрямовані на отримання
доходу, та не пов'язані з господарською
діяльністю.

Відповідно до підпункту 14.1.228 пункту 14.1
статті 14 ПК України собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для цілей розділу III
цього Кодексу - витрати, що прямо
пов'язані з виробництвом та/або
придбанням реалізованих протягом
звітного податкового періоду товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, які
визначаються відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 ПК України, витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно стандарту "Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати"
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №318 від 31 грудня 1999
року, визначено, що:

- витрати відображаються в
бухгалтерському обліку одночасно зі
зменшенням активів або збільшенням
зобов'язань;

- витратами звітного періоду
визнаються або зменшення активів, або
збільшення зобов'язань, що призводить
до зменшення власного капіталу
підприємства (за винятком зменшення
капіталу внаслідок його вилучення або
розподілу власниками), за умови, що ці
витрати можуть бути достовірно
оцінені;

- витрати, пов'язані з операційною
діяльністю, які не включаються до
собівартості реалізованої продукції
(товарів, робіт, послуг), поділяються на
адміністративні витрати, витрати на
збут та інші операційні витрати;

- до адміністративних витрат
відносяться такі загальногосподарські
витрати, спрямовані на обслуговування
та управління підприємством: податки,
збори та інші передбачені
законодавством обов'язкові платежі
(крім податків, зборів та обов'язкових
платежів, що включаються до виробничої
собівартості продукції, робіт, послуг).

Разом з тим, відповідно до підпункту
139.1.6 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не
включаються до складу витрат суми
податку на прибуток, а також податків,
установлених пунктом 153.3 статті 153 та
статтею 160 цього Кодексу; податку на
додану вартість, включеного до ціни
товару (роботи, послуги), що
придбаваються платником податку для
виробничого або невиробничого
використання, податків на доходи
фізичних осіб, які відраховуються із
сум виплат таких доходів згідно з
розділом IV цього Кодексу.

Отже, необхідність виключення ПДВ зі
складу витрат та доходів зумовлена
саме правилами оподаткування податком
на прибуток.

Для визначення договірних цін та
економічної доцільності здійснених
операцій слід враховувати всі понесені
витрати на придбання товарів, у тому
числі і сплату податку на додану
вартість, оскільки, реальні витрати
покупця, понесені у зв'язку з
придбанням пального, відповідають
ціні, сплаченій ним постачальнику.

Згідно з наказом Міністерства фінансів
України від 31 березня 1999 року за №87 "Про
затвердження Положень (стандартів)
бухгалтерського обліку", доходи - це
збільшення економічних вигод у вигляді
надходження активів або зменшення
зобов'язань, які призводять до
зростання власного капіталу (за
винятком зростання капіталу за рахунок
внесків власників).

Як визначено статтею 1 Закону України
від "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" із зміна
та доповненнями (далі - Закон № 996),
активи це ресурси, контрольовані
підприємством у результаті минулих
подій, використання яких, як
очікується, приведе до отримання
економічних вигод у майбутньому.

Відповідно до пункту 18 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 16
"Витрати", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 31.12.99
р. N 318, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 19.01.2001 р. за N 27/4248,
податки, збори, інші передбачені
законодавством обов'язкові платежі
(крім податків, зборів та обов'язкових
платежів, що включаються до виробничої
собівартості продукції, робіт, послуг)
визначені як загальногосподарські
витрати.

Реальні витрати ТОВ "Андрекс", понесені
у зв'язку з придбанням товарів
(Сантехнічне обладнання - змішувачі для
душу, ванни, мийки), відповідають ціні,
сплаченій підприємством
постачальникам.

Крім того, укладаючи контракт на
експорт ТОВ "Андрекс" погодилося з
умовами продажу товарів за ціною, що не
покрила витрат з їх придбання на
внутрішньому ринку, при тому що
тривалість часу, який пройшов між
придбанням та експортом товарів не міг
істотно вплинути на зміну ціни на один
і той же товар.

Досягнення економічних і соціальних
результатів, а також мети одержання
прибутку, визначених ч. 2 ст. 3
Господарського кодексу України
визначальними характеристиками
підприємництва, передбачає
розсудливість у визначенні розміру
витрат при здійсненні господарської
операції у їх співвідношенні з
очікуваним доходом.

Операція продажу товарів за ціною
нижче ціни придбання не призводить до
збільшення власного капіталу суб'єкта
підприємницької діяльності, є
збитковою і такою, що суперечить меті
підприємницької діяльності за
відсутності обґрунтованих підстав для
такого продажу.

Згідно пункту 138.2 статті 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1
статті 138 ПК України, витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
інші витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Як, визначено підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України, не включаються до
складу витрат - витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
і підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

За відсутності факту придбання товарів
чи послуг або в разі якщо придбані
товари чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу податкового кредиту для
цілей оподаткування податком на додану
вартість за наявності формально
складених документів.

З урахуванням наведеної вище
інформації, вбачається проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення безтоварних
операцій, надання податкової вигоди
переважно контрагентам, які не
виконують свої податкові зобов'язання,
зокрема, у випадках, коли операції
здійснюються через посередників з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту, не
підтверджують реального здійснення
господарських операцій.

Виходячи з вищенаведеного,
відображенню у бухгалтерському обліку
та податковій звітності підлягає лише
господарська операція, яка фактично
відбулась в межах господарської
діяльності, при наявності первинного
документу, що підтверджує таку
господарську операцію.

Перевіркою встановлено, що операції з
постачання товарів згідно описаних
договорів купівлі-продажу не мали мети
настання реальних правових наслідків
та проведена лише з метою одержання
податкової вигоди у вигляді
мінімізації податкових зобов'язань з
ПДВ.

Відповідач в своєму запереченні не
заперечував реальність господарських
операцій між позивачем та
вищеназваними його контрагентами по
операціям які вказані в акі перевірки
№ 2042/2203/30267728/19 від 11.12.2013 р.

Позивач, належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання не прибув, про причини
неприбуття суд не повідомив.

В судове засідання прибув представник
відповідача Сумцов А.С. Згідно ч. 6 ст. 128
КАС України якщо не має перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглядати справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України під час судового розгляду
справи в судовому засіданні
забезпечується повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, крім випадків неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи у разі, якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження). Таким чином, фіксування
судового засідання по справі не
здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності,суд
вважає адміінстративний позов ТОВ
"Андрекс" таким, що підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.27. пункту 14.1.
статті 14 ПК України "витрати це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником)".

В підпункті 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК
України визначено, що господарська
діяльність це діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.231. пункту 14.1. статгі 14
цього Кодексу визначено, що розумна
економічна причина (ділова мета) це
причина, яка може бути наявна лише за
умови, що платник податків має намір
одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Стапя 138 ПК України регулює склад
витрат і порядок їх визначення, зокрема
нею визначено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, визначених
згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9,
підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.6. пункту 139.1.
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат суми податку на прибуток,
а також податків, установлених пунктом
153.3 статті 153 та статтею 160 цього
Кодексу; податку на додану вартість,
включеного до ціни товару (роботи,
послуги), що придбаваються платником
податку для виробничого або
невиробничого використання, податків
на доходи фізичних осіб, які
відраховуються із сум виплат таких
доходів згідно з розділом IV цього
Кодексу.

Розділом V (статті 180 - 211) ПК України
регулюється оподаткування податком на
додану вартість. Згідно пункту статгі
185 об'єктом оподаткування, зокрема, є
операції платників податку з вивезення
товарів за межі митної території У
країни.

Відповідно до статті 193 ПК України, яка
визначає розміри ставок податку ставки
податку встановлюються від бази
оподаткування в таких розмірах: а) 20
відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків
по постачанню лікарських засобів
дозволених до виробництва і
застосування в Україні та внесених до
Державного реєстру лікарських засобів
(у тому числі аптечними закладами), а
також з постачання виробів медичного
призначення за переліком, затвердженим
Кабінетом Міністрів України.

Статтею 195 ПК України передбачено
операції, що підлягають оподаткуванню
за нульовою ставкою і серед них,
зокрема, вивезення товарів за межі
митної території України:

а) у митному режимі експорту;

б) у митному режимі реекспорту, якщо
товари поміщені у такий режим
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 86 Митного кодексу України;

в) у митному режимі безмитної торгівлі;

г) у митному режимі вільної митної зони.

Товари вважаються вивезеними за межі
митної території України, якщо таке
вивезення підтверджене в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, митною декларацією,
оформленою відповідно до вимог Митного
кодексу України.

Статтею 197 ПК України передбачено
операції, які звільнені від
оподаткування ПДВ.

Згідно статті 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення, зокрема, операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, в тому числі, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Статтею 201 ПК України визначено
правило, згідно з яким платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну або у паперовому
вигляді або в електронній формі. Також
ця норма містить вичерпний перелік
вимог до податкової накладної форма та
порядок заповнення якої
затверджуються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Статті 13, 14 Закону України "Про ціни і
ціноутворення" визначено, що способами
державного регулювання цін та порядок
формування і встановлення цін під час
проведення експортних (імпортних)
операцій та на експортні (імпортні)
товари, згідно з яким під час
проведення експортних (імпортних)
операцій у розрахунках з іноземними
суб'єктами господарювання
застосовуються контрактні
(зовнішньоторговельні) ціни, що
формуються відповідно до цін і умов
світового ринку.

Судом встановлено, що податковим
повідомленням-рішенням ДПІ у м. Сумах №
від 20.12.2013р. ТОВ "Андрекс" було
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
на суму 685 761, 25 грн. (в т.ч. за основним
платежем 584 609 грн., за штрафними
санкціями 137 152, 25 грн.) з посиланням у
повідомленні-рішенні на порушення п.
14.1. 156 ст. 14, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1
ст. 200 ПК України.

За результатом адміністративного
оскарження до органів Міндоходів
вищого рівня податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах №
від 20.12.2013 р. було залишено без
змін.

Відповідач порушення п. 14.1. 156 ст. 14 ПК
України, зазначене в своєму
повідомленні-рішенні не обґрунтував.

В акті перевірки ТОВ "Андрекс"
№2042/2203/30267728/19 від 11.12.2013р., що став
підставою для винесення оспорюваного
податкового повідомлення-рішення,
зазначено про порушення платником
податків ТОВ "Андрекс" п. 14.1.36, ст. 14,
п.198.1, п.198.3, ст. 198, п. 200.1 ст. 200
Подактового кодексу України внаслідок
чого занижено податкове зобов'язання
всього на суму 548 609 грн. в т.ч. вересень
2012р. 155 367 грн., жовтень 2012р. - 108 170 грн.,
листопад 2012р. - 137 489 грн., грудень 2012р. - 147
583 грн.

Між ТОВ "Укрсанліт" (Продавець) та ТОВ
"Андрекс" (Покупець) було укладено
договір купівлі-продажу від 10.09.2012 № 25.

На виконання договору купівлі-продажу
від 10.09.2013р. № 25 ТОВ "Андрекс" придбало у
ТОВ "Укрсанліт" сантехнічні вироби на
загальну суму 3 291 654, 00 грн., в т. ч. ПДВ в
сумі 548 609, 00 грн. Специфікацій до
договору, видаткових та податкових
накладних,а також банківських виписок.

Судом були досліджені специфікація №1
від 10.09.2012 р., специфікація №2 від 11.10.2012
р., специфікація №3 від 14.11.2012 р.,
специфікація №4 від 18.12.2012 р. до
договору № 25 від 10.09.2012 р.

Отримання товару підтверджується
дослідженими накладними: № 000181 від
24.09.2012 р. на 932 202,00 грн., № 000210 від 25.10.2012 р.
на 727 224,00 грн., № 000229 від 26.11.2012 р. на 746
727,30 грн., № 000247 від 24.12.2013р. на 885 500,70
грн..

Судом також досліджено податкові
накладні № 12 від 19.09.2012 на 340055,77 грн., № 14
від 21.09.2012 на 288797,40 грн., №16 від 24.09.2012 на
303348,83 грн., №11 від 11.10.2012 на 31328,68 грн., №14
від 15.10.2012 на 151759,76 грн., №20 від 19.10.2012 на
329945,66 грн., №25 від 25.10.2012 на 214189,90 грн., №8
від 15.11.2012 на 44033,10 грн., №12 від 20.11.2012 на
309751,02 грн., №15 від 22.11.2012 на 39035,92 грн., №19
від 26.11.2012 на 353907,26 грн., №4 від 18.12.2012 на
296521,67 грн., №6 від 20.12.2012 на 77277,00 грн., №7
від 24.12.2012 на 511702,03 грн. видані позивачу
ТОВ "Укрсанліт".

Розрахунки між ТОВ "Андрекс" та ТОВ
"Укрсанліт" за товар у повному обсязі
проведено, що підтверджується
банківськими виписками.

Згідно копій первинних та документів
бухгалтерського обліку, долучених до
матеріалів справи судом встановлено,
що ТОВ "Андрекс" придбаний товар в
подальшому був експортований ТОВ
"СанТоргСоюз" м. Москва згідно
контракту № 6 від 06.09.2012р. (видаткові
накладні №РН-0000630 від 26.09.2012 р. на 3060735,00
рублів., № РН-0000676 від 26.10.2012 р. на 2399565,00
рублів., № РН-0000750 від 27.11.2012 р. на 2533545,00
рублів., № РН-0000817 від 25.12.2012 р. на2909250,00
рублів.;) на загальну суму 2 806 551, 51 грн.,
про що також свідчать вантажно митні
декларації (ВМД) №805130000/2012/0012057 від
26.09.2012 р.на суму 785 109, 13 грн.,
№805130000/2012/013723 від 26.10.2012 р. на суму 613 760, 74
грн., № 805130000/2012/015266 від 27.11.2012р. на суму
652 818, 54 грн., № 805130000/2012/016708 від 26.09.2012 р.
на суму 754 863, 10 грн.

