Справа № 461/6979/13а
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Справа № 876/15130/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Коваля Р.Й., Макарика В.Я.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
громадської організації «Я -
львів'янин» та апеляційну скаргу
виконавчого комітету Львівської
міської ради на постанову Галицького
районного суду м. Львова від 22
листопада 2013 року в адміністративній
справі за позовом громадської
організації «Я - львів'янин» до
виконавчого комітету Львівської
міської ради, третя особа: громадська
організація «Завжди вірні», про
визнання незаконною бездіяльності,
визнання протиправним і нечинним
рішення,

встановив:

У червні 2013 року позивач громадська
організації «Я - львів'янин» звернувся
в суд із адміністративним позовом до
відповідача виконавчого комітету
Львівської міської ради, в якому, з
врахуванням змінених позовних вимог,
просив : 1) визнати незаконною
бездіяльність відповідача щодо не
оприлюднення рішення від 17.05.2013 р. № 334
«Про внесення змін до рішення
виконавчого комітету від 21.05.2010 № 569» в
друкованих засобах масової інформації;
2) визнати протиправним та нечинним
рішення виконавчого комітету
Львівської міської ради від 17.05.2013 р. №
334 «Про внесення змін до рішення
виконавчого комітету від 21.05.2010 № 569».

В обгрунтування позовних вимог
покликався позивач на те, що оскарженим
рішенням відповідача № 334 від 17.05.2013 р.
внесено зміни у додаток до рішення
виконавчого комітету від 21.05.2010 р. № 569
«Про Правила розміщення зовнішньої
реклами у м. Львові» (зі змінами), а саме:
1.1. Доповнити пункт 5.1 підпунктом 5.1.12 у
такій редакції: «5.1.12. Забороняється
зовнішнє та внутрішнє брендування
торгових точок (вітрин або вікон
стаціонарних об'єктів торгівлі, малих
архітектурних форм), що містить
зображення алкогольних напоїв (у тому
числі написи «алкоголь»),
слабоалкогольних напоїв та пива,
знаків для товарів і послуг, інших
об'єктів інтелектуальної власності,
під якими випускаються алкогольні
напої, слабоалкогольні напої та пиво»;
1.2. Підпункт 5.1.12 вважати підпунктом
5.1.13.; 2. Департаменту «Адміністрація
міського голови» оприлюднити це
рішення у засобах масової інформації.
Вказував позивач, що таке рішення,
будучи регуляторним актом, всупереч
вимогам ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», ст.
12 Закону України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності», не було
оприлюднено у друкованих засобах
масової інформації, зокрема в
офіційному друкованому засобі масової
інформації Львівської міської ради
газеті «Ратуша». Зазначав позивач, що
вказане рішення є незаконним,
необґрунтованим і незрозумілим для
виконання, порушує права та законні
інтереси членів громадської
організації, які займаються
господарською діяльністю у сфері
роздрібної торгівлі і громадського
харчування. Просив позивач врахувати,
що вказаним рішенням внесено зміни до
Правил розміщення зовнішньої реклами у
м.Львові, що суперечить Типовим
правилам розміщення зовнішньої
реклами, які затверджені постановою КМ
України від 29.12.2003 р. № 2067. Типові
правила та Правила розміщення
зовнішньої реклами у м.Львові
регулюють відносини, що виникають у
зв'язку з розміщенням зовнішньої
реклами у м.Львові, а не внутрішньої
реклами, не забороняють
використовувати у зовнішній рекламі
зображення алкогольних напоїв (у тому
числі написи «алкоголь»),
слабоалкогольних напоїв та пива,
знаків для товарів і послуг, інших
об'єктів інтелектуальної власності,
під якими випускаються алкогольні
напої, слабоалкогольні напої та пиво.
Оскаржене рішення відповідача
суперечить статтям 16, 17, 22 Закону
України «Про рекламу», які регулюють
питання розміщення зовнішньої і
внутрішньої реклами, і визначають, що
ніхто не вправі втручатися у зміст
реклами, якщо вона не заборонена
законом. Оскаржене рішення відповідача
суперечить статті 15 Закону України
«Про захист прав споживачів», де
передбачено, що споживач має право на
одержання необхідної доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, що забезпечує
можливість її свідомого і
компетентного вибору, а інформація про
продукцію не вважається рекламою.
Також зазначав позивач, що оскаржене
рішення відповідача містить
незрозумілі формулювання, зокрема,
слово «брендування», таке рішення
прийнято з перевищенням повноважень, з
порушенням способу і порядку його
прийняття.

