Справа № 2а-18841/11/2670
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/43469/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві про зобов'язання
вчинити певні дії за касаційною
скаргою Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
м. Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 березня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 червня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з
адміністративним позовом та з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив визнати протиправною
бездіяльність Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві щодо
несвоєчасного розгляду його заяви від
19.05.2011 року про погодження висновку
обстеження зелених насаджень в зв'язку
з будівництвом житлового будинку за
адресою: м. АДРЕСА_1 та бездіяльність,
яка виявилась у ненаданні відповіді на
письмове звернення ОСОБА_4 від 15.08.2011
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 березня 2012 року позовні вимоги
задоволені в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 березня 2012 року залишено без змін.

Відповідач, Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві не погодилось з
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 березня 2012 року та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 червня 2012 року, і звернулось до
суду з касаційною скаргою, в який
просить їх скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на порушення
норм матеріального права, що призвело
до ухвалення незаконних судових
рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

19.05.2011 року ОСОБА_4 звернувся до
Начальника Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві з заявою про
погодження Висновку № 357 обстеження
зелених насаджень в зв'язку з
будівництвом житлового будинку по
АДРЕСА_1 до якої були додані копія
витягу з бази даних Державного
земельного кадастру, копія
листа-доручення заступника Київського
міського голови -секретаря Київради та
Висновок № 357.

З огляду на неотримання відповіді на
попереднє письмове звернення, 15.08.2011
року ОСОБА_4 надіслав відповідачу
рекомендованим листом заяву, в якій
повторно просив погодити висновок
обстеження земельних насаджень та
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для будівництва
житлового будинку, а також просив
повідомити про необхідність надання
додаткових документів.

Про результати розгляду заяви ОСОБА_4
просив повідомити його письмово
рекомендованим листом у строк,
передбачений в ст. 20 Закону України
«Про звернення громадян».

Зазначена вище заява була одержана
відповідачем 17.08.2011 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення рекомендованого поштового
відправлення.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з яким погодився
Київський апеляційний
адміністративний суд дійшли висновку
про неправомірну бездіяльність
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
м. Києві, оскільки відповідь за
результатами розгляду заяви ОСОБА_4
від 15.08.2011 року, оформлена листом №
01/1-13/р-86, до відома позивача доведена не
була.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, на
підставі наступного.

Статтею 40 Конституції України
встановлено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, що зобов'язані
розглянути звернення і дати
обґрунтовану відповідь у встановлений
законом строк.

Частиною другою статті 34 Конституції
України встановлено, що кожен має право
вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір.

Згідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про
звернення громадян», громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч.1 ст. 5 вказаного Закону,
звернення адресуються органам
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємствам,
установам, організаціям незалежно від
форм власності, об'єднанням громадян
або посадовим особам, до повноважень
яких належить вирішення порушених у
зверненнях питань.

Відповідно до ст. 15 Закону органи
державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки. Рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених у заяві
(клопотанні), доводиться до відома
громадянина в письмовій формі з
посиланням на Закон і викладенням
мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 18 Закону громадянин,
який звернувся із заявою чи скаргою до
органів державної влади, місцевого
самоврядування має право одержати
письмову відповідь про результати
розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

З аналізу вищенаведених норм
вбачається, що заяви (клопотання)
громадян, розглядаються і вирішуються
по суті у місячний термін з наданням
заявнику письмової відповіді про
результати розгляду звернення.

Застосування до спірних правовідносин
зазначених норм Закону дає підстави
стверджувати, що відповідач, отримавши
звернення позивача від 19.05.2011 року та
від 15.08.2011 року, зобов'язаний був в
місячний термін розглянути таке
звернення та надати обґрунтовану
відповідь за результатами його
розгляду.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, станом на дату звернення до
суду першої інстанції позивач
відповіді не отримував.

Оскільки Державним управлінням
охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві у встановлений
Законом строк не надано відповіді на
звернення ОСОБА_4, суд касаційної
інстанції вважає, що дії відповідача
порушують право ОСОБА_4 на реалізацію
своїх соціально-економічних,
політичних та особистих прав і
законних інтересів, встановлених
Законом України «Про звернення
громадян».

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 березня 2012 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 червня 2012 року ґрунтуються на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду
попередніх інстанції, тому підстави
для скасування або зміни рішень
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС
України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в м. Києві
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23 березня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін