Справа № 805/3673/14
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чучко В.М.
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
справа №805/3673/14

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Арабей Т.Г., Василенко Л.А., при
секретарі судового засідання Варчук
О.М., за участю представника позивача
Стельника Д.В., представника
відповідача Шашкової В.В., розглянув у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року у справі № 805/3673/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове
Донецької області про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н
О В И В:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року відмовлено у задоволені
уточненого позову Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове
Донецької області про стягнення
витрат, пов'язаних з виплатою пенсії у
розмірі 2092,62 грн.

Позивач з таким судовим рішення не
погодився, подав апеляційну скаргу, в
якій просив постанову суду першої
інстанції скасувати, як прийняту з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що всі особи, зазначені в
розрахунку позову, є непрацездатними
та знаходилися на утриманні
годувальників. Крім того, суд першої
інстанції роблячи висновок про те, що
ОСОБА_4 не належала до категорії
непрацездатних осіб, не звернув уваги
на те, що остання на момент смерті
годувальника здійснювала догляд за
дитиною, яка не досягла 8 років, а тому
Фонд зобов'язаний відшкодувати
понесені позивачем витрати з виплати
пенсії.

Представник позивача в судовому
засіданні просив апеляційну скаргу
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, здійснюючи апеляційний
перегляд справи в межах доводів
апеляційної скарги, вважає, що останню
необхідно залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що період з грудня 2013 року
по лютий 2014 року позивачем до
відповідача направлено акти
щомісячної звірки особових справ
пенсіонерів, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідач відмовився прийняти до
відшкодування сплачені Управлінням
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві по
справам громадян (ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7) за період з грудня 2013
року по лютий 2014 року на загальну суму
2092,62 грн.

Відмова обґрунтована тим, що
вищезазначені особи на момент смерті
годувальників були працездатними, тому
не мали право на страхові виплати.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволені позовних вимог виходив з
того, що оскільки особи, яким була
призначення пенсія, у зв'язку з втратою
годувальника, на час смерті
годувальника були працездатними, тому
відповідач не зобов'язаний
відшкодовувати позивачу понесені
витрати з виплати пенсій.

Крім того, відмовляючи в частині вимог
по відшкодуванню пенсії ОСОБА_7, суд
першої інстанції також зазначив, що
оскільки нещасний випадок з померлим
годувальником стався на території
Російської Федерації після розпаду
СРСР, то з урахуванням приписів Угоди
про взаємне визнання прав на
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або пішим ушкодженням
здоров'я, які пов'язані з виконанням
ними трудових обов'язків, від 09.09.1994 p.,
належним страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, котра стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території Російської Федерації є
уповноважений орган Російської
Федерації

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відмову в задоволені позову з огляду на
наступне.

Частиною 4 статті 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
передбачено, що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відповідно до підпункту «г» п.1 ч.1 ст. 21
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Крім того, ч.2 ст. 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ
передбачено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Відповідно із ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності", страховими виплатами
є грошові суми, які згідно із статтею 21
цього Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:

1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого);

3) страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому;

4) страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника;

5) страхової виплати дитині, яка
народилася інвалідом внаслідок
травмування на виробництві або
професійного захворювання її матері
під час вагітності;

6) страхових витрат на медичну та
соціальну допомогу.

Згідно із ст. 33 Закону, у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Тобто, коло осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до Закону № 1105 вужче, ніж
коло осіб, яким призначається пенсія у
зв'язку з втратою годувальника на
загальних умовах.

Згідно ст. 28 Закону № 1105 страховими
виплатами є грошові суми, які згідно із
статтею 21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку. Зазначені
грошові суми, в тому числі, складаються
із страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Водночас, для визнання суми пенсії по
втраті годувальника саме страховою
виплатою в розумінні Закону № 1105,
підставою для такої виплати Закон
визначає обов'язкову наявність
страхового випадку.

Згідно ст. 13 Закону № 1105 страховим
випадком є нещасний випадок на
виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг. Факт нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України "Про
охорону праці". Підставою для оплати
потерпілому витрат на медичну
допомогу, проведення медичної,
професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами.

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що страховиком, який має виплачувати
пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який постраждав
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, особам, зазначеними в ст. 33
Закону № 1105-ХІV, (а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати), є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, за
наявності страхового випадку.

З матеріалів справи вбачається, що
пенсіонери по втраті годувальника,
зазначені в розрахунку до позову, на
момент смерті їх годувальників не були
непрацездатними в розмінні 33 Закону №
1105-ХІV, а тому суд першої інстанції
вірно дійшов до висновку про те, що
витрати позивача на виплату цим особам
пенсії не підлягають відшкодуванню за
рахунок відповідача.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 на
момент смерті годувальника
здійснювала догляд за дитиною, яка не
досягла 8 років, а тому Фонд
зобов'язаний відшкодувати понесені
позивачем витрати з виплати пенсії,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки після досягнення дитиною
ОСОБА_4 восьмирічного віку, ОСОБА_4
втратила статус утриманців в розумінні
ст.33 Закону України № 1105, а з ним і право
на отримання страхових виплат з цих
підстав, а тому відсутній обов'язок
відповідача відшкодовувати витрати на
виплату пенсії ОСОБА_4

В той же час, висновок суду першої
інстанції про відсутність обов'язку
Фонду по відшкодуванню пенсії ОСОБА_7,
оскільки нещасний випадок з померлим
годувальником стався на території
Російської Федерації після розпаду
СРСР, колегія суддів вважає помилковим,
оскільки Угода про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням або пішим
ушкодженням здоров'я, які пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків,
від 09.09.1994 p., на яку послався суд, не
регулює питання пенсійного
забезпечення, а стосується порядку
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, складові якої наведені в
статті 1195 Цивільного кодексу України,
статтях 28 і 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (втрачений внаслідок
втрати чи зменшення професійної
працездатності заробіток, одноразова
допомога, відшкодування моральної
шкоди, додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо).

Таким чином, витрати Управління
Пенсійного Фонду України по виплаті
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасних випадків на виробництві, що
сталися з ними на території СРСР і
Росії, як в період входження до складу
СРСР, так і в період входження до складу
СНД, підлягають відшкодуванню за
рахунок Фонду соціального страхування
від нещасних випадків як належного
страховика від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 12 грудня 2013 року у
справі № К/800/3601/13, яка була підтримана
Верховним Судом України в постанові
від 22 квітня 2014 року у справі № 21-33а14.

В той же час, оскільки ОСОБА_7 на момент
смерті її годувальника не була
непрацездатною в розмінні 33 Закону №
1105-ХІV, тому витрати позивача на виплату
цій особі пенсії не підлягає
відшкодуванню за рахунок відповідача.

Оскільки частково помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права не потягло
невірного вирішення спору в цій
частині, то підстави для зміни або
скасування судового рішення відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції, справа по суті вирішена
вірно, однак частково з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, яке не є підставою для
скасовування або зміни судового
рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У
Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року у справі № 805/3673/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове
Донецької області про стягнення
заборгованості залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня її складення в
повному обсязі.

У повному обсязі ухвала виготовлена 23
травня 2014 року.

Колегія суддів
М.М. Гімон

Т.Г. Арабей

Л.А.
Василенко