Відповідач виконавчий комітет
Львівської міської ради позову не
визнав, у суді першої інстанції подав
заперечення, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Третя особа громадська організація
«Завжди вірні» із позовними вимогами
не погодилась, у задоволенні позову
просила відмовити.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 22.11.2013 року позов
задоволено частково. Визнано
незаконною бездіяльність виконавчого
комітету Львівської міської ради щодо
не оприлюднення рішення від 17.05.2013 року
№ 334 «Про внесення змін до рішення
виконавчого комітету від 21.05.2010 № 569» в
друкованих засобах масової інформації.
В задоволенні решта позовних вимог
відмовлено.

З цією постановою суду не погодився
позивач ГО «Я - львів'янин» і оскаржив
її в апеляційному порядку. Вважає
апелянт, що постанова суду винесена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, без повного
з'ясування обставин справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а тому постанова суду підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що судом
першої інстанції безпідставно не було
враховано доводів позивача щодо
наявності підстав для задоволення
позовних вимог про визнання
протиправним рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради від
17.05.2013 р. № 334 «Про внесення змін до
рішення виконавчого комітету від 21.05.2010
№ 569». Вказує апелянт, що оскаржене
рішення відповідача містить заборону
брендування не лише алкогольних, а й
слабоалкогольних напоїв та пива, що
суперечить Закону України «Про
рекламу» де застосовується обмеження
рекламування лише алкогольних напоїв.
Тобто, відповідач встановив не
визначені законодавством обмеження
щодо реклами пива та слабоалкогольних
напоїв. Крім цього, саме слово
«алкоголь» не є рекламою, а є
інформацією про товар, тому заборона
використання слова «алкоголь» на
фасаді торгової точки суперечить
законодавству та правам споживачів.
Також зазначає апелянт, що оскаржене
рішення суперечить Типовим правилам
розміщення зовнішньої реклами, які
затверджені постановою КМ України від
29.12.2003 р. № 2067, оскільки Типові правила
та Правила розміщення зовнішньої
реклами у м.Львові регулюють відносини,
що виникають у зв'язку з розміщенням
зовнішньої реклами у м.Львові, а не
внутрішньої реклами, і не забороняють
використовувати у зовнішній рекламі
зображення алкогольних напоїв (у тому
числі написи «алкоголь»),
слабоалкогольних напоїв та пива,
знаків для товарів і послуг, інших
об'єктів інтелектуальної власності,
під якими випускаються алкогольні
напої, слабоалкогольні напої та пиво.
Оскаржене рішення відповідача
суперечить статтям 16, 17, 22 Закону
України «Про рекламу», які регулюють
питання розміщення зовнішньої і
внутрішньої реклами, і визначають, що
ніхто не вправі втручатися у зміст
реклами, якщо вона не заборонена
законом. Оскаржене рішення відповідача
суперечить статті 15 Закону України
«Про захист прав споживачів», де
передбачено, що споживач має право на
одержання необхідної доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, що забезпечує
можливість її свідомого і
компетентного вибору, а інформація про
продукцію не вважається рекламою.
Також зазначає апелянт, що оскаржене
рішення відповідача містить
незрозумілі формулювання, зокрема,
слово «брендування», таке рішення
прийнято з перевищенням повноважень, з
порушенням способу і порядку його
прийняття, суперечить законодавству і
нормативно-правовим актам вищої
юридичної сили.

За наслідками апеляційного розгляду
апелянт ГО «Я - львів'янин» просить
скасувати постанову суду першої
інстанції від 22.11.2013 року в частині
відмови у задоволенні позовної вимоги
про визнання протиправним та нечинним
рішення виконавчого комітету
Львівської міської ради від 17.05.2013 р. №
334 «Про внесення змін до рішення
виконавчого комітету від 21.05.2010 № 569»,
та прийняти нову постанову про
задоволення усіх позовних вимог.

З постановою суду першої інстанції від
22.11.2013 року також не погодився
відповідач виконавчий комітет
Львівської міської ради та оскаржив її
в апеляційному порядку. Вважає апелянт,
що постанова суду в частині визнання
незаконною бездіяльності виконавчого
комітету щодо не оприлюднення рішення
в друкованих засобах масової
інформації, прийнята з неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права і в цій частині
підлягає скасуванню з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що
розглядуване рішення виконавчого
комітету № 334 від 17.05.2013 р. не є
регуляторним актом в розумінні ст. 1
Закону України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності» і не
потребує публікації в друкованому
засобі масової інформації. В даному
випадку достатнім є публікація даного
рішення на офіційній сторінці
Львівської міської ради. Вказує
апелянт, що вказане рішення лише
деталізує та уточнює рішення
виконавчого комітету від 21.05.2010 р. № 569
«Про Правила розміщення зовнішньої
реклами у м. Львові». Цим рішенням
деталізуються, уточнюються та
доводяться до відома фізичних та
юридичних осіб положення Закону
України «Про рекламу», Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
обмеження споживання і продажу пива та
слабоалкогольних напоїв», тому на це
рішення не поширюються норми Закону
України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності».

