Справа № 826/4935/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 травня 2014 року 15:00 № 826/4935/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Арсірія Р. О., суддів Клименчук Н.М.,
Огурцова О.П., за участю секретаря
судового засідання Шевченко М.В.
вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної виконавчої служби
України,

про визнання дій протиправними,
скасування постанови

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність
Державної виконавчої служби України
щодо несвоєчасного розгляду його
скарги від 17.02.2014 на постанову
державного виконавця від 05.02.2014 про
закінчення виконавчого провадження №
41059055 згідно з вимогами ч. 8 ст. 82 Закону
України «Про виконавче провадження»;

- визнати незаконною постанову
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рахімової А Н від 05 02.2014 про закінчення
виконавчого провадження по
виконавчому листу № 826/7490/13-а від 13.11.2013
Окружного адміністративного суду м.
Києва щодо зобов'язання Міністерства
юстиції України, начальника управління
внутрішнього аудиту надати достовірну,
повну і точну інформацію на письмові
запити ОСОБА_1 на отримання публічної
інформації від 11.04.2013 року та від 20.05.2013
року в порядку, передбаченому Законом
України «Про доступ до публічної
інформації» від 13 січня 2011 року;

- стягнути з відповідача на його
користь компенсацію за відрив від
звичайних занять, пов'язану з прибуттям
до суду у даній справі, судові витрати,
пов'язані з відправленням поштової
кореспонденції до суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача, відповідачем, у
порушення норми Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 №
606-XIV, не своєчасно розглянуто його
скаргу від 17.02.2014 та у порядку Закону
України «Про звернення громадян» .

Також вважає постанову у старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 05.02.2014 про закінчення виконавчого
провадження по виконавчому листу №
826/7490/13-а від 13.11.2013 Окружного
адміністративного суду м. Києва
незаконною, оскільки рішення суду, на
думку позивача виконано частково.
Зазначена державним виконавцем
інформація у постанові про закінчення
виконавчого провадження від 05.02.2014 щодо
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим документом
не відповідає дійсності.

У судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримав, просив позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову
заперечував, при цьому посилаючись на
те, що позивачем при поданні скарги не
дотримано п.7 ст.82 Закону України «Про
виконавче провадження». Просив у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Під час розгляду справи судом
поновлено строк звернення до суду для
оскарження постанови державного
виконавця від 05.02.2014 про закінчення
виконавчого провадження № 41059055 у
зв'язку із поважними причинами його
пропуску. Суд виходив з суб'єктивної
оцінки позивачем власного звернення до
відповідача як скарги. Не зважаючи не
те, що він фактично не знаходився у
процедурі досудового врегулювання
спору, суд вважає строк звернення до
суду по вимозі про скасування рішення
державного виконавця пропущеним з
поважної причини - за очікуванням
відповіді від начальника відділу
примусового виконання рішень ДВС.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року по справі 826/7490/13-а визнано
протиправними дії Міністерства
юстиції України, начальника управління
внутрішнього аудиту Пицика Ярослава
Миколайовича щодо несвоєчасного, не
повного надання інформації та відмови
в її наданні в частині на письмовий
запит на отримання публічної
інформації від 11.04.2013 року та не
ненадання інформації на письмовий
запит на отримання публічної
інформації від 20.05.2013 року згідно з
вимогами законодавчих та
нормативно-правових актів.

Зобов'язано Міністерство юстиції
України, начальника управління
внутрішнього аудиту Пицика Ярослава
Миколайовича надати достовірну, повну
та точну інформацію на письмові запити
позивача на отримання публічної
інформації від 11.04.2013 року та від 20.05.2013
року в порядку, передбаченому Законом
України «Про доступ до публічної
інформації» від 13 січня 2011 року.

13.11.2013 року позивачу за його заявою був
виданий виконавчий лист.

Постановою Старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 05.12.2013 року відкрито
виконавче провадження ВП №41059055 по
примусовому виконанню виконавчого
листа №826/7490/13-а, виданого 13.11.2013 р.
Окружним адміністративним судом м.
Києва.

Листом від 24.12.2013 року позивач
повідомив Державну виконавчу службу
України, що станом на 24.12.2013
Міністерством юстиції згідно із
запитами від 11.04.2013 та від 20.05.2013 надано
інформацію частково, не надано Правила
внутрішнього трудового (службового)
розпорядку Міністерства юстиції
України на 2012 та 2013 роки з доведенням
під підпис працівникам Управління
внутрішнього аудиту та Порядок
формування справ внутрішнього аудиту,
їх зберігання, використання, знищення
та передачі.

Також у вказаному листі позивач просив
врахувати при примусовому виконанні
рішення суду, що виходячи з принципів
максимальної відкритості та
пріоритету доступу до інформації,
невиконання розпорядником свого
обов'язку щодо володіння певною
інформацією не повинно призводити до
відмови в задоволенні запиту і
порушення права особи на доступ до
інформації. Відмова розпорядника
інформації буде неправомірною, якщо
розпорядник не володіє, але
зобов'язаний володіти запитуваною
інформацією. Така інформація повинна
бути створена.

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що до відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України надійшов лист
начальника управління внутрішнього
аудиту від 04.02.2014 № 18-48/28 про фактичне
виконання рішення суду, в якому,
зокрема, зазначено про те, що 26.11.2013 вих.
№ Я-17059/14 ОСОБА_1 було направлено
відповідь щодо виконання постанови
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 року
№ 826/7490/13-а та копії Програм
забезпечення та підвищення якості
внутрішнього аудиту на 2012-2013 роки та
службової записка начальника
Управління внутрішнього аудиту від
04.02.2013, яка стала підставою для видання
наказу Міністерства юстиції від
05.02.2012№99/7.

Також, повідомлено, що в Міністерстві
юстиції відсутні правила внутрішнього
трудового розпорядку. Тривалість
робочого часу працівників
Міністерства визначено відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 10.12.1993 №1010 «Про тривалість робочого
дня для працівників органів виконавчої
влади і органів місцевого
самоврядування».

Одночасно, на виконання наказу
Національного агентства України з
питань державної служби від 30.03.2012 № 62
«Про затвердження Типових правил
внутрішнього службового розпорядку»
було розроблено правила внутрішнього
розпорядку Міністерства юстиції
України, затверджених наказом
Міністерства юстиції України від 01.10.2012
№ 1011/к, які набирають чинності
одночасно з набранням чинності Законом
України від 17.11.2011 №4050-УІ «Про державну
службу».

Щодо Порядку проведення щорічних
внутрішніх оцінок якості внутрішнього
аудиту інформовано, що даний Порядок не
передбачений вимогами чинного
законодавства, зокрема постановою
Кабінету Міністрів України від 28.09.2011 №
1001 «Про деякі питання утворення
структурних підрозділів внутрішнього
аудиту та проведення такого аудиту в
міністерствах, інших центральних
органах виконавчої влади, їх
територіальних органах та бюджетних
установах, які належать до сфери
управління міністерств, інших
центральних органів виконавчої влади»,
ні Стандартами внутрішнього аудиту,
затвердженими наказом Міністерства
фінансів України від 04.10.2011 № 1247.

Вказано, що порядок формування справ
внутрішнього аудиту, їх зберігання,
використання, знищення та передачі
знаходиться на стадії розробки.

Постановою державного виконавця від
05.02.2014 р. згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження ВП №. 41059055
закінчено.

Не погодившись з вищезазначеною
постановою Позивачем було подано
скаргу від 17.02.2014 на постанову
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження.

Листом відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України від 24.03.2014 року № Я-3140/5 щодо
результатів розгляду скарги
повідомлено позивача, що підстави для
скасування постанови державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження від 05.02.2014 відсутні.

Незгода з бездіяльністю відповідача та
необхідністю вчинення ним певних дій
обумовила позивача звернувся до суду
за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з
наступного.

Згідно зі статтею 124 Конституції
України всі судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999р. №
606-XIV у редакції на час виникнення
спірних правовідносин (далі по тексту -
Закон України від 21.04.1999р. № 606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі по
тексту -Закон, в редакції, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин)
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 606-XIV
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону №
606-XIV державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Приписами ст. 82 Закону № 606-XIV визначені
загальні принципи оскарження рішень,
дій або бездіяльності посадових осіб
державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Скарга на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
подається начальнику відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець.

Рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені до
керівництва органів державної
виконавчої служби, якщо їх оскарження
передбачено цим Законом (ч. 6 ст. 82
Закону № 606-XIV).

Приписами ч. 7 ст. 82 Закону № 606-XIV
визначено, що скарга у виконавчому
провадженні подається у письмовій
формі та має містити: 1) найменування
органу державної виконавчої служби, до
якого вона подається; 2) повне
найменування (ім'я) стягувача та
боржника, їх місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб) або
місцезнаходження (для юридичних осіб),
а також найменування (ім'я)
представника сторони виконавчого
провадження, якщо скарга подається
представником; 3) реквізити виконавчого
документа (вид документа, найменування
органу, що його видав, день видачі та
номер документа, його резолютивна
частина); 4) зміст оскаржуваних рішень,
дій чи бездіяльності та норму закону,
яку порушено; 5) викладення обставин,
якими скаржник обґрунтовує свої
вимоги; 6) підпис скаржника або його
представника із зазначенням дня
подання скарги.

Скарга, подана у виконавчому
провадженні начальнику відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, розглядається у
десятиденний строк з дня її
надходження. За результатами розгляду
скарги начальник відділу виносить
постанову про її задоволення чи
відмову, яка в десятиденний строк може
бути оскаржена до вищестоящого органу
державної виконавчої служби або до
суду. Скарга, подана без додержання
вимог, викладених у частині шостій цієї
статті, розглядається начальником
відділу в порядку, встановленому
Законом України «Про звернення
громадян» (ч. 8 ст. 82 Закону № 606-XIV).

Під час розгляду справи судом
встановлено, що 03.03.2014 року до відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
надійшла скарга ОСОБА_1 від 17.02.2014 на
постанову державного виконавця від
05.02.2014 про закінчення виконавчого
провадження.

З поданої позивачем скарги вбачається,
що вона не відповідає вимогам ч. 7 ст. 82
Закону України «Про виконавче
провадження», а саме: скарга не містить
повного найменування боржника та його
місцезнаходження, норми закону, яку
порушено.

Відтак, відповідач правомірно
відповідно до частини 8 статті 82 Закону
України «Про виконавче провадження» її
розглянув в порядку, встановленому
Законом України «Про звернення
громадян» та 24.03.2014 листом № Я-3140/5 надав
скаржнику відповідь.

Щодо доводів позивача про незаконність
постанови старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 05 02.2014 про
закінчення виконавчого провадження по
виконавчому листу № 826/7490/13-а від 13.11.2013
Окружного адміністративного суду м.
Києва, суд зауважує наступне.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
підлягає закінченню у разі, зокрема,
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

Судом встановлено, що до відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
надійшов лист начальника управління
внутрішнього аудиту від 04.02.2014 № 18-48/28
про фактичне виконання рішення суду,
про що свідчить додана копія відповіді
Міністерства юстиції України від 26.11.2013
№ Я-17059/14, направлена на адресу ОСОБА_1 з
додатками.

Позивач вказує, що рішення суду не
виконано в частині надання йому
Міністерством юстиції України Правил
внутрішнього трудового (службового)
розпорядку Міністерства юстиції
України на 2012 та 2013 роки з доведенням
під підпис працівникам управління
внутрішнього аудиту та Порядку
формування справ внутрішнього аудиту,
їх зберігання, використання, знищення
та передачі.

Законом «Про доступ до публічної
інформації» визначається порядок
здійснення та забезпечення права
кожного на доступ до інформації, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної з інформації,
та інформації, що становить публічний
інтерес.

Відповідно до частини першої статті 1
Закону публічна інформація - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом.

Згідно ст. 19 Закону запит на інформацію
- це прохання особи до розпорядника
інформації надати публічну інформацію,
що знаходиться у його володінні.

Таким чином в порядку вказаного Закону
відповідачем може бути надана лише
інформація, що була ним отримана або
створена внаслідок та в процесі
здійснення своїх владних
управлінських функцій.

З Листа Міністерства юстиції України
від 26.11.2013 № Я-17056/14, надісланої на
адресу ОСОБА_1, а також листа начальника
управління внутрішнього аудиту від
04.02.2014 № 18-48/28 вбачається, що в
Міністерстві юстиції відсутні діючі
Правила внутрішнього трудового
розпорядку. Також Міністерством
юстиції України повідомлено, що
Правила внутрішнього трудового
розпорядку Міністерства юстиції
наберуть чинності (будуть введені в
дію) одночасно з набранням чинності
Законом України від 17.11.2011 № 4050-5 «Про
державну службу». Крім того,
Міністерством юстиції України
проінформовано, що Порядок формування
справ внутрішнього аудиту, їх
зберігання, використання, знищення та
передачі знаходиться на стадії
розробки.

Отже, Міністерством юстиції України
повідомлено позивача про неможливість
надання Правил внутрішнього трудового
(службового) розпорядку Міністерства
юстиції України на 2012 та 2013 з
доведенням під підпис працівникам
управління внутрішнього аудиту та
Порядку формування справ внутрішнього
аудиту, їх зберігання, використання,
знищення та передачі.

З огляду на викладене, державним
виконавцем виконавчі дії проведені у
відповідності до вимог закону, а тому
підстави для скасування постанови
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження від 05.02.2014 ВП №
41059055 відсутні.

Суд не погоджується з доводами
позивача про те, що державний
виконавець мав зобов'язати боржника
створити інформацію задля наступної
передачі стягувачу. Зазначені дії
боржника виконавчим листом не
передбачені.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, враховуючи всі наведені
обставини, Окружний адміністративний
суд міста Києва вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задовленні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Голосуючий суддя
Р.О. Арсірій

Судді
Н.М. Клименчук

О.П. Огурцов