Справа № 802/4707/13-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/4707/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Сало П.І.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області, заступника
начальника відділу інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області по
Північному регіону - Лопушан Наталії
Миколаївни про скасування припису, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області (далі - ІДАБК у
Вінницькій області) та заступника
начальника відділу цієї інспекції по
Північному регіону Лопушан Н.М. про
скасування припису, винесеного на
підставі акту № 862-ПП від 10.09.2013 року.

Вінницький окружний адміністративний
суд постановою від 23.12.2013 року у
задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник зауважив, що він не порушував
будь-яких норм чинного законодавства
чи будівельних норм, при цьому сплатив
штраф у розмірі 510 грн., накладений
постановою заступника начальника
ІДАБК у Вінницькій області
Любінецького Р.Є. № 960 від 03.05.2012 року у
справі про адміністративне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 96
КУпАП.

Таким чином апелянт стверджує, що
відповідач неправомірно повторно
притягує його до відповідальності за
одне і те саме правопорушення, що також
підтверджується постановою
Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області від 17.10.2013 року про
скасування постанови ІДАБК у
Вінницькій області № 957 від 17.09.2013 року.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
виконання звернення Козятинської
міжрайонної прокуратури № 3464 від 01.08.2013
року відповідачем ІДАБК у Вінницькій
області було призначено позапланову
перевірку дотримання вимог чинного
законодавства у сфері містобудування
під час будівництва об'єкту в
прибережній захисній смузі водного
фонду адміністративно-територіального
підпорядкування Миколаївської
сільської ради Козятинського району
Вінницької області (а.с. 48-49).

За результатами вказаної перевірки
складено акт № 862-ПП від 10.09.2013 року,
яким зафіксовано, що позивач ОСОБА_2 не
виконав вимог припису інспекції № 16-Ко
від 25.04.2012 року щодо приведення об'єкта
будівництва у відповідність до чинного
законодавства, чим порушив п. 3 ч. 4 ст. 41
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" (а.с. 50-51).

10.09.2013 року заступником начальника
відділу ІДАБК у Вінницькій області по
Північному регіону Лопушан В.М. внесено
припис, яким позивача зобов'язано в
термін до 10.11.2013 року знести самочинно
побудовану двоповерхову будівлю
розміром 3,5х7 м у прибережній захисній
смузі земель водного фонду, що
знаходяться на території
Миколаївської сільської ради
Козятинського району Вінницької
області (а.с. 52).

Не погоджуючись із зазначеними діями
відповідача, ОСОБА_2 оскаржив їх до
суду.

В свою чергу суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови та
відмови у задоволенні позову виходив з
того, що наведені позивачем
обґрунтування позовних вимог не дають
підстав для висновку про
неправомірність оскаржуваного припису
ІДАБК у Вінницькій області та
необхідність його скасування судом як
незаконного.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Так судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 на підставі
договору оренди землі від 20.04.2006 року,
укладеного з Козятинською районною
держаною адміністрацією Вінницької
області, орендує земельну ділянку
водного фонду площею 10,142 га.

Відповідно до п. 3 вказаного договору на
орендованій земельній ділянці
знаходиться водний об'єкт (ставок).

Як свідчать матеріали справи, на греблі
орендованого ним ставку розташований
двоповерховий цегляний сторожовий
будинок, будівництво якого було
розпочато ще попереднім орендарем та
завершено позивачем.

При цьому, як стверджує апелянт,
будинок необхідний йому для здійснення
підприємницької діяльності, оскільки в
ньому зберігається різний інвентар, а
також ночують сторожі, водночас
будинок збудований самочинно, без
будь-яких дозволів і на даний час
жодних документів на нього немає.

25.04.2012 року відповідачем складено
протокол про адміністративне
правопорушення та 03.05.2012 року прийнято
постанову № 960, якою ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96
КУпАП (порушення вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил та затверджених проектних
рішень під час нового будівництва,
реконструкції, реставрації,
капітального ремонту об'єктів чи
споруд) з накладенням
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 510 грн. (а.с. 45-46).

Зазначений штраф позивач сплатив
добровільно, що підтверджується
квитанцією від 07.05.2012 року (а.с. 47).

Аналізуючи наведені обставини судом
апеляційної інстанції беззаперечно
встановлено, що ОСОБА_2 визнав
виявлений перевіркою факт самочинного
будівництва та погодився з
порушеннями, які було зафіксовано в
акті № 146-ПП та приписі № 16-Ко від 25.04.2012
року, проте жодних дій на виконання
вимог припису він не вчиняв і до часу
проведення наступної перевірки
самобуду не узаконив.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції колегія суддів зважає
на той факт, що позивач не ставить під
сумнів правомірність проведення
відповідачем позапланової перевірки, а
також не заперечує виявленого за її
результатами порушення вимог чинного
законодавства при здійсненні
самочинного будівництва об'єкту в
прибережній захисній смузі водного
фонду адміністративно-територіального
підпорядкування Миколаївської
сільської ради Козятинського району
Вінницької області.

При цьому судова колегія не бере до
уваги доводи апелянта на ту обставину,
що ним не було виконано припису
інспекції № 16-Ко від 25.04.2012 року та
сплачено штраф у розмірі 510 грн.,
оскільки відповідно до ст. 41 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" посадові особи органів
державного архітектурно-будівельного
контролю під час перевірки мають право
складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок,
накладати штрафи та видавати
обов'язкові для виконання приписи щодо
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Як встановлено судом, 25.04.2012 року за
наслідками проведеної перевірки
відповідачем було внесено припис №
16-Ко про усунення ОСОБА_2 в термін до
25.06.2012 року порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, а саме
приведення об'єкту самочинного
будівництва у відповідність до вимог
чинного законодавства.

Крім того, за результатами перевірки
було складено протокол про
адміністративне правопорушення та
03.05.2012 року винесено постанову № 960,
якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП, з
накладенням адміністративного
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510
грн.

Таким чином, сплата штрафу у розмірі 510
грн. була здійснена позивачем на
виконання постанови № 960 від 03.05.2012 року
у справі про адміністративне
правопорушення.

Разом з тим зазначена обставина жодним
чином не свідчить про виконання ним
припису ІДАБК у Вінницькій області №
16-Ко від 25.04.2012 року, який, як
встановлено у ході розгляду справи,
залишається невиконаним до цього часу.

Безпідставними суд апеляційної
інстанції вважає також посилання
позивача на постанову Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 17.10.2013 року у справі
№133/2966/13-а, з огляду на нижчевикладене.

Вказаним судовим рішенням дійсно
скасовано постанову ІДАБК у Вінницькій
області про адміністративне
правопорушення № 957 від 17.09.2013 року з
підстав помилкового зазначення у її
резолютивній частині про визнання
ОСОБА_2 винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП (за якою
позивача раніше вже було притягнуто до
адміністративної відповідальності
згідно з постановою № 960 від 03.05.2012
року), замість ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, якою
передбачено відповідальність за
невиконання припису інспекції (а.с. 56).

Проте колегія суддів зауважує про те,
даним судовим рішенням надано юридичну
оцінку саме постанові відповідача № 957
від 17.09.2013 року, водночас останнє жодним
чином не стосується правомірності
оскаржуваного припису, який є окремим
документом і яким особу не притягують
до адміністративної відповідальності,
а зобов'язують усунути допущені
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2013 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Матохнюк Д.Б.

Сушко О.О.