Справа № 454/773/13-а
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
Справа №
876/12510/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді
Запотічного І.І.,

суддів:
Довгої Н.В., Ліщинського А.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області на постанову Сокальського
районного суду Львівської області від
22.04. 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області про зобов'язання встановлення
надбавки до пенсії, як реабілітованому
громадянину,-

В С Т А Н О
В И В:

В березні 2013 року позивач звернувся із
адміністративним позовом до
відповідача про зобов'язання
останнього встановити надбавку до
пенсії як члену сім'ї, яку було
примусово переселено у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до пункту "г" ст.77 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" з урахуванням
положень ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", починаючи з 15.09.2012 року.

Постановою Сокальського районного
суду Львівської області від 22.04. 2013 року
заявлений позов задоволено.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Сокальському районі
нарахувати та виплатити позивачу
підвищення до пенсії відповідно до п."г"
ст.77 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", починаючи з 28.09.2012 року.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на
те, що судом першої інстанції порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Сторони не заявляли клопотання про
розгляд справи за їх участю, тому
колегія суддів вважає за можливе
розглядати страву в порядку
письмового провадження згідно ст.197 КАС
України, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін з
наступних підстав.

Як видно з довідки інформаційного бюро
УВС Львівської області № 4/5-10753 від
27.02.1992 року позивач має статус
реабілітованого на підставі статті 3
Закону Української РСР від 17.04.1991 року
"Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні".

Судом встановлено, що позивачка
перебуває на обліку у відповідача та
отримує підвищення до пенсії по віку з
врахуванням підвищення як члену сім'ї,
яку було примусово переселено, у
розмірі 43,52 грн., на підставі Постанови
Кабінету Міністрів України від 16.07.2008р.
№654.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
правильно зазначив, що відповідно до п.
«г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» призначені пенсії
підвищуються: громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані -
на 50 процентів, а членам їх сімей, яких
було примусово переселено, - на 25
процентів мінімальної пенсії за віком.
Згідно п. 6 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до прийняття
відповідного закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення».

Зазначені надбавки та підвищення
встановлюються в розмірах, що фактично
виплачувалися на день набрання
чинності цим Законом з наступною
індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Судом першої інстанції при розгляді
справи встановлено, що позивачці
виплачується вказане підвищення до
пенсії у відповідності до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» від 16.07.2008 року
№ 654, що становить 43,52 грн., тобто в
розмірі, меншому, ніж той, що
гарантований п. «г» ст. 77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

В даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно вказав, що згідно
висновків Конституційного Суду
України, викладених у рішенні від 20.03.2002
року №5-рп/2002, право громадян на
соціальний захист, інші
соціально-економічні права можуть бути
обмежені, у тому числі зупиненням дії
законів (їх окремих положень), лише в
умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк. Відповідно до ч.4
ст.9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Оскільки п.4 постанови Кабінету
Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року
«Про підвищення пенсійного
забезпечення громадян» суперечить
вимогам п. «г» ст.77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», то суд першої
інстанції правильно вважав, що
застосуванню підлягає правовий акт,
який має вищу юридичну силу, тобто п.
«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

З огляду на вказане суд підставно
вважав, що відповідачем порушено право
позивача як громадянина, який є членом
сім'ї, яку було необґрунтовано виселено
і згодом був реабілітованим, який має
право на підвищення до пенсії у
розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», із розрахунку 25%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
заявлений позов є підставним та
обґрунтованим, а тому підлягає до
задоволення.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.195, 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1
ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Сокальського районного суду
Львівської області від 22.04. 2013 року у
справі № 454/773/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя
І.І. Запотічний

Судді
О.І. Довга

А.М. Ліщинський