За наслідками апеляційного розгляду
апелянт виконавчий комітет Львівської
міської ради просить скасувати
постанову суду першої інстанції від
22.11.2013 року в частині визнання
незаконною бездіяльності виконавчого
комітету щодо не оприлюднення рішення
№ 334 від 17.05.2013 р. в друкованих засобах
масової інформації, та ухвалити нове
рішення, яким у даній частині позовних
вимог відмовити.

Третя особа по справі громадська
організація «Завжди вірні» у наданих
пояснення вказує, що оскаржене
позивачем рішення відповідача № 334 від
17.05.2013 р. прийнято в межах повноважень, у
визначеному законом порядку, на основі
звернень громадян щодо деструктивного
впливу пропаганди алкоголю, з метою
захисту інтересів громадян міста.
Вказує третя особа, що застосовані у
оспорюваному рішенні слова
«брендування» і «торгова точка» є
зрозумілими, а доводи позивача є
необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави та межі
апеляційних скарг, вважає, що
апеляційну скаргу позивача ГО «Я -
львів'янин» слід задоволити частково, а
апеляційну скаргу відповідача
виконавчого комітету Львівської
міської ради слід залишити без
задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Львівської
міської ради № 334 від 17.05.2013 р. «Про
внесення змін до рішення виконавчого
комітету від 21.05.2010 № 569» внесено зміни
у додаток до рішення виконавчого
комітету від 21.05.2010 р. № 569 «Про Правила
розміщення зовнішньої реклами у м.
Львові» (зі змінами), а саме: Доповнено
пункт 5.1 підпунктом 5.1.12 у такій
редакції: « 5.1.12. Забороняється зовнішнє
та внутрішнє брендування торгових
точок (вітрин або вікон стаціонарних
об'єктів торгівлі, малих архітектурних
форм), що містить зображення
алкогольних напоїв (у тому числі написи
«алкоголь»), слабоалкогольних напоїв
та пива, знаків для товарів і послуг,
інших об'єктів інтелектуальної
власності, під якими випускаються
алкогольні напої, слабоалкогольні
напої та пиво»; Підпункт 5.1.12 вважати
підпунктом 5.1.13. (а.с. 6).

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо задоволення позовної
вимоги про визнання незаконною
бездіяльності виконавчого комітету
Львівської міської ради щодо не
оприлюднення рішення № 334 від 17.05.2013
року в друкованих засобах масової
інформації.

Так, відповідно до п.12 ст.59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» (тут і надалі в редакції на час
розглядуваних правовідносин), акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування, які відповідно до
закону є регуляторними актами,
розробляються, розглядаються,
приймаються та оприлюднюються у
порядку, встановленому Законом України
«Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності».

Статтею 1 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності»
визначено, що регуляторний акт - це
прийнятий уповноваженим регуляторним
органом нормативно-правовий акт, який
або окремі положення якого спрямовані
на правове регулювання господарських
відносин, а також адміністративних
відносин між регуляторними органами
або іншими органами державної влади та
суб'єктами господарювання.

Таким чином, враховуючи, що
розглядуване рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради № 334
від 17.05.2010 р. встановлює обов'язкові
вимоги забороняючого характеру щодо
зовнішнього та внутрішнього
брендування торгових точок і
спрямоване на правове регулювання
господарських відносин у цій сфері,
тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що таке
рішення виконкому є регуляторним
актом, а тому повинно оприлюднюватись у
спосіб, передбачений Законом України
«Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності».

При цьому, суд апеляційної інстанції
звертає увагу, що основне рішення
виконавчого комітету № 569 від 21.05.2010 р.
«Про затвердження Правил розміщення
зовнішньої реклами у м. Львові»
віднесено до переліку регуляторних
актів, згідно рішення робочої комісії
від 15.03.2011 року Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради (а.с. 75).

