Справа № 826/4682/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2014 року 09 год. 42 хв.
№ 826/4682/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про скасування податкового
повідомлення - рішення від 13 січня 2014
сплату боргу (недоїмки) №Ф-3 від 07
березня 2014 року, рішення про
застосування штрафних санкцій № 000081701
від 07 березня 2014 року, -
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулась Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП
ОСОБА_1.) з позовом до Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі -
відповідач, ДПІ в Оболонському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві) про скасування
податкового повідомлення - рішення від
сплату боргу (недоїмки) №Ф-3 від 07
березня 2014 року, рішення про
застосування штрафних санкцій № 000081701
від 07 березня 2014 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що висновки
Акта ДПІ в Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 20.12.2013р.
результатами проведення
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р.,
документально та нормативно не
підтверджуються. Зокрема, позивач
наголошує на тому, що позиція
податкового органу щодо нереальності
(нікчемності) господарського
правочину, укладеного між ФОП ОСОБА_1 і
ТОВ «Стайлес» (договір про надання
послуг від 09.11.2012р.) фактично
ґрунтується на помилкових висновках
контролюючого суб'єкта про надання
послуг товариством у період до його
створення та державної реєстрації.
Натомість реальність спірних
фінансово-господарських операцій
підтверджується всіма необхідними та
належним чином складеними первинними і
розрахунковими документами та
безпосередньо пов'язані із
господарською діяльністю ТОВ ОСОБА_1 (а
саме: проведення пошиття дитячого
одягу). Крім того, в періоди укладення
та виконання вказаного Договору всі
його Сторони (тобто Замовник і
Виконавець) були зареєстровані в
установленого законодавством України
порядку. Що ж до віднесення
відповідачем зазначеного вище
договору про надання послуг до
правочинів, що порушують публічний
порядок, а тому й до нікчемних
правочинів, напряму суперечить змісту
норми ст. 228 Цивільного кодексу України.
Відповідач проти позову заперечував,
надавши до суду письмові заперечення
б/н від 08.05.2014р. В обґрунтування своєї
позиції посилається на те, що
працівником податкового органу під час
планової перевірки позивача було
встановлено віднесення останнім до
складу валових витрат сум, сплачених
ТОВ «Стайлес» за надані маркетингові
послуги та за консультування з питань
оподаткування, які були надані за
період з 01.01.2012р. по 25.11.2012р. У той же час,
зазначене товариство зареєстровано
лише 03.09.2012р., а отже, на думку
працівника податкового органу, не
могло виконувати названі роботи у
відповідний період. Також, згідно
наданих під час перевірки документів,
позивач припинила здійснювати пошив та
реалізацію одягу з жовтня 2012 року, а
отже проведені консультування та
маркетингові послуги не пов'язані з
витратами, які формують собівартість
реалізованих. Згідно висновків цього
Акта перевірки ФОП ОСОБА_1, зокрема,
допустила порушення наступних норм
податкового законодавства України: п.
177.2 ст. 177 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження податку з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності у сумі 5 625,00
грн. за 2012 рік та абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», що призвело до
не нарахування і несплати суми єдиного
внеску, нарахованого з чистого
оподатковуваного доходу у розмірі 13 012,
За наслідками проведеної перевірки ДПІ
в Оболонському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві винесено податкове
повідомлення-рішення від 13.01.2014р. №
(недоїмки) № Ф-3 від 07 березня 2014 року та
рішення №000081701 від 07 березня 2014 року.

В судових засіданнях по справі
представник позивача підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судових
засіданнях заперечував проти позовних
вимог та просив відмовити в їх
задоволенні.

12.05.2014р. в судовому засіданні судом було
ухвалено перейти до письмового
провадження на підставі ч. 4 ст. 122
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на таке.

В ході судового розгляду було
встановлено, що протягом періоду з
02.12.2013р. по 13.12.2013р. згідно з нормами
ст.ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу
України, на підставі наказу від 20.11.2013р.
№ 1077 та плану - графіка проведення
документальних планових перевірок
суб'єктів господарювання на IV квартал
2013 року працівником ДПІ в Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
проведена документальна планова
виїзна перевірка діяльності ОСОБА_1
податковий номер НОМЕР_1 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р., правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р., за результатами якої складений
Акт від 20.12.2013р. № 851-26-54-17-01-13- (далі
- Акт перевірки).

В ході проведення вказаної
документальної перевірки перевіряючим
встановлено включення до складу
валових витрат 37500,00 грн., сплачених ФОП
ОСОБА_1 за надані ТОВ «Стайлес»
маркетингові послуги та
консультування з питань оподаткування
у 2012 році.

При цьому, виконавець зазначених
послуг зареєстрований лише 03.09.2012р., що
виключає, на думку перевіряючого,
можливість надання таких послуг у
відповідний період. Також, згідно
наданих позивачем первинних
документів, остання припинила
здійснювати пошив та реалізацію одягу
з жовтня 2012 року, а отже проведені
консультування та маркетингові
дослідження не пов'язані з витратами,
які формують собівартість
реалізованих товарів, що виключає
включення їх до складу валових витрат.
Наведене, стало підставою для висновку
про завищення суб'єктом господарювання
валових витрат на 37 500,00 грн. Виявлення
не включення відповідної суми до
оподатковуваного доходу також стало
підставою для донарахування єдиного
внеску з відповідної суми.

В розділі «Висновок» Акта перевірки
від 20.12.2013р. № 851-26-54-17-01-13-
перевіряючий встановив, зокрема,
порушення ФОП ОСОБА_1 наступних норм
законодавства України:

- п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
за 2012 рік на суму 5 625,00 грн.;

- абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», що призвело до
не нарахування та несплати єдиного
внеску, нарахованого з чистого
оподатковуваного доходу у розмірі 13
012,50 грн.

Не погоджуючись з висновками Акта
документальної перевірки позивач
30.12.2013р. подав до ДПІ в Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
письмові заперечення на Акт перевірки
з обґрунтуванням своєї позиції.

Листом від 11.01.2014р. № 71/3/26-54-17-01-24
відповідач залишив висновки Акта
перевірки без змін, а заперечення ФОП
ОСОБА_1 - без задоволення.

13.01.2014р. ДПІ в Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві на підставі Акта
перевірки від 20.12.2013р. №
851-26-54-17-01-13- прийняла:

- податкове повідомлення-рішення
№1, яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54
Податкового кодексу України та
відповідно до п. 123.1 ст. 123 цього Кодексу,
за порушення вимог п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України, визначило
ФОП ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування у
розмірі 7931,25 грн., в т.ч. 5625,00 грн. -
основний платіж, 1406,25 грн. - штрафні
(фінансові) санкції;

- рішення №1 про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, яким за
порушення абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», донарахувало
ФОП ОСОБА_1 суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 13012,50
грн., та на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25
зазначеного Закону застосувало
штрафні санкції у розмірі 6506,25 грн.

Не погоджуючись з названими рішеннями
податкового органу, ФОП ОСОБА_1 27.01.2014р.
звернулась до Головного управління
Міндоходів у м. Києві зі скаргою, за
результатами розгляду якої 25.02.2014р.
прийнято рішення про її часткове
задоволення.

Прийняття відповідного рішення стало
підставою для винесення відповідачем
07.03.2014р.:

- рішення №000081701 про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, яким за
порушення абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», донарахувало
ФОП ОСОБА_1 суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 13012,50
грн., та на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25
зазначеного Закону застосувало
штрафні санкції у розмірі 650, 53 грн.;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки), в
якій зазначено про необхідність
сплатити суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску у розмірі 13 012, 50 грн.

За наслідками оскарження зазначених
рішень та вимоги до Міністерства
доходів і зборів України, рішенням від
27.03.2014р. №1813/3/99-99-10-01-07-15 їх залишено без
змін.

Вважаючи висновки податкового органу
необґрунтованими, а рішення такими, що
прийняті з порушенням вимог чинного
законодавства, ФОП ОСОБА_1 звернулась з
відповідним позовом до суду.

При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.

