Справа № 806/789/14
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"21" травня 2014 р.
Справа № 806/789/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Одемчука Є.В.

суддів:
Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "24" березня
2014 р. у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Житомирі
про стягнення коштів ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом в якому, з урахуванням
уточнення позовних вимог, просить
стягнути з відповідача 8944,95 грн. витрат
по основному розміру пенсії,
щомісячній цільовій грошовій допомозі,
сумі допомоги на поховання, витратах на
виплату та доставку пенсій щодо
зазначених в розрахунках особах.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Житомирі на
користь управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області 363,90 грн. витрат по основному
розміру пенсії, щомісячній цільовій
грошовій допомозі, сумі допомоги на
поховання, витратах на виплату та
доставку пенсій щодо зазначених в
розрахунках особах.

Не погоджуючись з даною постановою,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази та проаналізувавши
на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що позивач звернувся до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань з метою проведення звірки
та відшкодування витрат по особових
справах потерпілих, про що складено
акти щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих за жовтень
- грудень 2013 року.

Витрати на виплату вищевказаних видів
соціальної допомоги не були прийняті
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
до заліку для відшкодування, зокрема
щодо ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25. Підставою для
неприйняття відповідачем до заліку
витрат на виплату пенсій вказаним
особам, стало те, що акти по справах
зазначених потерпілих, не відповідають
вимогам Положення про розслідування і
облік нещасних випадків на виробництві
і не можуть мати доказової сили і бути
підставою для відшкодування
відповідачем позивачу виплачених
пенсій.

Колегія суддів, не в повній мірі
погоджується з висновком суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений ст. 21 Закону.
Відповідно до положень цієї статті
Фонд зобов'язаний у встановленому
законом порядку своєчасно та в повному
обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Пенсійне забезпечення громадян
України відповідно до ст.10 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
здійснюється органами Пенсійного
фонду України. Призначення та виплата
пенсій, в тому числі пенсій по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

З набранням чинності Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999року №1105-ХІУ
(далі - Закон), обов'язок відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
в разі його смерті при настанні
страхового випадку, зокрема, виплати
йому або особам, які перебувають на
його утриманні пенсій по інвалідності
у зв'язку із втратою годувальника,
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Відповідно до пункту 5 статті 24 Закону,
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Надаючи правову оцінку спірним
обставинам справи, колегією суддів
враховано, що відповідно до ст.2 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Отже, якщо за законодавством СРСР або
законодавством України (що діяло на
момент травмування на виробництві або
професійного захворювання) було
встановлено право на отримання
відшкодування шкоди завданої трудовим
каліцтвом або професійним
захворюванням, то такі особи
відповідно мають право на забезпечення
по страхуванню від нещасного випадку
відповідно до норм Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності". У такому випадку на
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань покладається
обов'язок по відшкодуванню виплат,
проведених пенсійним фондом, названим
особам.

Якщо ж за законодавством СРСР або
законодавством України (що діяло на
момент травмування на виробництві або
професійного захворювання) не було
встановлено права на отримання
відшкодування шкоди завданої трудовим
каліцтвом або професійним
захворюванням, то такі особи,
відповідно, не мають право на
забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до Закону
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а відповідно Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань не має обов'язку по
відшкодуванню виплат, проведених
Пенсійним фондом, названим особам.

Щодо витрат по особових справах ОСОБА_3,
ОСОБА_21, ОСОБА_18 та ОСОБА_25, слід
зазначити слідуюче.

Відповідно до Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві, затвердженого
постановою Президії ВЦСПС у 1954 році, п.1
Правил відшкодування шкоди
підприємствами, установами та
організаціями шкоди заподіяної
робітникам і службовцям каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я пов'язаною
із їх роботою", затверджених Постановою
Державного комітету Ради Міністрів
СРСР з питань праці та заробітної плати
і Президії ВЦРПС від 22.12.1961року №483/25 та
п. 1 Правил відшкодування шкоди
підприємствами, установами та
організаціями збитку заподіяного
робітникам і службовцям каліцтвом або
іншим ушкодженням» здоров'я пов'язаним
із виконання ними трудових обов'язків",
затверджених постановою Ради
Міністрів СРСР №690 від 3 липня 1984 р.,
Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.06.1994 року №472, що були чинними на
період отримання травми потерпілими,
підприємство не відшкодовувало шкоду
якщо у нещасному випадку не було його
вини.

Наявними у справі доказами
підтверджуються обставини, що у
нещасних випадках перелічених осіб
вини підприємства не було, а відтак за
законодавством, що діяло до прийняття
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" такі особи не набули
права на відшкодування шкоди
підприємством.

З врахуванням встановлених обставин
справи та ст. 2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" за законодавством СРСР
або законодавством України (що діяло на
момент травмування на виробництві або
професійного захворювання) перелічені
особи не мали права на отримання
відшкодування підприємством шкоди
завданої трудовим каліцтвом, а відтак
такі особи відповідно не мають право на
забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до Закону
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а відповідно Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань не має обов'язку по
відшкодуванню виплат, проведених
Пенсійним фондом названим особам.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Щодо не прийняття відповідачем до
заліку витрат позивача по особових
справах ОСОБА_27 та ОСОБА_28, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п.1 Постанови кабінету
міністрів України №312 від 11.03.2004 року
основний розмір пенсії призначений
відповідно до ч.2 ст.27 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» збільшено на 12 % .

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в апеляційному порядку ,
що зазначеним потерпілим відповідачем
у відповідності до зазначеної норми
права щомісячно відшкодовується
основний розмір витрат в сумі 150 грн.

Вказаним особам здійснюється доплата
до пенсій в сумі 18 грн., однак жодних
доказів на підставі яких здійснюється
вказана доплата позивачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позову в цій частині.

Щодо витрат по особових справах
ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_24,
ОСОБА_13 ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_10
ОСОБА_29 (ОСОБА_5), ОСОБА_6, ОСОБА_14 слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" для розгляду справ про
страхові виплати до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
подаються, зокрема, акт розслідування
нещасного випадку або акт
розслідування професійного
захворювання за встановленими формами
та (або) висновок МСЕК про ступінь
втрати професійної працездатності
застрахованого чи копія свідоцтва про
його смерть.

Отже, підставою для отримання
страхових виплат Фонду соціального
страхування від нещасних випадків є
акт розслідування нещасного випадку
або висновок МСЕК.

Колегією суддів встановлено, що
підставою для призначення пенсійних
виплат пов'язаних з трудовим каліцтвом
або професійним захворюванням
переліченим особам були не лише акти
розслідування нещасних випадків (які
на думку відповідача містять недоліки
у оформленні), алей акти огляду
(висновки) МСЕК, відносно яких у
відповідача зауважень немає. При цьому,
актами огляду (висновками) МСЕК було
встановлено, що причиною інвалідності
названих осіб є трудове каліцтво.

Відтак, підставою для призначення та
здійснення пенсійних виплат
пов'язаних з трудовим каліцтвом
названих осіб був документ
передбачений ст. 35 названого вище
Закону (акт огляду - висновок МСЕК) яким
встановлено обставини щодо трудового
каліцтва та відносно якого у
відповідача зауважень немає.

Отже, наявність акта Н-1 або виписки з
акта огляду МСЕК у якому зазначено, що
причиною інвалідності є трудове
каліцтво є підставою для призначення
та виплати відповідної пенсії.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов необґрунтованого висновку щодо
відмови у задоволенні позовних вимог у
цій частині.

Що стосується витрат по особовій
справі ОСОБА_22, колегія суддів
зазначає.

Згідно акту про нещасний випадок
вбачається, що ОСОБА_22 отримав травму
04.02.1997 року під час навчального
процесу.

Відповідно до вказаного акту ОСОБА_22
був учнем ПТУ № 5 та не перебував з
останнім у трудових відносинах, не
отримував заробітної плати та не мав
укладеного трудового договору.

При цьому, перелік осіб, які підлягають
обов'язковому страхуванню від
нещасного випадку передбачений
статтею 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон).

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" обов'язковому
страхуванню від нещасного випадку
підлягають, зокрема учні та студенти
навчальних закладів, клінічні
ординатори, аспіранти, докторанти,
залучені до будь-яких робіт під час,
перед або після занять; під час занять
коли вони набувають професійних
навичок; у період проходження
виробничої практики (стажування),
виконання робіт на підприємствах.

До зазначеного переліку, окрім іншого,
належать особи, які працюють на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших підприємствах, передбачених
законодавством про працю.

Для страхування від нещасного випадку
на виробництві не потрібно згоди або
заяви працівника. Страхування
здійснюється в безготівковій формі.
Всі особи, перелічені у статті 8 цього
Закону, вважаються застрахованими з
моменту набрання чинності цим Законом
незалежно від фактичного виконання
страхувальниками своїх зобов'язань
щодо сплати страхових внесків (ч.1 ст.10
Закону).

Страховим випадком є нещасний випадок
на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг (ч.2 ст.13 Закону).

Випадок із ОСОБА_22 є нещасним,
отриманим не на виробництві і не під
час виконання трудових обов'язків, але
з підстав, передбачених ст. 8 вказаного
вище Закону, тому призначена
останньому пенсія виплачується
Пенсійним фондом на загальних
підставах та має відшкодовуватись за
рахунок страхових коштів Фонду.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому вбачаються підстави
для скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
яким адміністративний позов
задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області задовольнити
частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "24" березня
2014 р. - скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Житомирі на
користь управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області 7206,95 грн. витрат по основному
розміру пенсії, щомісячній цільовій
грошовій допомозі, сумі допомоги на
поховання, витратах на виплату та
доставку пенсій щодо зазначених в
розрахунках особах.

В решті позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Є.В.Одемчук

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Г.І. Майор

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Є.В.Одемчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області вул.Перемоги,
55,м.Житомир,10003

3- відповідачу/відповідачам:
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у місті Житомирі
пров. Львівський,2,м.Житомир,10003

4-третій особі: - ,