Справа № 823/1258/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року м. Київ
К/800/64810/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2013

та постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013

у справі № 823/1258/13-а

за позовом Приватного підприємства
«Охоронна компанія «Пересвіт»

до Державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Охоронна
компанія «Пересвіт» звернулось до суду
з позовом про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області від 21.11.2012 №
та № .

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28.11.2013, позов задоволено; скасовано
спірні податкові повідомлення-рішення,
з підстав протиправності їх прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної документальної
позапланової виїзної перевірки ПП
«Охоронна компанія «Пересвіт» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при господарських
взаємовідносинах з постачальниками:
ТОВ «Метро МТД» у січні 2011 року та ТОВ
«СКС-Ритм» у травні, червні 2011 року,
складено акт № 298/22-11/33903633 від 08.11.2012, в
якому зафіксовані порушення: пп. 5.2.1 п.
5.2, пп. 5.3.9 п. 53. ст. 5 та п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оприбуткування прибутку
підприємств»; пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України; пп. 7.2.3 п
т.2, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість»; п. 198.3, п. 198.6 статті 198
Податкового кодексу України.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 21.11.2012 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 129 149 грн., в т.ч.: 129 148
грн. основного платежу та 1 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 109 369 грн., в
т.ч.: 109 368 грн. основного платежу та 1 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Підставою для збільшення грошового
зобов'язання вказаними податковими
повідомленнями-рішеннями став
висновок податкового органу про те, що
господарські операції позивача з його
контрагентами: ТОВ «Метро МТД» та ТОВ
«СКС-Ритм» не мали реального характеру,
у зв'язку з відсутністю факту реального
здійснення господарської діяльності
цими контрагентами, що ґрунтувався на
актах невиїзних документальних
перевірок зазначених контрагентів.

Також судами встановлено, що 01.01 та
05.05.2011 між позивачем (замовник) та ТОВ
«Метро МТД» (виконавець), ТОВ «СКС-Ритм»
(виконавець) укладені договори про
надання рекламних послуг № 0111 та № 17,
відповідно, за умовами яких виконавець
за дорученням замовника і відповідно
до його замовлень зобов'язується
виконувати роботи з надання рекламних
послух, а замовник - прийняти та
оплатити надані послуги.

Факт виконання умов вказаних договорів
судами обох інстанцій встановлено з
підтвердженням матеріалів справи, а
саме: специфікаціями робіт по договору,
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг), фотозвітами про розміщення
об'єктів зовнішньої реклами,
рахунками-фактури, податковими
накладним, банківськими виписками,
виписками за особовим рахунком та
реєстром виданих та отриманих
податкових накладних.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього
Закону до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.
5 зазначеного Закону).

Згідно з пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктами 138.5,
138.10-138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті
140 і статтею 141 цього Кодексу; крім
витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї
статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України).

Виходячи з системного аналізу вказаних
норм, необхідно зазначити, що валові
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
мають бути підтверджені належним чином
складеними первинними документами, за
результатами фактично здійснених
господарських операцій, що в даному
випадку встановлено судами обох
інстанцій.

Установлення додаткових обмежень щодо
складу витрат платника податку, крім
тих, що зазначені в цьому розділі, не
дозволяється (п. 140.5 ст. 140 Податкового
кодексу України).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 цього Кодексу
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Таким чином, для формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість необхідно: наявність у
платника податку - покупця належно
оформлених податкових накладних,
фактична сплата грошових коштів
контрагентам в сумі визначеній
податковими накладними, а також
фактичне виконання господарських
операцій, за наслідками яких у платника
ПДВ виникає право на податковий кредит,
що в даному випадку судами обох
інстанцій встановлено з
підтвердженням матеріалів справи.

Враховуючи викладене, відсутність
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Черкасах Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2013 та
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний