Справа № 826/8546/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8546/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 09 серпня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аналіттехцентр» до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аналіттехцентр»
(далі по тексту - ТОВ «Аналіттехцентр»)
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби (на даний час - Державна
податкова інспекція у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві), в якому
просив визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення від 23 травня 2013 року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
серпня 2013 року адміністративний позов
задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні заявлених позивачем вимог.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
період з 11.04.2013 по 24.04.2013
співробітниками Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.
Києва Державної податкової служби було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ
«Аналіттехцентр» () з
питань правильності нарахування,
повноти і своєчасності сплати податку
на додану вартість та податку на
прибуток по фінансово-господарським
взаємовідносинам з ТОВ «Фірма «АСІА»
(), ТОВ «Ю.О.
Електронікс-1» (/ за
період з 01.06.2012 по 31.12.2012.

В ході проведення перевірки податковим
органом встановлено порушення
позивачем положень 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 408 108,00
грн., у тому числі за червень 2012 року - 18
350,00 грн., липень 2012 року - 69 870,00 грн.,
серпень 2012 року - 64 450,00 грн., вересень 2012
року - 196 088,00 грн., листопад 2012 року - 59
350,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено Акт перевірки
від 07.05.2013 № 288/1-22-40-33098650 на підставі
якого прийнято податкове
повідомлення-рішення від 23.05.2013 №
, яким ТОВ «Аналіттехцентр»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 510 135,00
грн., у тому числі за основним платежем
на 408 108,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 102 027,00 грн.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія зважає на
наступне.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, а також
права та обов'язки платників податків і
зборів, компетенція контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України, який вступив в силу з 01.01.2011.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Водночас, пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Аналізуючи положення чинного
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що податковий кредит є правом
платника податку щодо зменшення
податкових зобов'язань звітного
періоду, яке виникає виключно за
наявності податкових накладних. Закон
забороняє включення до податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених у складі ціни придбання
товарів (робіт, послу), якщо ці суми не
підтверджені податковими накладними,
та передбачає відповідальність
платника податків за порушення цих
вимог у вигляді фінансових санкцій.

Отже, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Вивченням матеріалів справи, колегією
суддів встановлено, що ТОВ
«Аналіттехцентр» здійснює діяльність
у сфері виробництва інструментів і
обладнання для вимірювання,
дослідження та навігації, технічних
випробувань та досліджень; позивач на
момент здійснення спірних
господарських операцій мав ліцензію
Північної державної інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки
Державного комітету ядерного
регулювання серії ОВ № 010265 на право
провадження діяльності з використання
джерел іонізуючого випромінювання;
отримало свідоцтво про атестацію ДП
«Укрметртестстандарт» від 03 червня 2009
року № ПТ-176/09 на атестацію аналітичної
лабораторії.

Між ТОВ «Аналіттехцентр» (замовник) та
ТОВ «Ю.О. Електронікс-1» (виконавець)
було укладено наступні договори: 1)
договори розрахунків біологічного
захисту від 25 квітня 2012 року № 61/2012, від
14 травня 2012 року № 81/2012, від 15 травня 2012
року № 79/2012, від 30 травня 2012 року № 84/2012,
від 16 липня 2012 року № 89/2012, за умовами
яких виконавець відповідно
зобов'язується: здійснити розрахунки
необхідного додаткового захисту двох
процедурних приміщень для лінійних
прискорювачів Elekta; виконати розрахунки
біологічного захисту процедурних
приміщень внутрішньо порожнинних
гамма-терапевтичних апаратів GammaMed HDR+
та MultiSource та розробити систему
дозиметричного контролю і заходів із
захисту навколишнього природного
середовища при їх експлуатації в
Донецькому обласному протипухлинному
центрі; провести розрахунки
біологічного захисту процедурного
приміщення комп'ютерного томографа МХ
8000, системи рентгенівської
мамографічної Alpha RT та розробити
систему дозиметричного контролю у
відділенні променевої діагностики МЦ
«Авіценна» за адресою: проспект
Перемоги, 39, міста Сімферополь;
виконати розрахунки біологічного
захисту радіаційно-небезпечних
приміщень для лінійних прискорювачів
та розробити систему радіаційного
контролю в Радіологічному центрі при
Донецькому обласному протипухлинному
центрі; виконати роботи по темі
«Розрахунки біологічного захисту
комплексу радіаційно-небезпечних
приміщень у діагностично-лікувальному
процесі нового корпусу НДСЛ "ОХМАТДИТ»
МОЗ України» 2) договір розрахунків
стаціонарного та біологічного
захистів рентгенівського обладнання
від 14 травня 2012 року № 77/2012, згідно
якого виконавець зобов'язується
здійснити розрахунок стаціонарного
захисту від рентгенівського
випромінювання у приміщенні з
дентальним рентгенівським апаратом
Xgenus as за адресою: буд. 13, секція Б,
мікрорайон Вигурівщина-Треєщина міста
Києва, здійснити розрахунки
біологічного захисту процедурного
приміщення ортопантомографа ОР 200 D,
комп'ютерного томографа та
телеуправляємого
рентгендіагностичного апарату
«МЕДИКС», встановлених в приміщеннях
лікарні № 12 міста Києва, розробити
систему дозиметричного контролю та
заходи із захисту навколишнього
природного середовища у лікарні № 12
міста Києва; 3) договір від 25 травня 2012
року № 82/2012, відповідно до якого
виконавець зобов'язується виконати
роботи по монтажу, встановленню
відповідності та демонтажу трактів,
блоків, вузлів аналізатора елементного
складу сплавів «EXPERT»; 4) договори
розробки оцінки впливу на навколишнє
природне середовище від 25 травня 2012
року № 83/2012 та від 10 липня 2012 року №
88/2012, за умовами яких виконавець
зобов'язується виконати роботи по темі
«Оцінка впливу на навколишнє
середовище радіологічного корпусу
Національного інституту рака МОЗ
України» та по темі «Оцінка впливу на
навколишнє середовище комплексу
радіаційно-небезпечних приміщень
Радіологічного центру при Донецькому
обласному протипухлинному центрі»; 5)
договір від 01 червня 2012 року № 85/2012,
відповідно до якого виконавець
зобов'язується здійснити підготовку
обладнання до дозиметричних
досліджень (мембранні панелі
охолоджувача конвертерних газів),
встановленого на площах ТОВ «Азовеко»
в місті Маріуполь Донецької області; 6)
договір технічного обслуговування та
проведення перевірки технічних
параметрів аналізатора «Expert-02L» зав №
15/2002 та провести перевірку технічних
параметрів аналізатора згідно
технічному завданню від 04 червня 2012
року; 7) договір розрахунків
стаціонарного захисту рентгенівського
обладнання від 18 липня 2012 року № 90/2012,
згідно якого виконавець зобов'язується
здійснити розрахунок стаціонарного
захисту будівельним конструкціями від
іонізуючого випромінювання апарату
хірургічної S дуги Система 2000,
встановленого в приміщенні
операційної літотринтера на другому
поверсі за адресою: вул.
Багговутівська, 1 та здійснити
розрахунок стаціонарного захисту від
іонізуючого випромінювання
дентального рентгенівського апарату
MYRAY, встановленого в стоматологічному
відділенні на четвертому поверсі за
цією ж адресою; 8) договір про розробку
креслень елементів біологічного
захисту від 23 серпня 2012 року № 92/2012,
згідно якого виконавець зобов'язується
здійснити конструювання спеціальних
захисних дверей, транспортних каналів,
захисного екрану транспортного каналу,
захисних екранів кабельних каналів.

Крім того, між позивачем та ТОВ «Ю.О.
Електронікс-1» було укладено договір
поставки матеріалів від 04 вересня 2012
року № 93/2012, згідно якого останнє
поставляє партію матеріалів (кути,
труби, пластини металічні, свинець
тощо).

Згідно актів здачі-приймання робіт, що
датовані червнем-вереснем, ТОВ «Ю.О.
Електронікс-1» виконало обумовлені
договорами роботи на загальну суму 1 135
020,00 грн., відповідно до видаткової
накладної від 01 жовтня 2012 року № 283 ТОВ
«Ю.О. Електронікс-1» поставило позивачу
матеріали на загальну суму 957 524,78 грн.

ТОВ «Ю.О. Електронікс-1» виписало ТОВ
«Аналіттехцентр» податкові накладні,
датовані червнем-вереснем 2012 року, на
загальну суму 2 092 544,78 грн., у тому числі
податок на додану вартість - 348 757,50 грн.

ТОВ «Аналіттехцентр» укладено з ТОВ
«Фірма «АСІА» договір виготовлення
дверного полотна дверей захисних від 12
листопада 2012 року № 39/2012 та договір
монтажу пристроїв переміщення дверних
полотен від 14 листопада 2012 року № 42/2012,
відповідно до яких ТОВ «Фірма «АСІА»
здійснило виготовлення дверного
полотна дверей захисних та монтаж
пристроїв переміщення дверних полотен.
Виконання вказаних робіт
підтверджується актами
здачі-приймання робіт від листопада 2012
року на загальну суму 356 100,00 грн.

ТОВ «Фірма «АСІА» виписало позивачу
податкові накладні від листопада 2012
року на загальну суму 356 100,00 грн., у тому
числі податок на додану вартість - 59 350,00
грн.

Оплата за поставлені товар та роботи
здійснювалась в порядку
безготівкового розрахунку, що
підтверджують відповідні платіжні
доручення, копії яких долучені до
матеріалів справи.

Заперечуючи проти вимог даного позову
відповідач вказує на нікчемність
укладених позивачем правочинів, які
на його думку є фіктивними та не
створюють жодних юридичних наслідків,
крім тих, які пов'язані з їх
недійсністю.

Відповідно до статті 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу
України, встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу
України, недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Дії, вчинені у межах нікчемного
правочину, не можна вважати
господарськими операціями, оскільки
зазначений правочин не створює інших
юридичних наслідків, окрім пов'язаних з
його недійсністю.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 Цивільного
кодексу України: 1) правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина: 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
економічні та соціальні основи
держави, зокрема: правочини, спрямовані
на використання всупереч закону
комунальної, державної або приватної
власності; правочини, спрямовані на
незаконне відчуження або незаконне
володіння, користування, розпорядження
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(стаття 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Відповідно до статті 228 Цивільного
кодексу України, правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Положенням статті 234 ЦК України
передбачено, що фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. Фіктивний правочин
визнається недійсним в судовому
порядку. В розумінні даної норми
цивільного закону характеризуючими
ознаками фіктивного правочину є те, що
сторони вчиняють його лише для вигляду,
знаючи заздалегідь що він не буде
виконаний. Тобто, при вчинені
фіктивного правочину учасники мають
інші цілі, ніж ті що передбачені самим
правочином, не маючи на меті
встановлення його правових наслідків.
При цьому, фіктивним можна визнати
правочин тільки за умови, що обидві
сторони діяли без наміру як створення
так і досягнення відповідних
цивільно-правових наслідків.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевіряти фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть також
свідчити і результати, відображені у
даних податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції, які
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без їх
фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що вказана
у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

Так, на підтвердження виконання
господарських зобов'язань з
контрагентами ТОВ «Фірма «АСІА» та ТОВ
«Ю.О. Електронікс-1» позивачем до суду
були надані копії відповідних
господарських договорів поставки та
виконання робіт, технічних завдань,
протоколів погодження договірної ціни,
видаткових накладних, довіреностей на
отримання товару, актів
здачі-прийняття робіт, податкових
накладних, банківські виписки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні облікові документи можуть
бути складені на паперових носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст.
2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України,
де зокрема передбачено, що первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

При цьому, господарські операції мають
бути відображені в податковому обліку
відповідно до їх реального змісту, а
тому право платника ПДВ на податковий
кредит може визнаватися лише у разі,
якщо відповідні товари ним реально
придбавалися, або ж у разі реального
понесення ним витрат на таке придбання.

Так, на підставу нікчемності укладених
позивачем правочинів відповідач
посилається на акти перевірок ТОВ
«Фірма «АСІА» та ТОВ «Ю.О.
Електронікс-1» в зв'язку з чим
проведеними перевірками не
встановлено реальності факту
здійснення господарських операцій
контрагентами позивача.

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
визначено, що сама по собі несплата
податку продавцем (серед іншого й
внаслідок ухилення від сплати) у разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем та суму
бюджетного відшкодування.
Відповідальна за сплату податку на
додану вартість особа, що формує дані
податкового обліку з цього податку, а
не контрагент такої особи. Якщо дії
платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та /або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Колегією суддів встановлено, що
позивач має належним чином оформлені
податкові накладні, які відображають
зміст господарських операцій, в
результаті яких вони складені та
правомірно включив до складу
податкового кредиту суму податку на
додану вартість по вищевказаним
податковим накладним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

На момент здійснення правовідносин,
контрагентів позивача було
зареєстровано як юридичних осіб та
платників податку на додану вартість,
доказів існування вироків суду у
кримінальних справах, якими б
встановлювався факт фіктивного
підприємництва, відповідачем не
надано.

Рішеннями Європейського суду з прав
людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»
АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03)
і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії
(2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до
ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, визначено, що платника
податку не може бути позбавлено права
на бюджетне відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування; при цьому
платник ПДВ не повинен нести
відповідальність за зловживання,
вчинені його постачальниками, якщо
платник ПДВ не знав про такі
зловживання і не міг про них знати.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат» до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Окрім того, слід зазначити, що поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у суб'єкта господарювання
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його контрагентами правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань (аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
26.09.2012 у справі № К/9991/5398/12).

Таким чином, враховуючи відсутність
доказів на підтвердження обставин, на
які посилається відповідач, вказуючи
на нікчемність правочинів, укладених
між позивачем та ТОВ «Фірма «АСІА» та
ТОВ «Ю.О. Електронікс-1», суб'єктивний та
оціночний характер доводів, якими це
підтверджується, наявність первинних
документів та інших доказів на
підтвердження товарності спірних
правочинів, колегія суддів дійшла
висновку про протиправність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення відповідача від
23.05.2013 № , яке слід визнати
протиправним та скасувати.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Апелянтом не було надано доказів на
підтвердження заявлених ним вимог, а
тому доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 09 серпня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю.
Ключкович

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.