Справа № 826/13570/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Смолій І.В.
Суддя-доповідач: Степанюк
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Грінтур-Екс» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Грінтур-Екс» (далі -
Позивач, ТОВ «Грінтур-Екс») звернулося
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Міністерства
доходів і зборів України,
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників (далі
- Відповідач, МГУ Міндоходів) про
скасування рішення Міндоходів від
31.07.2013 року №8001/6/99-99-10-01-15 та податкового
повідомлення-рішення МГУ Міндоходів
від 27.06.2013 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 12.09.2013 року відмовлено
у відкритті провадження у справі в
частині позовних вимог про скасування
рішення Міндоходів від 31.07.2013 року
№8001/6/99-99-10-01-15.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
11.03.2014 року позов задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив
з того, що Позивачем доведено
відсутність фактів порушення
податкового законодавства. Крім
іншого, суд першої інстанції наголосив
на тому, що Відповідачем не подано
доказів нікчемності укладених
Позивачем з контрагентами останнього
договорів, на підставі яких ТОВ
«Грінтур-Екс» було сформовано валові
доходи та витрати, а також не доведено
неправомірного розрахунку об'єкта
оподаткування податком на прибуток.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Наголошує на
неповному дослідженні судом всіх
фактичних обставин справи та перевірки
їх доказами, що спричинило прийняття
неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
суд вимоги останньої задовольнити
повністю.

Представник Позивача наполягав на
залишені апеляційної скарги без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Вирішуючи вказану справу, суд першої
інстанції встановив, що у березні -
червні 2013 року працівниками МГУ
Міндоходів було проведено планову
виїзну перевірку ТОВ «Грінтур-Екс» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства та з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати усіх
передбачених Податковим кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. У
ході перевірки податковим органом було
виявлено порушення Позивачем, зокрема,
пп. пп. 14.1.27, 14.1.36, 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст.
44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст.
135, п. 137.10 ст. 137, п. 138.2 ст. 138, пп.пп. 139.1.6,
139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток в сумі 32 455 968,00 грн.
Результати перевірки зафіксовані в
акті від 12.06.2013 року №668/40-50/25390435. На
підставі викладених в акті перевірки
висновків Відповідачем 27.06.2013 року
винесено податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №,
яким Позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 48 683 952,00 грн., у тому числі
за основним платежем - 32 455 968,00 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями - 16 227
984,00 грн.

За результатами адміністративного
оскарження податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін.

Вирішуючи питання про відповідність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення вимогам чинного
законодавства, суд першої інстанції
встановив наступне.

Для забезпечення господарської
діяльності Позивачем з ДП
«Миколаївський морський торгівельний
порт» (ДП «ММТП») були укладені
договори, якими врегульовано питання
використання причалів і території
порту, №107-Р від 23.06.2009 року про спільне
використання технологічних
електричних мереж, № 108-Р від 23.06.2009 року
про надання послуг по забезпеченню
виконання робіт і послуг, пов'язаних з
перевалкою вантажів (НРР), № 109-Р від
23.06.2009 року про надання комунальних
послуг, № 110-Р від 23.06.2009 року про
надання послуг, пов'язаних з обробкою
вагонів, № 111-Р від 23.06.2009 року про
надання послуг щодо
програмно-технічного обслуговування
та інформаційного забезпечення, № 113-Р
від 23.06.2009 року про відшкодування
(компенсації) плати за користування
земельною ділянкою, № 114-Р від 23.06.2009
року про надання послуг з вивезення
побутового сміття, № 116-Р від 23.06.2009 року
про надання послуг з питань екології, №
117-Р від 23.06.2009 року про щоквартальне
здійснення інструктажу водіям
внутрішнього портового транспорту, №
119-Р від 23.06.2009 року про надання послуг
по технологічному забезпеченню, № 120-Р
від 23.06.2009 року про надання послуг
телефонного зв'язку, № 121-Р від 23.06.2009
рокупро надання послуг з питань
охорони праці, № 127-Р від 23.06.2009 року про
встановлення права сервітуту щодо
користування підкрановими коліями в
районі причалу №14, № 5-А від 23.06.2009 року
про оренду окремого індивідуально
визначеного майна (перевантажувальна
техніка), № 6-А від 23.06.2009 року про оренду
окремого індивідуально визначеного
майна (офісно-побутова техніка, меблі,
обладнання), № БС-8-І від 23.06.2009 року про
надання транспортних послуг, № РОФ-777
від 23.06.2009 року про оренду нежитлових
приміщень за адресою вул. Заводська
23/31, № Л-8М від 25.06.2009 року про медичне
обслуговування в лікарні порту, № 181-Р
від 22.07.2009 року про надання послуг з
відстою автотранспорту на площадці
Порту, № АБ-9 П від 15.09.2009 року про
надання послуг власною технікою, № 17-У
від 09.12.2009 року про взаємовідносини
щодо відшкодування плати за
користування земельною ділянкою (за
договором оренди №РОФ-841 від 09.12.2009
року), №РОФ-841 від 09.12.2009 року про оренду
державного нерухомого майна ј частини
нежитлової будівлі складу міндобрив,
за адресою вул. Заводська 23, № 245-Р від
29.12.2009 року про надання послуг щодо
зберігання дизельного палива, № 2-А від
25.01.2010 року про встановлення права
земельного сервітуту щодо проходу,
проїзду по території порту, № 164-Р від
01.01.2011 року про надання послуг із
зважування вантажів на автомобільних
вагах порту, № 174-Р від 29.12.2010 року про
надання послуг з оформлення та видачі
перепусток, № 5-Р від 17.01.2011 року про
надання послуг відомчої пожежної
охорони при здійсненні НРР та інших
робіт, № АСТ-5-І від 02.03.2011 року про
надання послуг з технічного
обслуговування та проведення ремонтів
техніки, надані позивачем до
матеріалів справи.

Як вірно зазначив суд, виконання
зазначених договорів у 2012 році
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: актів
приймання-передачі, банківських
виписок. При цьому суд першої інстанції
обґрунтовано звернув увагу на те, що
використання Позивачем території і
причалів ДП «ММТП» здійснюється на
підставі окремих укладених
господарських договорів, за якими порт
отримує відповідну плату.

Окружний адміністративний суд м. Києва
вірно зауважив, що за висновками акта
перевірки ДП «ММТП» надає послуги
Позивачу з використання причалів без
висування вимоги щодо компенсації їх
вартості, оскільки вартість таких
послуг повинна сплачуватись Позивачем
додатково до плати за договорами за
виконані послуги, відповідно до п.п. 2.2.2
«Збірника тарифів на комплекс робіт,
зв'язаних з обробкою у вантажів у
портах України», затвердженого наказом
Міністерства транспорту України від
31.10.1995 року. Згідно з цією нормою розмір
плати за використання клієнтурою
причалів і території портів при
виконанні
навантажувально-розвантажувальних
робіт з вантажів, що переробляються
елеватором на причалах усіх портів, з
урахуванням пункту 3 наказу
Міністерства Транспорту України від
31.10.1995 року №392 становить 2,8 дол. США за
тону вантажу. Однак, оскільки
податковим органом у ході перевірки не
було встановлено факту оплати
Позивачем послуг з надання доступу до
причалів порту, останній прийшов до
висновку про порушення пп. 135.5.4 п. 135.5
ст.135, п.137.10 ст.137 Податкового кодексу
України, внаслідок чого ТОВ
«Грінтур-Екс» занижено доходи на суму 52
638 801,00 грн.

Однак суд першої інстанції
обґрунтовано не погодився з такою
позицією МГУ Міндоходів з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи було
встановлено судом, Позивач уклав
договір з ДП «ММТП» № 108-Р від 23.06.2009
року та наступні додаткові угоди до
договору, а також інші договори,
перераховані вище, у відповідності до
яких ДП «ММТП» приймає на себе
зобов'язання з надання Позивачу послуг
по забезпеченню останньому комплексу
робіт і послуг, пов'язаних з перевалкою
вантажів
(навантажувально-розвантажувальних
робіт (надалі - «НРР»)) на орендованих
Позивачем об'єктах. У відповідності до
умов договорів разом з усіма
додатковими угодами ДП «ММТП»
зобов'язаний забезпечити доступ
Позивача до причалів (п. 4.2.10 договору №
108-Р від 23.06.2009 року). Отже, саме такий
доступ є передумовою для надання
портом послуг, які сплачуються у
відповідності до п. 8 договору № 108-Р від
23.06.2009 року, а також згідно з вказаними
вище договорами.

Таким чином, судова колегія
погоджується посиланням суду першої
інстанції на те, що Позивач здійснював
оплату послуг, наданих ДП «ММТП»,
зокрема, послуг з надання доступу до
причалів під час здійснення
навантажувально-розвантажувальних
робіт. У зв'язку з чим, оскільки
законодавством України не передбачено
стягнення двічі плати за одну й ту ж
саму послугу, судова колегія вважає
безпідставним висновок податкового
органу про необхідність додаткового
стягнення з Позивача плати за
використання території і причалів ДП
«ММТП» на підставі п. 2.2 Збірника
тарифів за умови наявності укладених
господарських договорів на ці послуги.

Крім того, судом апеляційної інстанції
враховується, що відповідно до п.п. 2.2.1
Збірника тарифів на комплекс робіт,
пов'язаних з обробленням вантажів у
портах України, затвердженого Наказом
Міністерства транспорту України від
31.01.1995 року №392, плата за використання
клієнтурою причалів і території портів
при виконанні
навантажувально-розвантажувальних
робіт (зовнішньоторговельні і
транзитні вантажі) стягується з
вантажовласників за вантажі, що
переробляються елеватором на причалах
порту (зерно насипом), нафтогавані або
нафтопричалах порту (нафта та
нафтопродукти наливом), а також з усіх
вантажів, що переробляються на
причалах портів силами та засобами
клієнтури.

Згідно пп. 2.2 Збірника тарифів ця плата
стягується з вантажів, що
переробляються силами та засобами
клієнтури.

Разом з тим, як вірно встановлено судом
першої інстанції, Відповідачем у ході
перевірки не встановлено випадків
здійснення Позивачем переробки
будь-яких вантажів, тобто використання
одного виду вантажу для створення
іншого виду вантажу, адже ТОВ
«Грінтур-Екс» здійснювало виключно
обробку вантажів без їх переробки.

В той же час, предметом регулювання п.п.
2.2 Збірника тарифів є стягнення плати
за вантажі, що переробляються, тобто
зазначений пункт не підлягає
застосуванню до вантажів, що
обробляються.

З огляду на викладене судова колегія
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135
Податкового кодексу України до складу
інших доходів включається вартість
товарів, робіт, послуг, безоплатно
отриманих платником податку у звітному
періоді, визначена на рівні не нижче
звичайної ціни, суми безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи

Згідно п. 137.10 ст. 137 ПК України суми
безповоротної фінансової допомоги та
безоплатно отримані товари (роботи,
послуги) вважаються доходами на дату
фактичного отримання платником
податку товарів (робіт, послуг) або за
датою надходження коштів на
банківський рахунок чи в касу платника
податку, якщо інше не передбачено цим
розділом.

Тобто доходами вважаються виключно
послуги, які отримані платником
податку безоплатно. Разом з тим,
оскільки судом було вірно встановлено
факт оплати Позивачем послуг з надання
ДП «ММТП» доступу до причалів під час
здійснення
навантажувально-розвантажувальних
робіт, колегія суддів приходить до
висновку про безпідставність
твердження Відповідача про заниження
доходу на суму 52 638 801,00 грн.

Оцінюючи висновки суду першої
інстанції про необґрунтованість
твердження податкового органу про
завищення Позивачем витрат, понесених
у зв'язку з продажем товарів пов'язаній
особі, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
у січні-лютому 2012 року Позивач
здійснював продаж (експорт) сої
Компанії Bunge.A. (Швейцарія) на підставі
контракту № Р 104034 від 12.12.2011 року,
предметом якого є постачання сої
насипом (врожаю 2011 року, країна
походження Україна) в кількості 35 000
метричних тонн +/- 10% за ціною,
встановленою в п. 2.1 контракту.

На підставі наданих Позивачем копій:
актів прийому-передачі, інвойсів,
митних декларацій, здаточних актів та
реєстрів товарно-транспортних
накладних судом першої інстанції
встановлено, що на виконання контракту
ТОВ «Грінтур-Екс» у період з грудня 2011
року по лютий 2012 року поставило
компанії Bunge.A. (Швейцарія) товар
загальним обсягом 36 339,41 метричних тонн,
що повністю відповідає положенням п. 2.1
контракту, внаслідок чого Позивач
отримав сукупний дохід у розмірі 106 279
492,50 грн., що підтверджується
відповідними банківськими виписками.

У зв'язку з отриманням такого доходу
Позивач поніс витрати у вигляді
собівартості в розмірі 104 084 897,80 грн., що
підтверджується відповідними
первинними документами.

Як вірно зазначив суд, на думку МГУ
Міндоходів, Позивач допустив порушення
пп. 153.2.6 п. 153.2 ст.153 Податкового кодексу
України, оскільки завищив
задекларовані показники у рядку 05.1 СВ
Податкової Декларації «собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)» у
загальній сумі 817 609,00 грн. До вказаного
висновку Відповідач прийшов за
результатами аналізу бухгалтерських
даних позивача, інформація по яких
наведена у додатку 3.1.2 до акта
перевірки, згідно яких до складу
собівартості реалізованої продукції
Позивач відніс у лютому 2012 року суму 19
732 677,63 грн., а до складу доходів від
реалізації даних товарів - 18 915 068,55 грн.,
у зв'язку з чим перевищення витрат над
доходами складає 817 609,09 грн. Крім того,
на думку Відповідача, ТОВ «Грінтур-Екс»
в порушення пп. 153.2.6 п. 153.2 ст.153 ПК
України безпідставно віднесло до
складу витрат також витрати на збут у
загальній сумі 491 714,00 грн. Зазначене
стосується витрат, понесених у зв'язку
з оформленням карантинних,
ветеринарних сертифікатів за
договором від 07.12.2011 року №ВК-ГР/12 з ТОВ
«АСТАРТА-А» та витрат, понесених у
зв'язку з митним оформленням експорту
товару Компанією «Нортроп» по договору
від 17.08.2011 року № 17/08-1-2011 у сумі 12 953,64
грн.

Однак таким твердженням Відповідача
суд першої інстанції обґрунтовано
надав критичну оцінку з огляду на
наступне.

Відповідно до положень пп. 153.2.6 п. 153.2
ст.153 ПК України витрати, понесені у
зв'язку з продажем/обміном товарів,
виконанням робіт, наданням послуг
пов'язаним з таким платником податку
особам або за операціями з
давальницькою сировиною, визнаються в
розмірі, що не перевищує доходи,
отримані від такого продажу/обміну.

Тобто, для з'ясування питання про
дотримання приписів пп. 153.2.6 п. 143.2 ст. 153
Податкового кодексу необхідно
встановити економічну вигоду від
господарської операції, тобто має
враховуватись сукупний дохід,
отриманий від продажу товару за
контрактом №Р 104034 від 12.12.2011 року, та
понесені у зв'язку з цим витрати.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, у результаті виконання
контракту № Р 104034 від 12.12.2011 року
Позивач отримав сукупний дохід у
розмірі 106 279 492,50 грн. У той час витрати
у вигляді собівартості становлять 104 084
897,8 грн., що підтверджується
відповідними первинними документами.

Разом з тим, Окружним адміністративним
судом м. Києва на підставі поданих
Позивачем первинних та платіжних
документів на підтвердження виконання
договорів з ТОВ «Аделаїда», ТОВ
«Астарт-А» та ТОВ «Нортроп» з'ясовано,
що розмір витрат Позивача на збут,
понесених у зв'язку з виконанням
контракту № Р 104034 від 12.12.2011 року,
становить 1 051 514,66 грн. З урахуванням цих
витрат загальний результат Позивача за
вказаним контрактом є позитивний, адже
отриманий дохід перевищує усі сукупно
понесені витрати (собівартість
реалізованих товарів та витрати на їх
збут) на 1 143 080,08 грн..

Крім іншого, суд першої інстанції
обґрунтовано звернув увагу на той факт,
що МГУ Міндоходів розрахунок доходів
та витрат Позивача здійснювався за
період - лютий 2012 року, що суперечить як
пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Податкового
кодексу, так і п. 152.9 ст. 152, п. 138.4 та п. 138.5
ст. 138 Податкового кодексу, оскільки для
цілей їх застосування мають братися
показники податкового (звітного)
кварталу.

Надаючи правову оцінку твердженню суду
першої інстанції про безпідставність
висновків Відповідача про завищення
Позивачем витрат по операціям з ІП
«Хімтранс-Україна», судова колегія
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Щодо посилань відповідача на порушення
пп.14.1.27, пп.14.1.191 п.14.1 ст.14, п. 44.1 ст.44, п.138.2
ст. 138, пп.139.1.6, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та
доповненнями у зв'язку з завищенням
витрат по операціям з ІП
"Хімтранс-Україна", які не підтверджені
первинними документами, на суму 2109701
грн., суд вважає їх необґрунтованими з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції, між Позивачем та ІП
«Хімтранс-Україна» укладено договір
оренди зернового комплексу від 01.11.2010
року №ГР-01/10-1, факт виконання якого
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: рахунків на оплату;
розрахунків сум, що підлягають
відшкодуванню; приймально-здавальних
актів; розрахункових документів. Крім
того, як зауважив Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Відповідачем не заперечується факт
отримання Позивачем електроенергії та
сервітутів для обслуговування
орендованого приміщення, факт надання
ІП «Хімтранс-Україна» послуг з оплати
зазначених комунальних та
експлуатаційних послуг, а також факт
здійснення ТОВ «Грінтур-Екс»
відшкодування відповідних сум, в тому
числі ПДВ, протягом 2012 року.

Надавши оцінку наявним у матеріалах
справи первинним документам, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про
відповідність останніх вимогам ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», у зв'язку з чим, з огляду на
підтвердження факту виконання
господарських операцій первинними
документами, і про правомірність
формування валових витрат за
наслідками правовідносин з вказаним
суб'єктом господарювання у розмірі 2 009
133,58 грн.

Крім того, як випливає з матеріалів
справи, до складу витрат позивачем було
віднесено частину ПДВ, сплачену за
розглядуваними в даній справі
операціями з ІП «Хімтранс-Україна», яка
не була включена до складу податкового
кредиту з ПДВ у сумі 100 567,29 грн.

Відповідно до пп. 139.1.6 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України у разі
якщо платник податку, зареєстрований
як платник податку на додану вартість,
одночасно проводить операції з продажу
товарів (виконання робіт, надання
послуг), що оподатковуються податком на
додану вартість та звільнені від
оподаткування або не є об'єктом
оподаткування таким податком, податок
на додану вартість, сплачений у складі
витрат на придбання товарів, робіт,
послуг, які входять до складу витрат, та
основних засобів і нематеріальних
активів, що підлягають амортизації,
включається відповідно до витрат або
вартість відповідного об'єкта основних
засобів чи нематеріального активу
збільшується на суму, що не включена до
податкового кредиту такого платника
податку згідно з розділом V цього
Кодексу.

У зв'язку із тим, що правомірність
віднесення Позивачем коштів, сплачених
ІП «Хімтранс-Україна», підтверджується
належними первинними документами, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість твердження Окружного
адміністративного суду м. Києва
відсутність порушення Позивачем
пп.14.1.27, пп.14.1.191 п.14.1 ст.14, п. 44.1 ст.44, п.138.2
ст. 138, пп.139.1.6, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, що
спричинило завищення відповідних
витрат у розмірі 2 109 701,00 грн.

Оцінюючи висновки суду про
правомірність формування валових
витрат у розмірі 98 457 975,00 грн., судова
колегія вважає за необхідне зазначити
наступне.

У період, що перевірявся, Позивач на
підставі цивільно-правових договорів
мав господарські відносини, зокрема, з
ТОВ «Агролідер-2009», ПП «Лист-Юг», ТОВ
«Дельфа-М», НІ ТОВ НІО «Контехсистемс
ЛТД», ТОВ «Давос», ФОП ОСОБА_2, ТОВ
«Оліон», ТОВ «Ділкорн», ТОВ «АПК
«Аріана-М», ТОВ «Інтерагросоюз», ТОВ
«Воскресенськ», ТОВ «Торі і Компанія»,
ГТОВ «Технозак», ПП «Лотіан», ТОВ
«Станколідер», ТОВ «Южний Дон», ТОВ
«Крок-плюс», у зв'язку з цим до складу
валових витрат ТОВ «Грінтур-Екс»
віднесено 98 457 975,00 грн.

Так, між Позивачем та ТОВ
«Агролідер-2009» укладено договір
поставки № С-1503/11 від 14.03.2012 року, факт
виконання якого підтверджується
копіями видаткової, таподаткової
накладних, рахунку-фактури,
банківських виписок, а також копією
товарно-транспортної накладної та
реєстру відвантажених автомобілів, а
також іншими наявними у матеріалах
справи документами.

Між ТОВ «Грінтур-Екс» та ПП «Лист-Юг»
укладено договори поставок № С-2401/2 від
23.01.2012 року та № С-0902/5 від 08.02.2012 року,
про виконання яких свідчать видаткові
та податкові накладні, рахунки-фактури,
банківські виписки,
товарно-транспортні накладні та
реєстри відвантажених автомобілів, а
також доказами зберігання сої до
моменту її навантаження на кораблі з
метою експорту.

Також судом встановлено, що між
Позивачем та ТОВ «Дельфа-М» укладено
договори поставок № С-1001/5 від 10.01.2012
року, № С-1201/5 від 11.01.2012 року, С-1601/5 від
14.01.2012 року, С-2002/11 від 17.02.2012 року, С-2402/5
від 23.02.2012 року. Факт товарності
господарських операцій за вказаними
угодами, на обґрунтовану думку суду,
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями видаткових та
податкових накладних, рахунків-фактур,
банківських виписок, а також копіями
товарно-транспортних накладних та
реєстрів відвантажених автомобілів.

Крім того, між Позивачем та НІ ТОВ НІО
«Контехсистем ЛТД» укладено договір
поставки № С-2103/10 від 20.03.2012 року,
виконання якого підтверджується
видатковою накладною, податковою
накладною, рахунком-фактурою,
товарно-транспортною накладною,
витягом з вагового журналу, складською
квитанцією.

Судом першої інстанції поряд з іншим
встановлено, що між Позивачем та ТОВ
«Давос» укладено договори поставок №
С-0603/5 від 05.03.2012 року, № С-1203/5 від 09.03.2012
року, № С-1403/2 від 13.03.2012 року, № С-1503/2 від
15.03.2012 року, № С-1903/11 від 16.03.2012 року, №
С-1903/2 від 17.03.2012 року, № С-2003/1 від 19.03.2012
року, № С-2103/1 від 20.03.2012 року, № С-2303/1 від
22.03.2012 року, № С-2203/1 від 22.03.2012 року, №
С-2603/1 від 23.03.2012 року, № С-2703/1 від 27.03.2012
року, № С-2903/1 від 28.03.2012 року, № С-3003/1 від
29.03.2012 року, № С-3003/6 від 29.03.2012 року, №
С-0204/1 від 30.03.2012 року, № С-0304/1 від 02.04.2012
року, № С-0404/1 від 03.04.2012 року, № С-0604/1 від
05.04.2012 року, № С-0504/1 від 05.04.2012 року, №
С-0904/1 від 06.04.2012 року.

Факт виконання договірних зобов'язань
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями видаткових та
податкових накладних, рахунків-фактур,
банківських виписок, а також копіями
товарно-транспортних накладних та
реєстрів відвантажених автомобілів,
витягу з вагового журналу, складських
квитанцій.

Між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено
договори поставок №С-1001/4 від 10.01.2012
року, № С-1201/4 від 12.01.2012 року, № С-1601/4 від
13.01.2012 року, № С-2001/11 від 19.01.2012 року, №
С-2601/7 від 25.01.2012 року, № С-3001/4 від 28.01.2012
року, № С-0102/2 від 31.01.2012 року, № С-0802/4 від
07.02.2012 року, № С-1002/5 від 09.02.2012 року, №
С-1603/8 від 15.03.2012 року, № С-1903/8 від 16.03.2012
року, № С-0204/7 від 02.04.2012 року, № С-0604/9 від
05.04.2012 року.

Факт виконання договірних зобов'язань
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями видаткових та
податкових накладних, рахунків-фактур,
банківських виписок, а також копіями
товарно-транспортних накладних та
реєстрів відвантажених автомобілів,
витягу з вагового журналу, складських
квитанцій.

Аналогічними документами
підтверджується виконання договірних
зобов'язань з:

ТОВ «Оліон» за договорами №С-2001/9 від
19.01.2012 року, № С-2301/9 від 22.01.2012 року, №
С-2601/3 від 26.01.2012 року, № С-2701/3 від 26.01.2012
року, № С-0602/5 від 04.02.2012 року, № С-2002/9 від
20.02.2012 року, № С-0303/8 від 02.03.2012 року, №
С-0503/5 від 03.03.2012 року, № С-1203/10 від 12.03.2012
року, № С-1503/10 від 14.03.2012 року, № С-1903/13
від 17.03.2012 року, № С-2103/7 від 20.03.2012 року,
№ С-2603/9 від 24.03.2012 року, № С-2803/8 від
27.03.2012 року, № С-3003/5 від 29.03.2012 року;

ТОВ «Ділкорн» за договорами № С-0303/7 від
02.03.2012 року, № С-1503/6 від 14.03.2012 року, №
С-1603/6 від 15.03.2012 року, № C-1903/6 від 17.03.2012
року, № С-2103/2 від 20.03.2012 року, № С-2603/10
від 24.03.2012 року, № С-2903/2 від 28.03.2012 року,
№ С-0204/6 від 31.03.2012 року, № С-0304/6 від
03.04.2012 року, № С-0904/10 від 06.04.2012 року, №
С-1004/1 від 09.04.2012 року, № С-2301/5 від 21.01.2012
року, № С-2601/6 від 25.01.2012 року, № С-3001/3 від
29.01.2012 року, № С-1302/10 від 11.02.2012 року, №
С-2702/4 від 26.02.2012 року;

ТОВ «Інтерагро-союз» за договорами №
С-0503/7 від 04.03.2012 року, № С-1203/13 від 08.03.2012
року, № С-2603/11 від 23.03.2012 року;

ТОВ «АПК «Аріана-М» за договорами №
С-0602/3 від 03.02.2012 року, № С-0802/3 від 07.02.2012
року, № С-0902/3 від 08.02.2012 року, № С-1002/3 від
09.02.2012 року, № С-1302/3 від 10.02.2012 року, №
С-1502/4 від 14.02.2012 року, № С-1402/1 від 14.02.2012
року, № С-2002/2 від 17.02.2012 року, № С-2402/1 від
23.02.2012 року, № С-2702/1 від 26.02.2012 року, №
С-2802/1 від 27.02.2012 року, № С-2902/1 від 29.02.2012
року, № С-0303/6 від 02.03.2012 року, № С-0503/6 від
03.03.2012 року, № С-1203/8 від 08.03.2012 року, №
С-1403/6 від 13.03.2012 року, № С-1603/5 від 15.03.2012
року, № С-1903/5 від 16.03.2012 року, № С-2003/5 від
20.03.2012 року, № С-2103/5 від 20.03.2012 року, №
С-2303/5 від 22.03.2012 року, № С-2203/5 від 21.03.2012
року, № С-2303/6 від 23.03.2012 року, № С-2603/5 від
24.03.2012 року, № С-2903/6 від 28.03.2012 року, №
С-2803/6 від 28.03.2012 року, № С-0304/5 від 02.04.2012
року, № С-0404/5 від 03.04.2012 року, № С-0604/5 від
06.04.2012 року, № С-0904/5 від 06.04.2012 року, №
С-0504/5 від 04.04.2012 року, № С-1001/3 від 06.01.2012
року, № С-1201/3 від 12.01.2012 року, № С-1601/3 від
13.01.2012 року, № С-3001/6 від 27.01.2012 року, №
С-2001/3 від 20.01.2012 року, № С-1801/3 від 17.01.2012
року, № С-2601/9 від 26.01.2012 року, № С-2301/3 від
21.01.2012 року, № С-1901/3 від 18.01.2012 року, №
С-2701/6 від 27.01.2012 року;

ТОВ «Воскресенськ-Агро» за договорами
№ С-0301/3 від 30.12.2011 року, № С-1601/11 від
12.01.2012 року, № С-1701/2 від 17.01.2012 року, №
С-1901/8 від 18.01.2012 року, № С-2501/3 від 25.01.2012
року, № С-0902/6 від 08.02.2012 року, № С-1302/8 від
10.02.2012 року, № С-2002/7 від 17.02.2012 року, №
С-2102/2 від 20.02.2012 року, № С-2402/3 від 24.02.2012
року, № С-2702/3 від 25.02.2012 року, № С-2902/2 від
28.02.2012 року, № С-0103/2 від 29.02.2012 року, №
С-0303/2 від 02.03.2012 року, № С-0503/2 від 04.03.2012
року, № С-1203/7 від 11.03.2012 року, № С-1403/5 від
14.03.2012 року, № С-1503/5 від 14.03.2012 року, №
С-1903/15 від 17.03.2012 року, № С-2203/2 від 21.03.2012
року, № С-2603/3 від 26.03.2012 року, № С-0204/5 від
31.03.2012 року, № С-0604/8 від 05.04.2012 року, №
С-0904/8 від 08.04.2012 року;

ТОВ «Крок-Плюс» за договорами № К-0705/3
від 05.05.2012 року, № К-0805/4 від 07.05.2012 року,
№ К-1005/6 від 08.05.2012 року, № К-1005/4 від
08.05.2012 року, № К-1005/5 від 08.05.2012 року, №
К-0805/3 від 08.05.2012 року, № К-1105/4 від 10.05.2012
року, № К-1105/5 від 10.05.2012 року, № К-1405/4 від
11.05.2012 року, № К-2805/4 від 25.05.2012 року, №
К-2905/1 від 29.05.2012 року, № К-3005/1 від 29.05.2012
року, № К-3105/1 від 30.05.2012 року, № К-0106/1 від
31.05.2012 року, № К-0811/1 від 07.11.2012 року, №
К-0911/1 від 08.11.2012 року, № К-1211/1 від 09.11.2012
року, № К-1411/7 від 13.11.2012 року, № К-1511/7 від
14.11.2012 року, № К-1611/7 від 16.11.2012 року, №
К-1911/7 від 16.11.2012 року, № К-2111/11 від 20.11.2012
року, № К-2211/6 від 21.11.2012 року, № К-2311/6 від
22.11.2012 року, № К-2611/21 від 23.11.2012 року, №
К-2611/22 від 24.11.2012 року, № К-2811/7 від 27.11.2012
року, № К-2911/7 від 28.11.2012 року, № К-3011/7 від
29.11.2012 року, № К-0312/7 від 30.11.2012 року, №
К-0412/2 від 04.12.2012 року, № К-0512/2 від 04.12.2012
року, № К-0612/2 від 05.12.2012 року, № К-0712/2 від
06.12.2012 року, № К-1012/2 від 07.12.2012 року, №
К-1112/2 від 10.12.2012 року, № К-1212/2 від 12.12.2012
року, № К-1412/7 від 13.12.2012 року, № К-1712/2 від
14.12.2012 року, № К-1812/2 від 17.12.2012 року, №
К-1912/2 від 19.12.2012 року, № К-2012 року/2 від
19.12.2012 року, № К-2112/6 від 20.12.2012 року, №
К-2412/6 від 22.12.2012 року;

ТОВ «Технознак» за договорами № К-0811/7
від 08.11.2012 року, № К-1211/17 від 10.11.2012 року,
К-1411/11 від 13.11.2012 року, К-1611/11 від 16.11.2012
року, К-1911/11 від 17.11.2012 року, К-2111/9 від
20.11.2012 року, К-2211/9 від 21.11.2012 року К-2311/9
від 22.11.2012 року, К-2611/12 від 23.11.2012 року,
К-2611/13 від 24.11.2012 року, К-2711/4 від 27.11.2012
року, К-2811/4 від 27.11.2012 року, К-2911/4 від
28.11.2012 року, К-3011/4 від 29.11.2012 року, К-0312/4
від 01.12.2012 року, К-0512/6 від 05.12.2012 року,
К-1012/16 від 07.12.2012 року, К-1112/6 від 10.12.2012
року, К-1212/5 від 12.12.2012 року, К-1312/5 від
12.12.2012 року, К-1412/5 від 13.12.2012 року, К-1712/16
від 14.12.2012 року, К-1712/23 від 16.12.2012 року,
К-1812/1 від 17.12.2012 року, К-1912/1 від 18.12.2012
року, К-2812/1 від 27.12.2012 року;

ТОВ «Торі і Компіня» за договорами №
К-0911/6 від 08.11.2012 року, № К-1211/6 від 10.11.2012
року, № К-1411/2 від 13.11.2012 року, № К-1611/2 від
15.11.2012 року, № К1511/2 від 15.11.2012 року, №
К-1911/2 від 17.11.2012 року, № К-2111/8 від 20.11.2012
року, № К-2211/8 від 21.11.2012 року, № К-2311/8 від
22.11.2012 року, № К-2611/11 від 25.11.2012 року, №
К-2811/1 від 27.11.2012 року, № К-2911/6 від 28.11.2012
року, № К-0312/6 від 30.11.2012 року, № К-3011/6 від
30.11.2012 року, № К-0512/8 від 05.12.2012 року, №
К-0612/8 від 05.12.2012 року, № К-1312/10 від 12.12.2012
року;

ТОВ «Южний Дон» за договорами № К-0911/3
від 08.11.2012 року, № К-1211/3 від 10.11.2012 року,
№ К-1411/6 від 14.11.2012 року, № К-1511/6 від
14.11.2012 року, № К-1911/12 від 17.11.2012 року, №
К-2111/2 від 20.11.2012 року, № К-2211/2 від 20.11.2012
року, № К-2311/2 від 22.11.2012 року, № К-2611/2 від
23.11.2012 року, № К-2611/3 від 24.11.2012 року, №
К-0412/4 від 04.12.2012 року, № К-0712/8 від 06.12.2012
року, № К-1012/8 від 07.12.2012 року, № К-1312/9 від
12.12.2012 року, № К-1412/9 від 14.12.2012 року, №
К-1712/8 від 14.12.2012 року, № К-2412/1 від 21.12.2012
року, № К-2712/4 від 27.12.2012 року, № К-2812/4 від
27.12.2012 року, № К-2912/4 від 28.12.2012 року;

ТОВ «Станко лідер» за договорами №
К-1211/13 від 09.11.2012 року, № К-1511/4 від 14.11.2012
року, № К-1611/4 від 15.11.2012 року, № К-1911/4 від
16.11.2012 року, № К-2011/4 від 19.11.2012 року, №
К-2111/4 від 20.11.2012 року, № К-2311/12 від 22.11.2012
року, № К-2611/16 від 23.11.2012 року, № К-2611/33
від 23.11.2012 року, № К-2911/11 від 28.11.2012 року,
№ К-3011/10 від 29.11.2012 року, № К-0312/10 від
30.11.2012 року, № К-0412/1 від 03.12.2012 року, №
К-0512/1 від 04.12.2012 року, № К-0612/1 від 05.12.2012
року, № К-0712/1 від 06.12.2012 року, № К-1012/1 від
07.12.2012 року, № К-1112/1 від 11.12.2012 року, №
К-1212/1 від 12.12.2012 року, № К-1312/1 від 12.12.2012
року, № К-1412/1 від 14.12.2012 року, № К-1712/1 від
14.12.2012 року, № К-1912/12 від 18.12.2012 року, №
К-2112/14 від 21.12.2012 року, № К-2412/11 від 21.12.2012
року;

ПП «Лотіан» за договорами № К-0705/2 від
06.05.2012 року, № К-0805/2 від 08.05.2012 року, №
К-1005/2 від 09.05.2012 року, № К-1005/3 від 09.05.2012
року, № К-1105/2 від 11.05.2012 року, № К-3105/7
від 30.05.2012 року, № К-0106/5 від 31.05.2012 року,
№ К-0811/5 від 07.11.2012 року, № К-1211/11 від
10.11.2012 року, № К-1311/1 від 12.11.2012 року, №
К-1411/1 від 13.11.2012 року, № К-1511/1 від 14.11.2012
року, № К-1611/1 від 15.11.2012 року, № К-1911/1
від 16.11.2012 року, № К-2111/10 від 20.11.2012 року,
№ К-2211/10 від 21.11.2012 року, № К-2311/10 від
22.11.2012 року, № К-2611/19 від 23.11.2012 року, №
К-2611/20 від 24.11.2012 року, № К-2611/37 від
24.11.2012 року, № К-2711/2 від 26.11.2012 року, №
К-2811/2 від 27.11.2012 року, № К-2911/2 від 28.11.2012
року, № К-3011/2 від 29.11.2012 року, № К-0312/2
від 30.11.2012 року, № К-0612/6 від 06.11.2012 року,
№ К-0712/6 від 06.11.2012 року, № К-1012/6 від
07.11.2012 року, № К-1212/4 від 11.12.2012 року, №
К-1312/4 від 12.12.2012 року, № К-1412/4 від 13.12.2012
року.

При цьому, як вірно зазначив суд першої
інстанції, в подальшому придбаний у
вказаних вище контрагентів товар було
реалізовано компанії Bunge SA, Швейцарія
за зовнішньоекономічними контрактами,
що підтверджується копіями: митних
декларацій, інвойсів, фітосанітарних
сертифікатів тощо.

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції,
здійснивши системний аналіз приписів
ст. ст. 138, 139 ПК України, прийшов до
висновку про необґрунтованість
твердження Відповідача про заниження
Позивачем валових витрат. При цьому,
суд наголосив на тому, що податковим
органом як суб'єктом владних
повноважень не доведено, що
господарські операції Позивача є
фіктивними або безтоварними, не
доведено недобросовісності Позивача
та його контрагентів. Крім того,
доказів визнання нікчемними угод суду
не надано, а отже висновки податкового
органу ґрунтуються на припущеннях, які
не підтверджені належними доказами і
не мають фактичного та правового
обґрунтування.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають,
що якщо господарське зобов'язання
визнано недійсним як таке, що вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то за
наявності наміру в обох сторін - у разі
виконання зобов'язання обома сторонами
- в доход держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а у разі виконання
зобов'язання однією стороною з другої
сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру
лише у однієї із сторін усе одержане
нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход
держави.

Враховуючи положення зазначених вище
статей ГК України, колегія суддів
вважає за необхідне підкреслити той
факт, що для визнання правочину такого,
що укладений з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, необхідно встановити факт
наявності у контрагентів або
контрагента такої мети.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та було вірно встановлено судом
першої інстанції, доказів наявності у
сторін договорів мети, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, Відповідачем надано не
було.

Таким чином, на думку суду апеляційної
інстанції, господарські операції між
контрагентами мали товарний характер
та не були вчинені з метою, яка завідомо
суперечила інтересам держави і
суспільства.

Крім того, суд першої інстанції не
врахував, що при кваліфікації
правочину за ст. 228 ЦК України має
враховуватися вина, яка виражається у
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. При цьому доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі. Однак доказів
існування такого, що набрав законної
сили вироку суду по кримінальній
справі щодо посадових осіб Позивача,
податковим органом надано не було.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон про
бухгалтерський облік) документом, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону
визначають, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
наявні у матеріалах справи документи
містять всі обов'язкові для первинних
документів реквізити та відповідають
законодавчо визначеним вимогам.

Приписи пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначають, що витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК
України до витрат операційної
діяльності, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що наявні у матеріалах справи
документи у розумінні приписів Закону
про бухгалтерський облік є первинними
документами, а тому підтверджують,
по-перше, реальність виконання
укладених Позивачем з ТОВ «БК
«Палаццо» договорів, по-друге,
правомірність включення до складу
валових витрат суми коштів, сплаченої
на виконання останніх.

Надавши оцінку наявним у матеріалах
справи документам, наданих Позивачем
на підтвердження реальності
господарських операцій з ТОВ
«Агролідер-2009», ПП «Лист-Юг», ТОВ
«Дельфа-М», НІ ТОВ НІО «Контехсистемс
ЛТД», ТОВ «Давос», ФОП ОСОБА_2, ТОВ
«Оліон», ТОВ «Ділкорн», ТОВ «АПК
«Аріана-М», ТОВ «Інтерагросоюз», ТОВ
«Воскресенськ», ТОВ «Торі і Компанія»,
ГТОВ «Технозак», ПП «Лотіан», ТОВ
«Станколідер», ТОВ «Южний Дон», ТОВ
«Крок-плюс», судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції про їх відповідність
вимогам, що закріплені приписами
чинного законодавства до первинних
документів, а тому вважає
обґрунтованою позицію Окружного
адміністративного суду м. Києва про
документальне підтвердження виконання
договірних зобов'язань з вказаними
контрагентами.

