Справа № 2а/2470/311/12
Суддя: Огородник Анатолій Петрович
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 квітня 2014 р. м. Чернівці
Справа № 2а/2470/311/12

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі
головуючого судді Огородника А.П. при
секретарі судового засідання Харабарі
А.І, розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Чернівецької митниці
Міндоходів

про стягнення заробітної плати

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника відповідача Остафійчук
Л.А.,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Чернівецької обласної митниці, в
якому з урахуванням заяв про
уточнення позовних вимог просив
виплатити йому заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 27.12.2010
року по 28.12.2011 року в сумі 40885 грн., а
також грошову компенсацію за всі
невикористані дні щорічної основної
і додаткової відпустки за період з
27.12.2010 року по 28.12.2011 року, з
урахуванням індексу інфляції, після
оплати вимушеного прогулу,
відшкодувати заподіяну моральну
шкоду у розмірі 1000 гривень та
відшкодувати матеріальну шкоду у
розмірі 1723 гривні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
наказом голови Державної митної
служби України від 28 грудня 2011 року
№ 2719-к та начальника Чернівецької
обласної митниці від 03 січня 2012 року
ОСОБА_2 було поновлено на посаді
старшого інспектора сектора митного
оформлення №1 відділу митного
оформлення №2 Чернівецької обласної
митниці на виконання постанови
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 22 липня
2011 року по справі 2а/2470/427/11, залишеної
без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 23 листопада 2011 року. Відповідно до
виданої відповідачем довідки
позивачем розраховано суму заробітної
плати за час вимушеного прогулу. Крім
того, позивач вважає, що час
вимушеного прогулу, який пов"язаний з
незаконним його звільненням, складає
з 27 грудня 2010 року по 28 грудня 2011
року, і він має право на грошову
компенсацію за всі невикористані дні
щорічної основної і додаткової
відпусткок за період з 27.12.2010 року по
28.12.2011 року, з урахуванням індексу
інфляції, після оплати вимушеного
прогулу.

Також позивач зазначив, що у зв"язку із
неправомірними діями зі сторони
відповідача, пов"язаними із
незаконним його звільнення, він зазнав
моральної шкоди, яка виразилась в
емоційних та душевних стражданнях і
хвилюваннях. В обґрунтування вимог
щодо відшкодування заподіяної
моральної шкоди у розмірі 1000 гривень,
зазначив що під час незаконного
звільнення його дружина перебувала
на сьомому місяці вагітності, а 15
березня 2011 року в їхній сім"ї
народився син, в зв"зку з чим потрібні
були кошти на його утримання.
Внаслідок протиправної поведінки
відповідача, він втратив душевний
спокій, постійно перебував
роздратованому стані, і це змусило
його сильно нервувати і переживати, що
призвело до приймання заспокійливих
ліків, кошти на які, приходилось
позичати у близьких родичів, і у
зв"язку із вищезазначеним, позивач
просив ще й відшкодувати йому
матеріальну шкоду у розмірі 1723 гривні,
які він витратив на придбання
медикаментів.

Відповідач подав суду заперечення
на адміністративний позов та
доповнення до заперечень на
адміністративний позов. Згідно
поданого заперечення на
адміністративний позов відповідач
просив закрити провадження у справі,
мотивуючи це тим, що спір про
стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу не є
публічно-правовим спором. Згідно
поданих доповнень до заперечень
відповідач заперечував проти
задоволення вимоги про стягнення
моральної шкоди, обґрунтовуючи це
тим, що страждання позивача, пов"язані
із втратою роботи, не можна
мотивувати смертю батька та
народженням дитини, оскільки дані
обставини є ні наслідком, ні
приводом для них, а також просив
закрити провадження в даній частині
позовних вимог, оскільки ця вимога не
була заявлена з вимогою вирішення
публічно-правового спору . Крім того,
відповідачем було подано доповнення
до заперечення на заяву про
уточнення позовних вимог від 24.04.2014
року, згідно яких відповідач просив
суд відмовити в задоволенні позовних
вимог, мотивуючи це тим, що
індексації підлягають доходи
громадян, які не мають разового
характеру (постійні доходи), а виплати
за вимушений прогул та компенсації
за невикористану відпустку мають
разовий характер, тому вказані суми
індексації не підлягають.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав у повному обсязі з
урахування заяви про уточнення
позовних вимог від 29.04.2019 року.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив з підстав, викладених в
доповненнях до заперечень на
адміністративний позов.

В судовому засіданні сторону
відповідача Чернівецьку обласну
митницю було замінено процесуальним
правонаступником Чернівецькою
митницею Міндоходів.

На підставі ч.3 ст. 160 КАС України в
судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови. Про час складання
постанови у повному обсязі
повідомлено після проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови в судовому засіданні з
урахуванням вимог ст. 167 КАС України.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти позову,
дослідивши та оцінивши надані докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив
службу в митних органах України, де
працював на різних посадах, що
підтверджується копією трудової
книжки(а.с.91-92 ).

Згідно із записом в трудовій книжці
№19 від 27.12. 2010 року він звільнений з
роботи у Чернівецькій обласній
митниці за порушення присяги
державних службовців відповідно до
вимог ст. 17, п.6 ч.1 ст.30 Закону України
"Про державну службу (а.с. 92).

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 22 липня
по справі за №2а/2470/11 позов задоволено
повністю, визнано протиправними та
скасовано наказ №243-к від 24.12.2010 року
голови ДМСУ, яким за порушення Присяги
державного службовця з 27.12.2010 року
припинено перебування ОСОБА_2 на
державній службі у митних органах та
наказ №1123-к від 27.12.2010 року начальника
Чернівецької обласної митниці, яким
звільнено ОСОБА_2 з митних органів за
порушення Присяги державного
службовця, і поновлено його на посаді
старшого інспектора сектору митного
оформлення № 1 відділу митного
оформлення № 2 Чернівецької обласної
митниці.(а.с.6-9). Ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 23 листопада 2011 року постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 22 липня
2011 року залишено без змін.(а.с. 10-12).

Так, з копії трудової книжки позивача
вбачається, що 03.01.2012 року
відповідачем Запис №19 - визнано
недійсним, а ОСОБА_2 поновлено на
посаді старшого інспектора митного
оформлення №1 відділу митного
оформлення №2 Чернівецької обласної
митниці з 28.12.2010р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в ОСОБА_2 народився
син ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про народження (а.с. 17).

04.01. 2012 року позивач звільнений з
роботи з Чернівецької обласної
митниці за угодою сторін , відповідно
до п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 92).

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення закону.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Що стосується вимоги про стягнення
заробітної плату за час вимушеного
прогулу за період з 27.12.2010 року по
28.12.2011 року в сумі 40885 грн., суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 10.4 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України "Про судове рішення в
адміністративній справі" від 20.05.2013
року № 7, задовольняючи позов про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, суди повинні
вказувати розмір виплати. Період
вимушеного прогулу та розрахунок
розміру виплати необхідно зазначати в
мотивувальній частині судового
рішення.

В судовому засіданні встановлено, що
протягом строку вимушеного прогулу
ОСОБА_2 не перебував на обліку в
центрі зайнятості, допомога по
безробіттю йому не виплачувалась, і
цей факт підтверджується копією
трудової книжки.

Відповідно до п. 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100,
у всіх інших випадках збереження
середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється, виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

При цьому згідно з пунктом 5
вищенаведеного Порядку основою для
визначення загальної суми заробітку,
що підлягає виплаті за час вимушеного
прогулу, є середньоденна
(середньогодинна ) заробітна плата
працівника, яка згідно з пунктом 8 цього
Порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
роботи (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. Після визначення
середньоденної заробітної плати як
розрахункової величини для
нарахування виплат працівнику
здійснюється нарахування загальної
суми середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, яка обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати на середньомісячне
число робочих днів у розрахунковому
періоді. Середньомісячне число робочих
днів розраховується діленням на 2
сумарного числа робочих днів за
останні календарні місяці згідно з
графіком роботи підприємства,
установи, організації, встановленим із
дотриманням вимог законодавства.

Згідно з пп. "в" п. 4 Порядку обчислення
середньої заробітної плати при
обчисленні середньої заробітної плати
у всіх випадках її збереження згідно з
чинним законодавством, не
враховуються: компенсаційні виплати на
відрядження і переведення (добові,
оплата за проїзд, витрати на
наймання житла, підйомні, надбавки, що
виплачуються замість добових).

Відповідачем надано суду
довідки щодо обчислення середньої
заробітної плати для виплати за час
вимушеного прогулу №24-70-05-15/01/2448 від
27.03.2014 року. Згідно з вказаною довідкою
середньомісячна заробітна плата у
ОСОБА_2 становить 3128,68 грн.

Період вимушеного прогулу
позивача з 27.12.2010 року по 28.12.2011 складає
1 рік, тобто 12 місяців .

Загальний розмір заробітної
плати за час вимушеного прогулу
позивача складає 37544,16 грн., а саме: 12
місяці * 3128,68 грн. (розмір
середньомісячної заробітної плати).

Отже, виходячи зі встановлених
обставин справи, враховуючи зазначені
положення закону, а також, беручи до
уваги положення Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100, та довідку Чернівецької митниці
Міндоходів від 27 березня 2014 року
№24-70-05-15/01/2448 про середньомісячну
заробітну плату ОСОБА_2, яка видана
відповідно до п.5 вищенаведеного
Порядку, суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
заробітної плату за час вимушеного
прогулу за період з 27.12.2010 року по
28.12.2011 року, в сумі 37544,16 грн.

Відтак, позов у вказаній частині
підлягає частковому задоволенню та до
стягнення підлягає заробітної плата за
час вимушеного прогулу в розмірі 37544,16
грн.

Щодо вимоги про виплату грошової
компенсації за всі дні щорічної
основної і додаткової відпустки за
період з 27.12.2010 року по 28.12.2011 року, з
урахуванням індексу інфляції, після
оплати вимушеного прогулу, суд
зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 24
Закону України "Про відпустки" у разі
звільнення працівника, йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткові відпустки
працівникам, які мають дітей.

В ОСОБА_2 знаходиться на утриманні
малолітній син ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про
народження (а.с. 17).

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 9 лютого 1993 р. №97
"Про затвердження Положення про
порядок і умови проходження служби в
митних органах України" (далі -
Положення) визначено порядок і умови
проходження служби в митних органах їх
службовими особами, яким присвоєно
персональні звання відповідно до
займаних ними посад і стажу роботи.
Також цим Положенням визначено, що
трудові відносини інших працівників
митних органів регулюються
законодавством України про працю.

Розділом V Положення встановлено
порядок та умови надання відпусток
службовим особам митних органів, яким
надаються відпустки: чергові;
короткотермінові; додаткові; по
вагітності; родах і догляду за дитиною;
творчі; у зв'язку з навчанням.
Обчислення тривалості відпустки
провадиться відповідно до чинного
законодавства.

Службовим особам митних органів
додатково до їхніх відпусток надається
час, необхідний для проїзду до місця
проведення відпустки та в зворотному
напрямку, який не перевищує 15 діб.

Тривалість чергової відпустки
службових осіб митних органів
визначається залежно від вислуги років
(у календарному обчисленні) і
встановлюється при вислузі: менше 10
років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35
діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб
щорічно; від 20 років і більше - 45 діб
щорічно. До вислуги років для надання
відпустки включається стаж служби і
роботи, передбачений пунктом 31 цього
Положення.

Щорічна чергова відпустка надається
протягом календарного року. В
особливих випадках з дозволу керівника
митного органу частина невикористаної
чергової відпустки за минулий рік, що
перевищує 14 календарних діб, може бути
надана в I кварталі наступного року.

Службовим особам митних органів, які
захворіли під час чергової відпустки,
ця відпустка продовжується на строк
хвороби. Продовження відпустки
здійснюється керівником, який надав її,
на підставі відповідного документу,
засвідченого в установленому порядку.

У виняткових випадках, коли подальше
перебування службової особи у
відпустці може негативно впливати на
нормальний хід роботи митного органу,
за рішенням керівника цього органу та
за згодою працівника допускається його
відкликання з чергової відпустки. У
цьому разі невикористана частина
відпустки надається, як правило, в
поточному році. Частина відпустки, що
не була використана службовою особою,
може бути за її бажанням приєднана до
чергової відпустки в наступному році.

У разі звільнення службових осіб з
митних органів їм виплачується грошова
компенсація відповідно до чинного
законодавства за невикористану в році
звільнення, відпустку.

Суд також критично ставиться до
тверджень позивача, викладених у
заяві про уточнення позовних вимог,
та не приймає до уваги посилання ним
на норми Закону України "Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв"язку з порушенням
строків їх виплати", оскільки
відповідно до ст. 2 Закону України
"Про індексацію грошових доходів
населення" індексації підлягають
доходи громадян, які не мають
разового характеру (постійні доходи),
а виплати вимушеного прогулу мають
разовий характер, тому вказані суми
індексації не підлягають. Крім цього,
за правилами вказаної статті
компенсація виплачується в разі
затримки виплати лише нарахованих
доходів, чого в даному випадку немає.
Аналогічні правові позиції з цього
приводу викладено в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
19.06.2013 року по справі №К-23855/09.

Враховуючи зазначені положення закону,
суд приходить до висновку, що позов у
вказаній частині підлягає частковому
задоволенню, а саме: щодо зобов'язання
Чернівецької митниці Міндоходів після
оплати вимушеного прогулу нарахувати
та виплатити ОСОБА_2 грошову
компенсацію за всі дні щорічної
основної і додаткової відпустки за
період з 27.12. 2010 по 28.12.2011 року.

Стосовно вимог про відшкодування
моральної шкоди та матеріальної
шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 1173 Цивільного кодексу
України визначено, що шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією або
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Відповідно до пункту 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27 березня 1992 №6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ про
відшкодування шкоди" умовою для
притягнення до відповідальності за
завдану шкоду є наявність
протиправних дій або бездіяльності,
наявність шкоди та безпосередній
причиний зв"язок між дією або
бездіяльністю і шкодою.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 22 липня
2011 року було встановлено , що при
звільненні позивача не враховано
його попередню поведінку, а саме:
ставлення до служби і стаж в митних
органах.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до постанови
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 22 липня
2011 року, ухвали Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 23 листопада 2011 року, залишених без
змін ухвалою Вищого
адміністративного суду від 18 березня
2014 року, встановлено що позивача було
протиправно звільнено на підставі
пункту 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу». В
судовому засіданні встановлено, що
внаслідок протиправного звільнення
позивача з державної служби він,
захворів, що підтверджується витягом
з медичної картки хворого, згідно
якого 14 січня 2011 року лікарем неврогом
було поставлено ОСОБА_2 діагноз:
"Правобічний малогомілковий невроз з
больовими та м"язево тонічними
симптомами" та призначено лікування.
Позивачем для лікування було
придбано медикаменти, на загальну
суму 1722,75 грн. що підтверджується
копіями товарних чеків.

Відповідно до пункту 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" від 31.03.1995 року №4 розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат ( їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров"я
потерпілого, тяжкість вимушених змін
у його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу,
ділової репутації, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану, добровільне - за
власною ініціативою чи за зверненням
потерпілого - спростування інформації
редакційного засобу масової
інформації.

Тому суд, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, враховуючи обставини
справи, ступінь моральних страждань,
сстану здоров"я позивача, суд вважає
що заявлені вимоги (з врахуванням
заяви про уточнення позовних вимог)
про відшкодування заподіяної
моральної шкоди у розмірі 1000 гривень
та відшкодування матеріальної шкоду у
розмірі 1723 гривні підлягають
задоволенню.

Суд критично ставиться до тверджень
відповідача, викладених у
запереченні на адміністративний
позов, в якому відповідач просив
закрити провадження у справі,
мотивуючи це тим що спір про
стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу не є
публічно-правовим спором, оскільки в
постанові №8 від 20 травня 2013 року
Пленуму Вищого адміністративного
суду України "Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів"
вказано, що позовні вимоги про
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, коли їх заявлено
окремо від вимоги про поновлення на
роботі, підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки стосуються проходження
особою публічної служби.

Суд також не бере до уваги твердження
представника відповідача, щодо
закриття провадження у справі в
частині відшкодування заподіяної
моральної шкоди у розмірі 1000 гривень,
викладених у додаткових запереченнях,
оскільки дана частини позовних вимог
заявлена не самостійно, а в сукупності
з іншими вимогами, які безпосередньо
стосується проходження особою
публічної служби.

Згідно із пунктом 4 частини третьої
статті 129 Конституції України однією із
основних засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС
України негайно виконуються
постанови суду про: присудження
виплати заробітної плати, іншого
грошового утримання у відносинах
публічної служби - у межах суми
стягнення за один місяць.

Враховуючи викладене, керуючись ст.256
КАС України, суд дійшов висновку про
можливість допущення постанови до
негайного виконання в частині
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу в межах суми
стягнення за один місяць.

Враховуючи положення ст.94 КАС
України, п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір до
стягнення не підлягає.

Керуючись статтями 71, 86,87, 94,158,160,
162,163,167, 256 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

постановив:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Зобов'язати Чернівецьку митницю
Міндоходів нарахувати та виплатити
ОСОБА_2 заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 27.12.2010
року по 28.12.2011 року в сумі 37544,16 грн.

3. Зобов'язати Чернівецьку митницю
Міндоходів після оплати вимушеного
прогулу нарахувати та виплатити ОСОБА_2
грошову компенсацію за всі дні
щорічної основної і додаткової
відпустки за період з 27.12. 2010 по 28.12.2011
року

4. Стягнути з Чернівецької митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_2
заподіяну моральну шкоду у розмірі 1000
гривень.

5. Стягнути з Чернівецької митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_2
заподіяну матеріальну шкоду у розмірі
1723 гривні.

6. Допустити до негайного
виконання постанову в частині
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу за один місяць в
сумі 3128,68 грн.

7. В задоволенні інших частин
позовних відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

Відповідно до частини першої статті 185
КАС України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених КАС України.

Відповідно до статті 186 КАС України
апеляційна скарга подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова у повному обсязі складена 05
травня 2014 р.

Суддя
А.П.Огородник