Справа № 437/9595/13-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бугера О.В
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
справа №437/9595/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Яманко В.Г.,
Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради на постанову
Ленінського районного суду м.Луганська
від 08 листопада 2013 року у справі №
437/9595/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Департаменту з питань
праці та соціального захисту населення
Луганської міської ради, в якому просив
визнати неправомірними дії
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради щодо відмови в
перерахунку та виплаті допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та зобов'язати
Департамент з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради здійснити
донарахування та виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років на відповідний період, з
моменту перебування на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м.Луганську ради, Департаменту з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради по
день винесення постанови суду з
урахуванням проведених виплат. Крім
того, позивач просила поновити строк
звернення до суду за захистом
порушеного права з 26 липня 2012 року (а.с.
2-5).

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Луганська від 08 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 до Департаменту з питань праці
та соціального захисту населення
Луганської міської ради в частині
позовних вимог за період з 26.07.2012 року
по 26.12.2012 року залишено без розгляду
(а.с. 41-42).

Постановою Леніського районного суду
м.Луганська від 08 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені,
визнано неправомірними дії
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради щодо відмови в
перерахунку та виплаті ОСОБА_2 допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дітей віком до 6 років з 26
грудня 2012 року та зобов'язано
Департамент з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради здійснити
донарахування та виплату ОСОБА_2
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
віком до 6 років на відповідний період з
26 грудня 2012 року по 08 листопада 2013 року,
по день винесення постанови, з
урахуванням проведених виплат (а.с. 43-47).

Відповідач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі (а.с.51-52 ).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на відсутність жодного
доказу того факту, що позивач є
застрахованою особою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Крім того,
апелянт посилається на те, що
Департамент є неналежним відповідачем
по справі, а суд першої інстанції
порушив норми матеріального та
процесуального права, оскільки судом
не враховані вимоги Бюджетного кодексу
України. Відповідно до ч.1 ст. 23
Бюджетного кодексу України будь-які
бюджетні зобов'язання та платежі з
бюджету можна здійснювати лише за
наявності відповідного бюджетного
призначення. Департаменту доведені
бюджетні асигнування лише для виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку на 2013
рік.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2, згідно
свідоцтва про народження є матір'ю
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10), у зв'язку з
чим перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та отримує грошову допомогу як
застрахована особа у розмірі 130,00 грн.,
виплату якої здійснює Департамент з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради, що
підтверджується довідкою відповідача
(а.с. 14).

Судова колегія звертає увагу на те, що
під час розгляду справи в суді першої
інстанції не був спірним факт того, що
позивач є застрахованою особою. Крім
того, з листа Департаменту з питань
праці та соціального захисту населення
Луганської міської ради від 04 червня 2013
року вих. 01-18-13/3338/19-13, який було
направлено на адресу ОСОБА_2
вбачається, що відповідач сам вказує на
те, що позивач є застрахованою особою.

Отже вказаний факт не є спірним та не
підлягає доказуванню, оскільки
визнається обома сторонами.

Спірним у даній справі є визначення
розміру допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку який
має отримувати позивач у справі ОСОБА_2
як застрахована особа.

З цього приводу судова колегія звертає
увагу на наступне.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з урахуванням складу сім'ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення
встановлений Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Тобто, Закон України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» є спеціальним
законом, що регулює правовідносини,
пов'язані з призначення та виплатою
державної допомоги на неповнолітніх
дітей.

Статтею 5 цього Закону визначено, що всі
види державної допомоги сім'ям з
дітьми, крім допомоги у зв'язку з
вагітністю та пологами жінкам,
зазначеним у частині другій статті 4
цього Закону, призначають і виплачують
органи соціального захисту населення
за місцем проживання батьків
(усиновителів, опікуна, піклувальника).

Таким чином, відповідач у справі - орган
владних повноважень, на якого чинним
законодавством покладений обов'язок
щодо нарахування та виплати допомоги
сім'ям з дітьми до досягнення нею
трирічного віку.

З цього приводу судова колегія не
приймає доводи апелянта щодо
неналежного відповідача у справі та
звертає увагу на наступне.

Статтею 5 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що
всі види державної допомоги сім'ям з
дітьми, крім допомоги у зв'язку з
вагітністю та пологами жінкам,
зазначеним у частині другій статті 4
цього Закону, призначають і виплачують
органи соціального захисту населення
за місцем проживання батьків
(усиновителів, опікуна, піклувальника),
а відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 16 січня 2007 року №
32 «Питання виплати застрахованим
особам допомоги при народженні дитини
та по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку» органи
соціального захисту населення з 2
кварталу 2007 року зобов'язані
виплачувати спірну допомогу
застрахованим особам за рахунок коштів
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на виплату допомоги
сім'ям з дітьми, малозабезпеченим
сім'ям, інвалідам з дитинства,
дітям-інвалідам та тимчасової
державної допомоги дітям. За Порядком
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 4
березня 2002 року № 256, виплата допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку здійснюється за
рахунок субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам. Перерахування
коштів допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
безпосередньо на рахунки населення
здійснюють територіальні управління
праці та соціального захисту населення
з реєстраційних рахунків за кодом
тимчасової функціональної
класифікації видатків 090303 "Допомога на
догляд за дитиною віком до 3 років". За
таких обставин виплата допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дітей віком до 6 років на
відповідний період, застрахованим
особам має здійснюватися за рахунок
коштів Державного бюджету України
органами соціального захисту
населення. Оскільки з 01.01.2013 року у
зв'язку з перерозподілом
функціональних повноважень згідно
розпорядження Луганського міського
голови від 27.12.2012 № 560 "Про забезпечення
виконання повноважень у сфері праці та
соціального захисту населення"
повноваження у сфері соціального
захисту населення здійснює
Департамент з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради, то саме цей
суб'єкт владних повноважень є єдиним
органом, що має можливість відновити
порушені права позивачки.

Щодо доводів апелянта про порушення
судом норм матеріального права, то
судова колегія звертає увагу на
наступне.

Відповідно до ст.ст. 4, 5, 29, 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» право на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, мають застраховані
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-УІ "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-УІ) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
№ 2811-XII, дія якого поширювалася на осіб,
не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом № 2240-ІІІ, який поширював свою
дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб. Розмір допомоги також
визначався цими Законами. Зокрема,
статтею 43 Закону № 2240-ІІІ було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону № 107-УІ
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-ІІІ.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону №
2240-ІІІ було виключено статті 40- 44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008
визнав неконституційними низку
положень Закону № 107-УІ, в тому числі й
пункт 25 розділу II Закону № 107-VІ щодо
виключення статей 40- 44 Закону № 2240-ІІІ.

Пунктом 2 розділу III Закону № 107-VІ було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008
Конституційним Судом України
відновили свою дію вищезазначені
положення Закону № 2240-ІІІ, а з січня 2009
року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-УІ "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-УІ "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-УІ) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-УІ не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-ІІІ на
виконання статті 45 Закону № 2154-УІ
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки ані Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
ані Законом України «Про Державний
бюджет України на 2012 рік», не
встановлювалось на 2011 та на 2012 роки
іншій, ніж у Законі № 2240-ІІІ розмір
допомоги, а положення Постанови КМУ №
1751 «Про порядок призначення та виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми» від
27.12.2001 було затверджене саме на
виконання Закону № 2811-ХІІ «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» (п.1),
то застосовувати зазначену постанову
Кабінету Міністрів України до особи,
яка застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування не
можливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-ІІІ), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна позиція висловлена
Верховним судом України в постанові
від 25 грудня 2012 року, щодо однакового
застосування норм матеріального права.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, оскільки
спір виник щодо виплати допомоги особі,
яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального права та процесуального
права, що відповідно до вимог ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради на
постанову Ленінського районного суду
м.Луганська від 08 листопада 2013 року у
справі № 437/9595/13-а -залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного
суду м.Луганська від 08 листопада 2013
року у справі № 437/9595/13-а -залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Ухвала прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

Е.Г. Казначеєв