В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), який набрав чинності 01 січня
2011 року, «витрати» - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Одночасно згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14
цього Кодексу «господарська
діяльність» - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
цього Кодексу).

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України визначено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Наведені положення Податкового
кодексу України є загальними та
застосовуються незалежно від
організаційно-правової форми субєкта
господарювання.

У той же час, особливості оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування
врегульовані положеннями статті 177 ПК
України.

Відповідно до п. 177.2. названої статті
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 177.4. ст. 177 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Крім цього, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010р. №
2464-VI з наступними змінами та
доповненнями, у відповідній редакції
(далі по тексту - Закон України від
08.07.2010р. №2464-VI) закріплено, що фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності є
платниками єдиного внеску.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 названого Закону,
для платників, зазначених у пункті 4
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
та 5 частини першої статті 4 цього
Закону, єдиний внесок нараховуються на
суму доходу (прибутку), отриманого від
їх діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що базою оподаткування податком на
доходи фізичних осіб так само як і для
нарахування єдиного внеску є сума
доходу (прибутку), отриманого за
наслідками господарської діяльності
таких осіб.

Отже, визначальним питанням для
вирішення справи є правомірність
висновків податкового органу щодо
заниження позивачем суми
оподатковуваного доходу у зв'язку з
безпідставним включенням до складу
валових витрат грошових коштів,
сплачених ТОВ «Стайлес» за виконані
роботи та надані послуги.

В ході судового розгляду встановлено,
що 09.11.2012р. ФОП ОСОБА_1 (Замовник) і
ТОВ «Стайлес» (Виконавець) було
укладено письмовий договір про надання
послуг б/н, відповідно до умов якого
Замовник доручає, а Виконавець
зобов'язується надати останньому
послуги з проведення маркетингових
досліджень у 2012 році за напрямками, що
зацікавлять Замовника, а також
консультування з питань оподаткування
за результатами ведення
підприємницької діяльності у 2012 році.

Напрями здійснення маркетингових
досліджень закріплені у розділі 4
названого Договору та становлять:

- можливість та перспективи ведення
комерційних операцій;

- визначення діючих та потенційних
конкурентів;

- загальна характеристика умов роботи
конкурентів (джерела сировини та
комплектуючих, наявність
постачально-збутової мережі та ін.);

- загальна характеристика обігу
продукції конкурентів (обсяг
пропозиції, якість, ціни, сервіс,
розрахунки та ін.);

- розрахунки цін, відомості про їх
динаміку у 2012 році;

- ступінь розвитку ринкової
інфраструктури (транспорт, склади,
мережі, зв'язки та ін.);

- ступінь розвитку комерційної
інфраструктури (посередники);

- попит на продукцію, перспективи його
розвитку; відомості про потенційних
споживачів;

- можливість, доцільність та
ефективність проведення рекламних
кампаній; прогноз стану кон'юнктури на 6
місячний термін;

- стан і практика застосування
господарського законодавства.

Крім того, згідно п. 5.1. Договору про
надання послуг закріплено, що
Виконавець зобов'язаний надати
результати досліджень у термін 20
календарних днів з моменту підписання
даного Договору.

Винагорода Виконавця визначена
розділом 8 Договору та становить 25 000, 00
грн. за маркетингові дослідження та 20
000, 00 грн. - за консультування з питань
оподаткування.

На підтвердження факту виконання
Сторонами своїх договірних зобов'язань
(надання послуг та відповідно оплати їх
вартості) за вказаним Договором
позивачем були надані суду наступні
оригінали та копії первинних і
розрахункових документів:

- договору про надання послуг від
09.11.2012р. за № 17/05-11;

- актів здачі - прийняття робіт (надання
послуг) №40911 від 25.11.2012р. та №50911 від
30.11.2012р.;

- податкових накладних від 09.11.2012р. № 40911
на суму 25000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 4166,67 грн.),
від 09.11.2012р. №50911 на суму 20000,00 грн. (в т.ч.
ПДВ - 3333,33 грн.);

- платіжного доручення №595 від 09.11.2012р.
на суму 45 000, 00 грн.

Аналізуючи положення Договору про
надання послуг, суд вважає помилковим
висновок податкового органу щодо його
виконання протягом 2012 року, оскільки
домовленістю між суб'єктами
господарювання чітко закріплено
надання послуг саме протягом 20
календарних днів з моменту підписання
Договору (п. 5.1.).

Відповідно до положень статті 91
Цивільного кодексу України юридична
особа здатна мати такі ж цивільні права
та обов'язки (цивільну правоздатність),
як і фізична особа, крім тих, які за
своєю природою можуть належати лише
людині. Цивільна правоздатність
юридичної особи виникає з моменту її
створення і припиняється з дня
внесення до єдиного державного реєстру
запису про її припинення.

Як вбачається з матеріалів справи та
проти чого не заперечують сторони, ТОВ
«Стайлес» зареєстроване 03.09.2012р.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що саме з 03.09.2012р. ТОВ
«Стайлес» набуло цивільної
правоздатності, а отже станом на
09.11.2012р. могло виступати стороною
договору та виконувати його.

Посилання відповідача на те, що з
жовтня 2012 року ФОП ОСОБА_1 припинила
пошиття та реалізацію одягу на
обґрунтування правомірності зменшення
валових витрат суб'єкта господарювання
суд також до уваги не приймає, оскільки
податковим органом не надано жодних
доказів на підтвердження існування
таких обставин, у той час як позивачем
надано первинні бухгалтерські
документи (видаткові накладні), якими
підтверджується здійснення
підприємницької діяльності, а саме
проведення закупівлі матеріалів,
необхідних для пошиття та реалізація
виготовленої продукції.

З огляду на вище викладене, а також
враховуючи приписи ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд приходить до висновку, що
суб'єкт владних повноважень не довів
правомірність виключення зі складу
валових витрат сум, сплачених
позивачем ТОВ «Стайлес» за надані
останнім послуги з підстав, зазначених
у акті перевірки.

Однак, суд вважає за необхідне звернути
увагу на таке.

Порядок оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами затверджений наказом
Міністерства фінансів України від
14.03.2013р. № 395, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 12.04.2013р.
за № 607/23139 (далі по тексту - Порядок №
395).

Пунктом 1.1. названого Порядку
закріплено, що його розроблено
відповідно до вимог Податкового
кодексу України (далі - Кодекс) для
використання посадовими особами
органів державної податкової служби
при оформленні матеріалів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами (резидентами, нерезидентами), у
тому числі самозайнятими особами, які
мають, одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з Кодексом або
податковими законами і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів відповідно до Кодексу.

Згідно з п. 1.6 та 1.7. Порядку № 395 за
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини діяльності платника
податків, які стосуються фактів
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби. Факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та повною
мірою, з посиланнями на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
обліку та підтверджують наявність
зазначених фактів.

Проте, у порушення наведених положень,
посадовою особою відповідача під час
проведення перевірки позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. не
було перевірено реальність отриманих
послуг, а також виробнича необхідність
суб'єкта господарської діяльності в
отриманні таких послуг, що є необхідною
умовою для підтвердження правильності
визначення розміру валових витрат та,
відповідно, суми оподатковуваного
прибутку.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про необхідність на підставі ч. 2 ст. 11,
п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визнання
протиправними та скасування спірних у
справі рішень суб'єкта владних
повноважень, оскільки відповідачем не
було доведено обставини, виявлення
яких під час перевірки зумовило
зменшення суми валових витрат позивача
та донарахування податку на доходи
фізичних осіб та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує з Державного бюджету
України на користь позивача фактично
здійснені та документально
підтверджені судові витрати в розмірі
182, 70 грн.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. 11, ст.ст. 69 - 71, ст.
94, ст.ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 13 січня 2014 року № 1.

3. Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві від 07 березня 2014 року №
000081701 про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.

4. Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної податкової інспекції
в Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про сплату боргу (недоїмки) від 07
березня 2014 року № Ф-3.

5. Присудити з Державного бюджету на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (місцезнаходження: 04214, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 коп. судового
збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова