Справа № 2а-19145/11/2670
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/45775/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В. Бухтіярової І.О.
Костенка М.І. при секретарі судового
засідання гончарук І.Ю.

за участю представників сторін:
позивача - Процюк О.О.,Бідний Є.М.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м.
Києва Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.06.2012 р.

у справі № 2а-19145/11/2670

за позовом дочірнього підприємства
«Вайллант група Україна»

до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2011 року дочірнє підприємство
«Вайллант група Україна» (далі -
позивач, ДП «Вайллант група Україна»)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м.
Києва (далі - відповідач, ДПІ у
Оболонському районі м. Києва), в якому
просило суд скасувати податкове
повідомлення-рішення від 08.09.2011 р. №
.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.03.2012 р. у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.06.2012 р.
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16.03.2012 р. скасовано
та прийнято нову постанову, якою позов
задоволено: визнано нечинним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Оболонському районі м. Києва №
від 08.09.2011 р.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду апеляційної інстанції, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, з посиланням на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.06.2012 р. та
залишити в силі постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.03.2012 р.

В судове засідання 21.05.2014 р.
представник відповідача не з'явився.
В матеріалах справи наявні докази
належного повідомлення відповідача
про час та місце слухання касаційної
скарги.

Позивач у письмових запереченнях та в
судовому засіданні проти доводів
касаційної скарги заперечував, вважає
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції законним, обґрунтованим та
прийнятим у відповідності до норм
діючого законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 18.08.2011 р. по
19.08.2011 р. посадовою особою ДПІ у
Оболонському районі м. Києва була
проведена невиїзна документальна
перевірка з питань дотримання вимог
податкового законодавства ДП
«Вайллант група Україна» при
обчисленні та сплаті податку на додану
вартість під час взаємовідносин із ТОВ
«Транскрафт» та ТОВ «Арт-Аек» за період
з 01.01.2008 р. по 31.11.2010 р., за результатами
якої складено акт від 19.08.2011 р. №
419/23-7/30928566 та зроблено висновок про
порушення позивачем вимог підпункту
7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
пункту 18 Наказу ДПА України «Про
затвердження форми податкової
накладної та порядку її заповнення», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на суму 2 999 984,82 грн., у
тому числі за: - червень 2009 року в сумі 237
358,71 грн.; - липень 2009 року в сумі 513 764,89
грн.; - серпень 2009 року в сумі 157 413,40 грн.;
- вересень 2009 року в сумі 550 343,93 грн.; -
жовтень 2009 року в сумі 1 237 750,31 грн.; -
листопад 2009 року в сумі 303 183,25 грн.; - за
червень 2010 року в сумі 170,33 грн.

Не погодившись з висновками
перевіряючого, позивач подав до ДПІ у
Оболонському районі м. Києва письмові
заперечення за № 913 від 29.08.2011 р. до акту
невиїзної документальної перевірки
від 19.08.2011 р. № 419/23-7/30928566, які податковим
органом, згідно письмової відповіді
від 05.09.2011 р. № 24269/10/23-305, були залишені
без задоволення, а висновки акту
залишені без змін.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем 08.09.2011 р. винесено
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальному розмірі 3
749 981,02 грн., з яких 2 999 984,82 грн. - сума
основного платежу та 749 996,20 грн. -
штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

За результатами оскарження позивачем
зазначеного податкового
повідомлення-рішення в
адміністративному порядку, рішеннями
ДПА у м. Києві від 10.11.2011 р. № 1085/10/25-114 про
результати розгляду первинної скарги
та ДПС України від 12.12.2011 р. № 7330/6/10-2115
про результати розгляду повторної
скарги оскаржуване податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скарги позивача - без
задоволення.

Як вбачається з акту перевірки
419/23-7/30928566, фактичними підставами для
донарахування позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість слугували твердження
перевіряючого про безпідставне
формування позивачем податкового
кредиту по взаємовідносинам з ТОВ
«Транскрафт» та ТОВ «Арт-Аек»,
оскільки, на переконання податкового
органу, правочини укладені позивачем з
вказаними контрагентом були укладені
без мети настання реальних наслідків, а
тому є нікчемними.

Судом першої інстанції у задоволенні
позову було відмовлено з тих мотивів,
що висновки податкового органу
викладені в акті перевірки щодо
порушення позивачем положень
податкового законодавства в частині
формування податкового кредиту за
період, що перевірявся по
взаємовідносинах з ТОВ «Транскрафт» та
ТОВ «Арт-Аек» є обґрунтованими, а тому
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення не підлягає
скасуванню.

Суд апеляційної інстанції постанову
окружного адміністративного суду
скасував та прийняв нову постанову про
задоволення позову з тих мотивів, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення, висновки
викладені в акті перевірки не
узгоджуються з нормами матеріального
права, а тому у суду першої інстанції не
було підстав для відмови у задоволенні
позову.

Колегія суддів касаційної інстанції,
погоджуючись з такою позицією суду
апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит, згідно
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», вважається дата здійснення
першої з подій: - або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; - або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Згідно з підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

Підпунктом 7.4.4. пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» передбачено, якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Згідно із положеннями статті 7 закону
України «Про податок на додану
вартість» платник податку виключно на
підставі проведеної оподаткованої
операції та належним чином оформленої
контрагентом податкової накладної має
право відносити суми витрат на сплату
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту звітного періоду,
незважаючи на сплату контрагентом сум
податку на додану вартість до бюджету
за відповідною оподаткованою
операцією і виходячи з цього визначати
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за звітний
період.

Сама по собі несплата податку
продавцем при фактичному здійсненні
господарської операції не впливає на
податковий кредит покупця.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Вказана позиція узгоджується з
практикою Європейського суду з прав
людини у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03), де
Європейський суд з прав людини у своєму
рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Отже, аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
реальності придбання товарів, вартість
яких відноситься до податкового
кредиту з податку на додану вартість.
Для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість витрати платника щодо сплати
(нарахування) відповідної суми податку
у складі ціни товару мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Як встановлено підчас судового
розгляду та підтверджено матеріалами
справи, у перевіреному податковим
органом періоді позивачем в межах
своєї господарської діяльності було
укладено ряд правочинів зі своїми
контрагентами - ТОВ «Транскрафт» та ТОВ
«Арт-Аек».

Відповідність господарських операцій
з вказаними контрагентами меті
діяльності позивача підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
які складені за результатами
проведених операцій і містять у собі
відомості щодо змісту та обсягу
проведених операцій, які узгоджуються
між собою та не мають дефектів форми,
змісту або походження, які в силу
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», пункту 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Виписані контрагентом позивачу
податкові накладні не мають недоліків,
а порядок їх заповнення відповідає
чинному на момент їх виписки
законодавству.

Отже, з дня отримання податкових
накладних у позивача виникло право
формувати податковий кредит по
взаєморозрахунках з вказаним
контрагентом.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про те, що
господарські операції між позивачем та
його контрагентами мали реальний
характер, діяльність позивача була
спрямована на отримання економічної
вигоди від підприємницької діяльності,
підприємства ознак фіктивності на час
здійснення господарської операції не
мали, що зумовлює хибність висновків
податкового органу про вчинення
платником податків порушень
податкового законодавства, щодо
неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаними контрагентами за період, що
перевірявся, а відтак, вини не можуть
бути покладені в основу спірного
податкового повідомлення-рішення.

При вирішенні спору судом першої
інстанції зазначене не було враховане.

За таких обставин, колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
щодо скасування спірного податкового
повідомлення-рішення від 08.09.2011 р. №
, оскільки вказане податкове
повідомлення-рішення було винесено
податковим органом за відсутності
доказів порушення позивачем вимог
податкового законодавства.

Беручи до уваги вищезазначені правові
норми, встановлені фактичні обставини
справи та з урахуванням вимог частини
третьої статті 2, частини другої статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги не знайшли
свого підтвердження та спростовуються
матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, постанова
суду апеляційної інстанції підлягає
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 160, 167, 220, 223, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м.
Києва Державної податкової служби
залишити без задоволення.

Постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.06.2012 р. у справі № 2а-19145/11/2670
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко