Справа № 127/4003/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 127/4003/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук Т.П.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Смілянець Е. С.

судді: Матохнюк Д.Б. Сушко О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Вінницької міської ради про визнання
рішення виконавчого комітету
пртиправним та його скасування, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Вінницького міського суду Вінницької
області з адміністративним позовом до
виконавчого комітету Вінницької
міської ради про визнання рішення
протиправним та його скасування.

Вінницький міський суд Вінницької
області ухвалою від 07.04.2014 року
вказаний позов залишив без розгляду, у
зв'язку з попущенням позивачем строку
передбаченого ст.99 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт проси ть
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та направити справу для продовження
розгляду.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник наголошує на тому, що
відповідачем не дотримано обов'язку
стосовно повідомлення позивача про
прийняття оскаржуваного рішення, а
відтак останній був позбавлений
можливості вчасно реалізувати своє
право звернення до суду у строк
передбачений ч.2 ст.99 КАС України.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, а рішення суду першої
інстанції скасувати, виходячи з
наступного.

Так, суд першої інстанції залишаючи
позовну заяву без розгляду виходив з
пропущення позивачем шестимісячного
строку звернення до суду, а відтак
наявності правових підстав для
залишення адміністративного позову
без розгляду.

Проте до зазначених висновків суду
першої інстанції, колегія суддів
ставиться критично, з огляду на
наступне.

Відповідно до статей 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Строк звернення до адміністративного
суду з адміністративним позовом - це
проміжок часу після виникнення спору у
публічно-правових відносинах, протягом
якого особа має право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою за вирішенням цього спору і
захистом своїх прав, свобод чи
інтересів.

Дотримання строку звернення з
адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права на позов у
публічно-правових відносинах. Вона
дисциплінує учасників цих відносин у
випадку, якщо вони стали спірними,
запобігає зловживанням і можливості
регулярно погрожувати зверненням до
суду, сприяє стабільності діяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
виконання своїх функцій. Відсутність
цієї умови приводила б до постійного
збереження стану невизначеності у
публічно-правових відносинах.

Отже, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що строк звернення до
суду з адміністративним позовом, у
спірних правовідносинах, визначено
ст.99 КАС України.

Разом з тим у відповідності до ст. 100 КАС
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Так, предметом оскарження у даній
справі слугує рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
13.10.2011 року №2464 «Про часткові зміни в
рішенні виконкому міської ради від
27.05.2010 року №1075», яким скасовано п.3.6
рішення виконавчого комітету від 27.05.2010
року №1075 про безоплатну передачу
вказаної кімнати в приватну власність
громадян та доручено комунальному
підприємству скасувати реєстрацію
права власності на вказану кімнату, яка
зареєстрована за позивачем та
анулювати в паспортах та свідоцтві про
народження помітки про використання
права на безоплатну приватизація
житла.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд
першої інстанції посилався на заяву
позивача від 15.09.2011 року щодо
повернення у комунальну власність
кімнати №39 в гуртожитку по
вул.Станіславського,26 м.Вінниця, проте
не взяв до уваги той факт, що вказана
заява жодним чином не свідчить про
обізнаність апелянта з оскаржуваним
рішенням, оскільки позивач не міг бути
обізнаним наперед про результат її
розгляду.

Водночас матеріали справи не містять
жодних доказів, що оскаржуване рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради від 13.10.2011 року №2464 «Про
часткові зміни в рішенні виконкому
міської ради від 27.05.2010 року №1075»
надсилалось на адресу позивача, а
відтак останній міг бути не обізнаний
про його існування та був позбавлений
права вчасно його оскаржити.

При цьому дослідивши матеріали справи
варто зауважити, що підставою
звернення позивача до виконавчого
комітету Вінницької міської ради
слугувало повернення у комунальну
власність кімнати №39 в гуртожитку по
вул.Станіславського,26 м.Вінниця, проте
замість рішення про прийняття або
відмови у прийнятті зазначеної кімнати
у комунальну власність, відповідач
прийняв рішення яким взагалі скасував
п.3.6 рішення виконкому від 27.05.2010 року
№1075 про безоплатну передачу вказаної
кімнати в приватну власність громадян,
що є нелогічним за наслідком розгляду
даної заяви, та в черговий раз свідчить
про те, що позивач апріорі не міг
передбачити прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 3 Конституції України
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Зазначене конституційне положення
відтворене у ст. 8 КАС України у вигляді
принципу верховенства права, яким суд
повинен керуватися при вирішенні
справи.

Згідно зі ст. 55 Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Як свідчать матеріали справи, позивач
цим правом скористався, водночас
невчасна реалізація цього права у
зв'язку з поважними причинами, не може
бути перешкодою у доступі до
правосуддя.

При вирішенні зазначеного клопотання,
суд першої інстанції повинен був
врахувати вимоги ст.6 Конвенції про
захист людини і основоположних свобод,
з якої випливає обов'язок держави
забезпечити особі реальну можливість
доступу до захисту своїх прав в суді,
зокрема з можливістю звільнення
останньої від сплати судового збору з
врахуванням її майнового стану, у
противному випадку, це можна
розглядати як порушення права на
справедливий судовий розгляд,
гарантований п.1 ст.6 вказаної
Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена цим Кодексом (ч. 4
ст. 6 КАС України).

При винесенні оскаржуваної ухвали про
повернення позовної заяви, на думку
колегії суддів, суд першої інстанції
зобов'язаний був врахувати вищевказані
норми процесуального права та надати
апелянту реальну можливість
скористатись його правами на
справедливий судовий захист.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
зроблено передчасний висновок щодо
пропущення позивачем строку звернення
до суду у зв'язку з відсутністю доказів
поважності причин його пропуску.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу суду, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі, і направити справу для
продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Вінницької міської ради про визнання
рішення виконавчого комітету
пртиправним та його скасування, -
скасувати.

Справу направити до Вінницького
міського суду Вінницької області для
продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Матохнюк Д.Б.

Сушко О.О.