Таким чином, враховуючи викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що наявні у матеріалах справи
документи у розумінні приписів Закону
про бухгалтерський облік є первинними
документами, а тому підтверджують
реальність виконання укладених
Позивачем з ТОВ «Агролідер-2009», ПП
«Лист-Юг», ТОВ «Дельфа-М», НІ ТОВ НІО
«Контехсистемс ЛТД», ТОВ «Давос», ФОП
ОСОБА_2, ТОВ «Оліон», ТОВ «Ділкорн», ТОВ
«АПК «Аріана-М», ТОВ «Інтерагросоюз»,
ТОВ «Воскресенськ», ТОВ «Торі і
Компанія», ГТОВ «Технозак», ПП
«Лотіан», ТОВ «Станколідер», ТОВ «Южний
Дон», ТОВ «Крок-плюс»» договорів.

Окрім іншого, судова колегія вважає за
необхідне зауважити, що навіть
встановлення факту взаємовідносин
контрагента Позивача або Позивача з
фіктивними суб'єктами господарювання
не є безумовним доказом ознак
фіктивності у діяльності ТОВ
«Грінтур-Екс», оскільки приписи
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин законодавства не
ставили у залежність право формування
Позивачем валових витрат від
добросовісності платника податку, з
яким суб'єкт господарювання перебував
у господарських правовідносинах. При
цьому суд апеляційної інстанції вважає
за необхідне зазначити, що невиконання
такими особами податкових зобов'язань
тягне за собою настання
відповідальності лише для зазначених
суб'єктів і не може бути підставою для
притягнення до відповідальності
іншого суб'єкта господарювання.

Крім того, посилання податкового
органу на використання у ході
перевірки Позивача актів перевірки
контрагентів останнього як на підставу
для визнання договорів нікчемними,
колегія суддів оцінює критично з
огляду на наступне.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75
Податкового кодексу України
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Статтею 83 ПК України передбачено, що
для посадових осіб контролюючих
органів під час проведення перевірок
підставами для висновків є: документи,
визначені цим Кодексом; податкова
інформація; експертні висновки; судові
рішення; інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
контролюючі органи.

Тобто, при проведенні перевірки органи
Міндоходів повинні використовувати не
лише інформацію, отриману під час
проведення перевірок інших суб'єктів
господарювання, а й надавати оцінку
насамперед первинним документам, які
надаються на підтвердження товарності
господарської операції.

Відтак, судова колегія не може
погодитися з твердженням Апелянта про
нікчемність правочинів, укладених з
Позивачем з ТОВ «Агролідер-2009», ПП
«Лист-Юг», ТОВ «Дельфа-М», НІ ТОВ НІО
«Контехсистемс ЛТД», ТОВ «Давос», ФОП
ОСОБА_2, ТОВ «Оліон», ТОВ «Ділкорн», ТОВ
«АПК «Аріана-М», ТОВ «Інтерагросоюз»,
ТОВ «Воскресенськ», ТОВ «Торі і
Компанія», ГТОВ «Технозак», ПП
«Лотіан», ТОВ «Станколідер», ТОВ «Южний
Дон», ТОВ «Крок-плюс»», засноване
виключно на матеріалах перевірки
вказаних суб'єктів господарювання.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції про безпідставність
твердження податкового органу про
заниження Позивачем суми обсягу
експортних операцій у розмірі 42 783 358,00
грн., що призвело до помилкового
визнання частки використання товарів в
оподатковуваних операцій, судова
колегія вважає за необхідне зазначити
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
у зв'язку з постачанням насіння сої
ненасіннєвого врожаю 2011 року, яке
відбулося у грудні 2011 року, операції
були відображені Позивачем саме у 2011
році, про що свідчать наявні у
матеріалах справи вантажні митні
декларації. При цьому, згідно відміток
Миколаївської митниці, товар згідно
вказаних ВМД було вивезено за межі
митної території України 27.12.2011 року.

Відповідно до пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195
Податкового кодексу України за
нульовою ставкою оподатковуються
операції з експорту товарів (супутніх
послуг), якщо їх експорт підтверджений
митною декларацією, оформленою
відповідно до вимог митного
законодавства. Відповідно до пп. «б» п.
187.1 ст. 187 Податкового кодексу України
датою виникнення податкових
зобов'язань у разі експорту товарів є
дата оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства.

Отже, Окружний адміністративний суд м.
Києва вірно зауважив, що операції з
експорту сої правомірно відображалися
Позивачем у 2011 році.

Згідно п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу
України у разі якщо придбані та/або
виготовлені товари/послуги, необоротні
активи частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково -
ні, до сум податку, які платник має
право віднести до податкового кредиту,
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку під час їх
придбання або виготовлення, яка
відповідає частці використання таких
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях.

Приписи п. 199.2 ст. 199 Податкового кодексу
визначають, що частка використання
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях
визначається у відсотках як відношення
обсягів з постачання оподатковуваних
операцій (без урахування сум податку)
за попередній календарний рік до
сукупних обсягів постачання
оподатковуваних та неоподатковуваних
операцій (без урахування сум податку)
за цей же попередній календарний рік.
Визначена у процентах величина
застосовується протягом поточного
календарного року.

Відповідно до п. 199.4 ст. 199 Податкового
кодексу України платник податку за
підсумками календарного року здійснює
перерахунок частки використання
товарів/послуг та необоротних активів
в оподатковуваних операціях виходячи з
фактичних обсягів проведених протягом
року оподатковуваних та
неоподатковуваних операцій.

За таких обставин колегія суддів
вважає обґрунтованими висновки суду
першої інстанції про те, що коригування
частки використання товарів/послуг,
необоротних активів в оподатковуваних
операціях за підсумками 2012 року
Позивачем здійснено у відповідності до
вимог ст. ст. 187, 195, 199 ПК України.

Щодо оцінки решти висновків суду
першої інстанції, судова колегія
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції в ході
перегляду оскаржуваної постанови не
було встановлено порушень, допущених
судом першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
рішення Окружного адміністративного
суду м. Києва переглядалось в межах
апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Грінтур-Екс» до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників про скасування
податкових повідомлень-рішень - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається у порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.