Справа № 180/1126/14-а
Суддя: Тананайська Ю. А.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 р.

Марганецький міський суд
Дніпропетровської області у складі

головуючої - судді Тананайської Ю.А.,
при секретарі - Котовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.Марганець
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Марганецької міської ради
про визнання незаконним рішення

в с т а н о в и
в :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Марганецької міської ради, в якому
просить визнати незаконним рішення
Марганецької міської ради № 772-35/VI від
20.04.2012 року в частині скасування
рішення виконавчого комітету
Марганецької міської ради від 21 січня
2009 року № 27. На підтвердження своїх
позовних вимог позивач посилається на
те, що Рішенням виконавчого комітету
Марганецької міської ради
Дніпропетровської області № 27 від 21
січня 2009 року було переведено
приватні квартири АДРЕСА_1, що належать
ОСОБА_1, з житлового в нежитловий фонд.
Рішенням Виконавчого комітету
Марганецької міської ради
Дніпропетровської області № 335/1 від 19
серпня 2009 року надано дозвіл ПП ОСОБА_1
на розроблення містобудівного
обгрунтування можливості
реконструкції нежитлових приміщень
під магазини промпродтоварів по
АДРЕСА_2. Оскаржуваним рішенням було
задоволено протест прокурора
м.Марганець від 31.01.2012 року та скасовано
обидва рішення виконкому. Зазначене
рішення підлягає скасуванню, оскільки
воно суперечать ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні».

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив суд позов
задовольнити, суду пояснив, що за його
заявою було прийнято рішення про
переведення його квартир з житлового
фонду в нежитловий, у нього не було
коштів на офрмлення всіх необхідних
документів та з урахуванням його
національності багато чого не розумів,
які необхідно оформлювати документи,
звернувся до ради та йому було
повідомлено про те, що рішення про
переведення квартир скасовано ще в 2012
році за протестом прокурора, після чого
він звернувся до прокуратури
м.Марганець та отримав копію
зазначеного рішення.

Представник відповідача, належним
чинном повідомлений про дату та час
судового засіданні, в судове засідання
не зявився, причини неявки суду не
повідомив. Суд розглядає справу за
наявними в справі доказами.

Вислухавши пояснення позивача ,
дослідивши докази, суд приходить до
наступного:

Позивач - ОСОБА_1 є власником квартир
АДРЕСА_1

Рішенням Виконавчого комітету
Марганецької міської ради від 21 січня
2009 року №27 переведено приватні
квартири, які належать ОСОБА_1: НОМЕР_1
загальною площею 45,4 кв.м, НОМЕР_2
загальною площею 30, 4 кв.м., НОМЕР_3
загальною площею 63,7 кв.м., в АДРЕСА_1 з
житлового в нежитловий фонд.

20.04.2012 року Марганецька міська рада,
розглянувши протест прокурора від
31.01.2012 року № 17/1-220 вих-12 та заяву ОСОБА_1,
прийняла рішення № 772-35/VI, яким протест
прокурора м.Марганець від 31.01.2012 року
задоволено та скасовано рішення
виконавчого комітету Марганецької
міської радии від 2.10.2009 року № 378 таким,
що втратило чинність. Пунктом 2
зазначеного рішення скасовано рішення
виконкому № 27 від 21.01.2009 року «Про
переведення квартир з житлового в
нежитловий фонд».

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 ст. 144 Конституції України
передбачено, що рішення органів
місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про
прокуратуру» протест прокурора
зупиняє дію опротестованого акта і
підлягає обов'язковому розгляду
відповідним органом або посадовою
особою у десятиденний строк після його
надходження. Про наслідки розгляду
протесту в цей же строк повідомляється
прокурору.

Конституційний Суд України у п.5 свого
рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009
по справі № 1-9/2009 за конституційним
подання Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частини першої,
десятої статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування), надалі
рішення Конституційного суду України
від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009, розяснив
наступне: «У Конституції України
зазначено, що рішення органів
місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду (частина
друга статті 144). Цьому конституційному
положенню відповідають Закон України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», у частині 10 статті 59 якого
визначено, що акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їх невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку… Системний аналіз цих
конституційних і законодавчих
положень та положень пункту 5 статті 121,
пункту 9 розділу XV «Перехідні
положення» Конституції України
свідчить, що на прокуратуру України
покладено нагляд за додержанням прав і
свобод людини і громадянина,
додержанням законів з цих питань
органами місцевого самоврядування.
Закон України «Про прокуратуру»,
прийнятий до набуття чинності
Конституцією України, є чинним у
частині, що не суперечить Основному
Закону України, і передбачає порядок
зупинення рішень органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України. Цим законом
установлено, що при виявленні порушень
закону прокурор у межах своєї
компетенції має право опротестовувати
акти виконавчих органів місцевих рад
та вносити подання або протести на
рішення місцевих рад залежно від
характеру порушень. Протест прокурора
приноситься до органу, який видав цей
акт і зупиняє його дію‚ прокурору
надається право звернутися із заявою
до суду про визнання акта незаконним, і
подача такої заяви зупиняє дію
правового акта (частини перша, третя‚
четверта статті 21 Закону України «Про
прокуратуру»).

У зв'язку з наведеним Конституційний
Суд України дійшов висновку, що за
змістом ч.2 ст. 144 Конституції України,
частини десятоїстатті 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються
прокурором у встановленому Законом
України «Про прокуратуру» порядку з
одночасним зверненням до суду. При
цьому Конституційний Суд України
зазначає, що право прокурора
оскаржувати до суду рішення органів
місцевого самоврядування не є
абсолютним‚ оскільки у Конституції
України закріплено, що її норми є
нормами прямої дії, а отже, звернення до
суду для захисту конституційних прав і
свобод людини і громадянина, як і право
на оскарження в суді рішень органів
місцевого самоврядування гарантується
безпосередньо на підставі Конституції
України кожному (частина третя статті 8,
частина друга статті 55).»

Конституційний Суд України також у п.5
рішення від 16.04.209 року зазначає, що в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
повязані з реалізацією певних
субєктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року № 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Відтак, Конституційний Суд України
вирішив, що в аспекті конституційного
подання положення ч.2 ст. 19, ст. 144
Конституції України, ст. 25, частин 1, 10
ст. 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21 травня
1997 року № 280/97ВР (з наступними змінами)
стосовно права органу місцевого
самоврядування скасовувати свої
раніше прийняті рішення та вносити до
них зміни необхідно розуміти так, що
орган місцевого самоврядування має
право приймати рішення, вносити до них
зміни та/чи скасовувати їх на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1-2 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Представник відповідача не зявився в
судове засідання та не довів
законність своїх дій.

Із доказів, наданих позивачем, суд
з'ясував, що в судовому порядку рішення
виконавчого комітету Марганецької
міської ради невідповідними закону не
визнавалися, тому законних підстав для
прийняття рішення № 772-35 у Марганецької
міської ради не було.

Відповідно до ч.2. ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог.

Позивач просить скасувати рішення
Марганецької міської ради № 772-35 від 20
квітня 2012 року в частині скасування
рішення виконавчого комітету
Марганецької міської ради від 21 січня
2009 року № 27, тому враховуючи викладене,
суд ввважає, що позов підлягає
задовленню.

Судові витрати підлягають стягненню
на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 71, 100, 160-163 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В
И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
Рішення Марганецької міської ради №
772-35/VI від 20 квітня 2012 року в частині
скасування рішення Виконавчого
комітету Марганецької міської ради від
21 січня 2009 року № 27.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі
73 грн.08 коп.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Марганецький міський суд
Дніпропетровської області шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання повного
тексту постанови з одночасним
поданням її копії до суду апеляційної
інстанції.

Суддя:
Ю. А.
Тананайська