Згідно ст.12 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності»,
регуляторні акти, прийняті органами та
посадовими особами місцевого
самоврядування, офіційно
оприлюднюються в друкованих засобах
масової інформації відповідних рад, а у
разі їх відсутності - у місцевих
друкованих засобах масової
інформації,визначених цими органами та
посадовими особами, не пізніш як у
десятиденний строк після їх прийняття
та підписання.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується і визнається
учасниками адміністративного процесу,
що розглядуване рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради № 334
від 17.05.2010 р. не було опубліковано у
друкованих засобах масової інформації
до моменту винесення судом першої
інстанції постанови від 22.11.2013 року, а
було розміщено лише на офіційному
порталі Львівської міської ради, тому
судом обґрунтовано визнано
неправомірною бездіяльність
виконавчого комітету Львівської
міської ради щодо не оприлюднення
цього рішення в друкованих засобах
масової інформації.

При цьому, суд апеляційної інстанції
вважає безпідставними доводи апелянта
виконавчого комітету Львівської
міської ради про те, що вказане рішення
№ 334 від 17.05.2010 р. лише деталізує та
уточнює попереднє рішення виконавчого
комітету № 569 від 21.05.2010 р., лише
деталізує, уточнює та доводить до
відома фізичних та юридичних осіб
положення Закону України «Про
рекламу», Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо обмеження споживання і
продажу пива та слабоалкогольних
напоїв», оскільки із змісту цього
рішення № 334 від 17.05.2010 р. є очевидним, що
цим рішенням внесено суттєві зміни,
тобто нові приписи, до попереднього
рішення виконавчого комітету № 569 від
21.05.2010 р.. Такі зміни встановлюють нові
(додаткові) обов'язкові вимоги
обмежувального характеру щодо
господарського функціонування
торгових точок, а тому виходять за межі
інформування положень діючого
законодавства.

Таким чином, постанова суду першої
інстанції від 22.11.2013 року в частині
задоволення позовної вимоги є законною
і обґрунтованою, а тому не підлягає до
задоволення апеляційна скарга
відповідача виконавчого комітету
Львівської міської ради.

Відносно позовної вимоги про визнання
протиправним рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради № 334
від 17.05.2013 р. «Про внесення змін до
рішення виконавчого комітету від 21.05.2010
№ 569», то суд апеляційної інстанції не
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо безпідставності такої
позовної вимоги, з врахуванням
наступного.

Рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради № 569 від 21.05.2010
р. затверджено Правила розміщення
зовнішньої реклами у м. Львові (надалі
Правила). Пунктом 1.1 цих Правил
передбачено, що ці Правила регулюють
відносини, що виникають у зв'язку з
розміщенням зовнішньої реклами у м.
Львові, та визначають порядок надання
дозволів на розміщення такої реклами.

Розділ 5 вказаних Правил регулює вимоги
до зовнішньої реклами, а пункт 5.1 цього
розділу містить приписи, дотримання
яких є обов'язковим при розміщенні
зовнішньої реклами у м. Львові.

Визначення зовнішньої реклами надано у
пункті 2.1 вказаних Правили, де
зазначено, що зовнішня реклама - це
реклама, що розміщується на
спеціальних тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг.

Аналогічне визначення терміну
«зовнішня реклама» надано і у статті 1
Закону України «Про рекламу», де також
визначено, що внутрішня реклама - це
реклама, що розміщується всередині
будинків, споруд, у тому числі в
кінотеатрах і театрах під час, до і
після демонстрації кінофільмів та
вистав, концертів, а також під час
спортивних змагань, що проходять у
закритих приміщеннях, крім місць
торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків,
яток), де може розміщуватись інформація
про товари, що безпосередньо в цих
місцях продаються.

З врахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції зазначає, що
вказаними вище Правилами регулюються
відносини щодо порядку, способу, умов,
місць, вимог розміщення зовнішньої
реклами та інші питання щодо процесу
розміщення зовнішньої реклами. Цими
Правилами не регулюються відносини
щодо розміщення внутрішньої реклами та
щодо змісту реклами (як зовнішньої так
і внутрішньої), а також не регулюються
питання щодо брендування торгових
точок.

Таким чином, враховуючи зміст
оспорюваного рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради № 334
від 17.05.2013 р., суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що це рішення
відповідача щодо заборони зовнішнього
і внутрішнього брендування торгових
точок, виходить за межі сфери тих
відносин, регулювання яких
здійснюється Правилами розміщення
зовнішньої реклами у м. Львові, що
затверджені рішенням виконавчого
комітету Львівської міської ради № 569
від 21.05.2010 р..

Також суд апеляційної інстанції
зазначає, що хоча у оспорюваному
рішенні № 334 від 17.05.2013 р. і вказано, що
виконком Львівської міської ради
керується Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», Законом
України «Про рекламу» та Законом
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
обмеження споживання і продажу пива та
слабоалкогольних напоїв», однак
фактично вказане рішення прийнято
всупереч зазначеним законодавчим
актам.

Так, згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачі Конституцією та
законами України.

Повноваження виконавчих органів
міських рад передбачені главою 2 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», де зокрема, статтею 30
визначено повноваження в галузі
житлово-комунального господарства,
побутового, торговельного
обслуговування, громадського
харчування, а статтею 32 визначено
повноваження у сфері охорони здоров'я і
культури. Частиною 13 статті 30 вказаного
Закону передбачено повноваження лише
щодо надання дозволу в порядку,
встановленому законодавством, на
розміщення реклами.

Однак, нормами вказаного Закону не
передбачено повноважень виконавчого
комітету міської ради щодо можливості
прийняття заборон у сфері брендування
торгових точок.

Законом України «Про рекламу»
визначено засади рекламної діяльності
в Україні, врегульовано відносини, що
виникають у процесі виробництва,
розповсюдження та споживання реклами.
Питання зовнішньої і внутрішньої
реклами врегульовані статтями 16, 17
цього Закону. Обмеження та заборони
щодо реклами алкогольних напоїв,
знаків для товарів і послуг, інших
об'єктів інтелектуальної власності,
під якими випускаються алкогольні
напої, передбачені статтею 22 цього
Закону.

Однак, нормами вказаного Закону не
передбачено повноважень виконавчого
комітету міської ради щодо можливості
застосування інших (додаткових), аніж
визначені вказаним Законом, обмежень і
заборон щодо рекламування алкогольних
напоїв, а також щодо заборони
брендування торгових точок, що містять
зображення алкогольних напоїв (у тому
числі написи «алкоголь»),
слабоалкогольних напоїв та пива,
знаків для товарів і послуг, інших
об'єктів інтелектуальної власності,
під якими випускаються алкогольні
напої, слабоалкогольні напої та пиво.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
обмеження споживання і продажу пива та
слабоалкогольних напоїв» також не
передбачено повноважень виконавчого
комітету міської ради щодо можливості
застосування заборон зовнішнього та
внутрішнього брендування торгових
точок.

З врахуванням наведеного вище, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що оскаржене рішення
відповідача № 334 від 17.05.2013 р. прийнято з
перевищенням повноважень.

Також, суд апеляційної інстанції
вважає обґрунтованими доводи позивача
про те, що заборона на використання
напису «алкоголь» суперечить статті 15
Закону України «Про захист прав
споживачів», де передбачено, що
споживач має право на одержання
необхідної доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію.

Крім цього, в матеріалах
адміністративної справи немає і
відповідачем не доведено, що оскаржене
рішення прийнято з дотриманням вимог
ст. 36 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності»,
зокрема, щодо попереднього
оприлюднення проекту цього рішення та
аналізу його регуляторного впливу.
Тому, є обґрунтованими доводи позивача
про те, що оскаржене рішення
відповідача прийнято з порушенням
встановленого законом способу.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, постанова суду першої
інстанції від 22.11.2013 року в частині
відмови у задоволенні позовної вимоги
про визнання протиправним рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради № 334 від 17.05.2013 р. є
незаконною і обґрунтованою, а тому в
цій частині постанова суду підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу виконавчого
комітету Львівської міської ради -
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу громадської
організації «Я - львів'янин» -
задоволити частково.

Постанову Галицького районного суду м.
Львова від 22 листопада 2013 року в
адміністративній справі за позовом
громадської організації «Я -
львів'янин» до виконавчого комітету
Львівської міської ради про визнання
незаконною бездіяльності, визнання
протиправним і нечинним рішення -
скасувати частково, а саме, в частині
відмови у задоволенні позовної вимоги
про визнання протиправним рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради № 334 від 17.05.2013 р. «Про
внесення змін до рішення виконавчого
комітету від 21.05.2010 № 569», і в цій
частині прийняти нову постанову.

Визнати протиправним і скасувати
рішення виконавчого комітету
Львівської міської ради № 334 від 17.05.2013
р. «Про внесення змін до рішення
виконавчого комітету від 21.05.2010 № 569».

В решта частині постанову Галицького
районного суду м. Львова від 22
листопада 2013 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Р.Й. Коваль

В.Я. Макарик

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 16.05.2014 року.