Судом встановлено, що транспортування
товару від ТОВ "Укрсанліт"
здійснювалося на умовах поставки FCA м.
Суми за рахунок ТОВ "СанТоргСоюз" Росія
м. Москва. Транспортування
підтверджується міжнародними
товарно-транспортними накладними (CMR): А
№ 709621 від 26.09.2012 р., А № 568638 від 26.10.2012 р.,
№0040200 від 27.11.2012 р., А №656569 від 25.12.2012 р.

Розрахунки за товар проведено, що
підтверджується банківскими виписками
та меморіальними ордерами.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
оухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи з вимог п. 2 ст. 3 цього ж Закону
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
грунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п.2.1
п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідач не заперечує реальність
здійснення господарських операцій
підприємством ТОВ "Андрекс" зі своїми
контрагентами, їх здійснення також в
повній мірі підтверджується актом
перевірки переліченими доказами по
справі згідно яких судом встановлено,
що зазначені вище правочини були
реальними, товар та послуги були
отримані на підставі зазначених угод,
оплата товару (послуг) здійснена шляхом
банківського переказу безготівкових
грошових коштів, фактів
невідповідності господарської
діяльності діючому законодавству не
встановлено.

Суд вважає, що документи щодо операцій
по виконанню зазначених вище договорів
між позивачем та його контрагентами
мають всі обов'язкові реквізити
визначені законодавством, а відтак є
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
та відображають фактично здійснені
позивачем господарські операції.

Оскільки підприємство має належним
чином оформлені податкові накладні, на
переконання суду, сума податку на
додану вартість правомірно віднесена
позивачем до складу податкового
кредиту. Витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

В акті перевірки відповідач - ДПІ у м.
Сумах зазначає, що в порушення п. 198.3 ст.
198 ПК України, ТОВ "Андрекс" віднесло до
податкового кредиту суми ПДВ по
придбаному товарів, в зв'язку з тим, що
при їх реалізації на експорт ціна не
покрила витрат з їх придбанням на
внутрішньому ринку України і тому
операції з продажу товарів на експорт
мають збитковий характер, оскільки в
ціні товару не враховані суми податку
на додану вартість, сплачені при
придбанні товарів на внутрішньому
ринку. При цьому відповідач
посилається на наказ Міністерства
фінансів України від 20 жовтня 1999 року №
246, яким затверджено Положення
(стандарт) бухгалтерського обліку 9
"Запаси", щодо включення до первісної
вартості запасів суми непрямих
податків у зв'язку з придбання запасів,
які не відшкодовуються підприємству
(п.9).

Однак вказана норма передбачає
включення до первісної вартості
запасів виключно непрямих податків,
які не відшкодовуються підприємству.
При цьому, тим же пункгом Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 9
"Запаси", визначено що первісною
вартістю запасів, що придбані за плату,
є собівартість запасів, яка
складається, зокрема, з таких фактичних
витрат, як суми, що сплачуються згідно з
договором постачальнику (продавцю), за
вирахуванням непрямих податків.

Відповідно до п.п. 14.1.178. ст.14 ПК України,
податок на додану вартість - непрямий
податок, який нараховується та
сплачується відповідно до норм розділу
V цього Кодексу. Зазначеним розділом
Податкового кодексу України
передбачено відшкодування податку на
додану вартість.

Враховуючи, що податок на додану
вартість є податком, який
відшкодовується підприємству, то він
не підлягає включенню до собівартості
та первісної вартості запасів.

Аналогічні норми містить п. п. 139.1.6. п.
139.1 ст. 139 ПК України, відповідно до
якого не включаються до складу витрат,
суми податку на додану вартість,
включеного до ціни товару (роботи,
послуги), що придбаваються платником
податку для виробничого або
невиробничого використання.

Відповідно до п. 18 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати",
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 31.12.1999 № 318 "Про
затвердження Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку" податки, збори,
інші передбачені законодавством
платежі (крім податків, зборів та
обов'язкових платежів, що включаються
до виробничої собівартості продукції,
робіт, послуг) визначені як
загальногосподарські витрати, однак
згідно Податкового кодексу України
податковий облік є співставним до
бухгалтерського. Стаття 138 ПК України
не містить обмежень щодо формування
собівартості реалізованих товарів,
однак підпунктом 139.1.6 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат, суми податку на додану
вартість, включеного до ціни товару
(роботи, послуги), що придбаваються
платником податку для виробничого або
невиробничого використання.

В базі правових позицій на офіційному
веб-сайті Вищого адміністративного
суду України в пункті "8.2
адміністрування окремих податків,
зборів та обов'язкових платежів, у тому
числі: "8.2.1 податку на додану вартість
(крім бюджетного відшкодування з
податку на додану" вартість), що
адмініструється органами державної
податкової служби" мається посилання
на постанову Верховного Суду України №
24068062 від 27.03.2012 р. в якій викладено
правову позицію, згідно з якою "надання
податковому органу належним чином
оформлених документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковий орган не встановив та не
довів, що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості грунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Про необгрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару,

підприємницької діяльності;

відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо повязані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
оолік

інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному

платником податків у документах
обліку;

відсутність первинних документів
обліку."

Крім того, у разі невиконання
контрагентом платника податків
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
нього. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення
добросовісного платника податків
права на податковий кредит у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови для такого кредиту та має
документальне підтвердження розміру
податкового кредиту.

Не визнання належно оформлених
документів, які відповідно до ПК
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема виданих продавцями податкових
накладних, правомірне тільки, якщо
податковий орган довів би, що відомості
в них не відповідають дісності.

Відповідальність платника податку у
вигляді фінансових санкцій,
нарахованнх на суму податкового
кредиту, настає лише у разі не
підтвердження податковими накладними
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
сум податку, попередньо включених до
складу податкового кредиту.

В порушення зазначених вище норм
законодавства ДПІ у м. Сумах було
фактично враховано у складі
собівартості товару суми податку на
додану вартість, що сплачений
постачальнику, що призвело до
безпідставного висновку про продаж
товару за ціною, дешевше його
собівартості.

Виходячи з аналізу перелічених норм
законодавства, та згідно порядку
обліку податку на додану вартість, що
встановлений Інструкцією Міністерства
фінансів України від 01.07.1997 № 141 "Про
затвердження Інструкції з
бухгалтерського обліку податку на
додану вартість", та ПК України, суми
ПДВ не впливають на склад доходів та
витрат підприємства, суми ПДВ, що
сплачені постачальнику в ціні товару
не є витратами підприємства.

Доходом, у розумінні п. 14.1.54 ст. 14
Податкового кодексу України, є
будь-який дохід, отриманий резидентами
або нерезидентами, у тому числі від
будь-яких видів їх діяльності на
території України у вигляді доходів
від продажу рухомого та нерухомого
майна.

Акт перевірки відповідача не містить
жодних зауважень, щодо порушення
порядку відображення продавцями
товару своїх податкових зобов'язань.
Всі податкові накладні, по описаним
вище господарським операціям,
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що придбаний позивачем
товар в повному обсязі був
використаний в оподатковуваних
податком на додану вартість операціях,
у межах його господарської діяльності,
що підтверджується актом перевірки.

При цьому, твердження відповідача про
те що зазначені операції з продажу ТОВ
"Андрекс" товарів мають збитковий
характер, що свідчить про направлення
даних операцій на зменшення податкових
зобов'язань зі сплати до бюджету
податку на додану вартість, суд вважає
безпідставним оскільки статтею 195 ПК
України визначено, що операції з
вивезення товарів за межі митної
території України у митному режимі
експорту оподатковуються за нульовою
ставкою, тобто законодавством
визначено, що при реалізації товару на
експорт податок на додану вартість до
бюджету не сплачується.

Відповідач жодним чином не довів в ході
перевірки господарської діяльності
ТОВ "Андрекс" відсутність наміру
платника податків одержати
економічний ефект у результаті
господарської діяльності, а
підтвердження позивача щодо
реальності такого результату від його
діяльності не спростовані.

Таким чином, з огляду на наведені
обставини, суд дійшов висновку, що
відповідачем не надано жодних доказів
порушення податкового законодавства
платником податків, а також не доведено
правомірності прийнятого ним рішення,
в зв'язку з чим позовні вимоги є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Андрекс"
до Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах від 20.12.2013 р. № про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на додану вартість, з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій, в розмірі 685 761, 25 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
С.В. Воловик

З оригіналом згідно

Суддя
С.В. Воловик