Справа № К/9991/2351/12-С
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/2351/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Волинській
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 10
червня 2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16 грудня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної судової
адміністрації України,
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Волинській
області про визнання дій протиправними
та стягнення щомісячного грошового
утримання судді за червень-грудень 2005
року, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
судової адміністрації України,
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Волинській
області про визнання дій протиправними
та стягнення щомісячного грошового
утримання судді за червень-грудень 2005
року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 10 червня 2011
року, залишеним без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2011
року, позовні вимоги задоволено
частково. Зобов'язано Територіальне
управління Державної судової
адміністрації в Волинській області
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_2 заборгованість по заробітній
платі за період з червня по грудень 2005
року, виходячи з посадового окладу,
встановленого Додатком 6 Постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року №865 «Про оплату праці
суддів». В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, Територіальне
управління Державної судової
адміністрації України в Волинській
області, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати судові
рішення та прийняти нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
є необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225- 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 20 липня 2001 року по 26
червня 2007 року ОСОБА_2 працював на
посаді судді Маневицького районного
суду Волинської області.

Частиною другою статті 44 Закону
України «Про статус суддів»
передбачено, що розміри посадових
окладів суддів встановлюються у
відсотковому відношенні до посадового
окладу Голови Верховного Суду України
і не можуть бути меншими від 50
відсотків його окладу. Посадовий оклад
судді не може бути меншим від 80
відсотків посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя.

Аналізуючи вказану норму вбачається,
що гарантований мінімальний посадовий
оклад судді не може бути меншим
встановленого статтею 44 цього Закону в
співвідношенні до окладу Голови
Верховного Суду України. Недодержання
цього принципу, є порушенням
конституційного права суддів на
отримання заробітної плати не нижче,
від визначеної законом, та порушенням
конституційних гарантій щодо
незалежності та недоторканності
суддів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 30 червня 2005 року
Кабінет Міністрів України, в межах
своїх повноважень, прийняв Постанову №
513 «Про оплату праці Голови та
заступників Голови Конституційного
Суду України» та Постанову № 514 «Про
оплату праці Голови та заступників
Голови Верховного Суду України», якими
підвищив оклади, зокрема, Голові
Конституційного Суду України та Голові
Верховного Суду України.

Водночас, Кабінет Міністрів України не
привів посадові оклади суддів у
відповідність з вимогами статті 44
Закону України «Про статус суддів».
Лише 3 вересня 2005 року відповідач свою
бездіяльність із зазначеного питання
припинив прийняттям Постанови №865 «Про
оплату праці суддів», затвердивши
схеми посадових окладів інших
керівників та суддів Конституційного
Суду України, керівників та суддів
інших судів загальної юрисдикції, якою
привів оклади суддів у відповідність з
встановленим частиною другою статті 44
Закону України «Про статус суддів»
співвідношенням до посадових окладів
Голови Верховного Суду України та
голови суду, в якому працює суддя.

Однак, Кабінет Міністрів України не
усунув порушення вимог частини другої
статті 44 Закону України «Про статус
суддів» і не привів оклади суддів усіх
судів України до встановленого цією
нормою співвідношення, одночасно з
окладами Голови Верховного Суду
України та Голови Конституційного Суду
України, а саме з 1 червня 2005 року,
оскільки надав Постанові від 3 вересня
2005 року №865 «Про оплату праці суддів»
чинності з 1 січня 2006 року (пункт 5
Постанови).

Внаслідок цього з 1 червня 2005 року по 1
січня 2006 року оклади суддів не
відповідали вимогам статті 44 Закону
України «Про статус суддів».

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
щодо нарахування та виплати
заборгованості з щомісячного
грошового утримання за червень-грудень
2005 року, оскільки за вказаний період
позивач отримував грошове утримання у
меншому розмірі, ніж це було
передбачено Законом України «Про
статус суддів».

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло б призвести до
невірного вирішення спору, а тому
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими і підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Волинській області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 10 червня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16 грудня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної судової
адміністрації України,
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Волинській
області про визнання дій протиправними
та стягнення щомісячного грошового
утримання судді за червень-грудень 2005
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко