Справа № 2а-13055/11,696/12
Суддя: Савицька Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 рокум. Львів№ 876/2113/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Савицької Н.В.

суддів:
Костів М.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Головного Управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 17 травня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Івано-Франківській області
про визнання дій протиправними та
зобов'язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

08.08.2011 року позивач звернувся в суд із
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив визнати
протиправними дії відповідача та
зобов'язати його провести перерахунок
та виплату додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 25 %
мінімальної пенсії за віком за період з
01.01.2007 року по час розгляду та вирішення
справи.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилався на те, що йому як
особі, яка віднесена до 3-ої категорії
осіб, постраждалих внаслідок аварії на
ЧАЕС у відповідності до ст.ст. 39, 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», повинна проводитись
виплата додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 25
процентів мінімальної пенсії за віком.
Однак, як вказує позивач, відповідач
таку виплату проводив у значно меншому
розмірі.

Ухвалою судді першої інстанції,
адміністративний позов в частині
позовних вимог за період з 01.01.2007 року
по 07.02.2011 року - залишено без розгляду, у
зв'язку із пропуском позивачем строку
звернення до адміністративного суду.
За рештою позовних вимог відкрито
провадження у справі.

Оскарженою постановою прийнятою у
відкритому судовому засіданні,
адміністративний позов задоволено
частково. Суд визнав протиправними дії
відповідача щодо відмови позивачу в
перерахунку додаткової пенсії згідно
ст. 51, Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб які
втратили працездатність за період з
08.02.2011 року по 22.07.2011 року.

Крім того, суд зобов'язав відповідача
провести позивачу перерахунок
додаткової пенсії як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС за період з 08.02.2011
року по 22.07.2011 року відповідно до ст. 51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, визначеного ч. 1 ст. 28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановленому Законом України про
Державний бюджет України на відповідні
роки та виплатити недоплачену суму
пенсійних виплат за вказаний період з
урахуванням виплачених сум. В решті
вимог суд відмовив. Суд допустив
постанову до негайного виконання.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що
постанова прийнята з неповним
з'ясуванням обставин справи та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на те, що оскільки
відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, то відповідно
нарахування та виплата позивачу
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, здійснювались в межах
виділених на це коштів та згідно
чинного на момент проведення виплати
бюджетного законодавства.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Враховуючи те, що від усіх осіб, які
беруть участь у справі, клопотань про
розгляд справи за їх участю до суду не
надходило, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.
197 КАС України розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач по справі є
потерпілим від Чорнобильської
катастрофи та віднесений до 3-ї
категорії, що підтверджується
відповідним посвідченням.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» додаткова
пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 3
призначається у розмірі 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Частиною третьою ст. 67 цього ж Закону
визначено, що у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Враховуючи викладені положення Закону,
суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на отримання додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю, у розмірі 25
процентів мінімальної пенсії за віком.

Однак, із матеріалів справи суд вбачає,
що відповідач дану пенсію позивачу
нараховував та виплачував у значно
меншому розмірі, а тому суд першої
інстанції прийшов до правильного та
обґрунтованого висновку про
протиправність дій відповідача та
зобов'язання його здійснити
нарахування та виплату позивачу
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, у розмірі 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Також суд першої інстанції правильно
вказав, що нарахування та виплату
позивачу додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, відповідачу слід
проводи з урахуванням положень ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки чинним
законодавством України розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, в системі національного
законодавства немає. Відсутність
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на додаткову пенсію
за шкоду заподіяну здоров'ю виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд не може взяти до уваги посилання
апелянта на те, що відповідач не є
розпорядником бюджетних коштів, а
фінансування виплат, пов'язаних із
застосуванням Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
проводиться із державного бюджету,
оскільки відсутність фінансування з
державного бюджету коштів на витрати
пов'язані із виплатою позивачу
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплат, не
може бути підставою для невиконання
вимог Закону.

Дана правова позиція суду,
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 08 листопада 2005
року в справі «Кечко проти України»
зазначив, що держава самостійно
визначає, які надбавки виплачувати
своїм працівникам з бюджету. Держава
може вводити, припиняти або
закінчувати виплату цих надбавок.
Проте, якщо правове положення, що діє,
передбачає виплату певних надбавок, і
дотримані всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди при розгляді справ,
практику Європейського Суду з прав
людини, застосовують як джерело права.

Разом з тим, суд помилково допустив
постанову до негайного виконання в
повному обсязі, оскільки, в даному
випадку слід застосовувати приписи п.1
ч.1 ст.256 КАС України, яка є спеціальною
для цієї категорії справ.

Вказана норма передбачає негайне
виконання постанов суду про
присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів лише у межах суми
стягнення за один місяць.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно по суті вирішив
спір, однак із помилковим
застосуванням норм процесуального
права в частині негайного виконання,
тому оскаржувану постанову в цій
частині слід змінити, вказавши про
негайне виконання постанови суду лише
у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 160, 195-197, п.2 ч.1 ст.198, п.1
ч.1 ст.201, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України,
суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області
-задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 17 травня 2012 року -змінити в
частині звернення її до негайного
виконання, вказавши про негайне
виконання постанови суду у межах суми
стягнення за один місяць.

В решті постанову суду залишити без
змін.

На постанову протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий-суддя :Н.В. Савицька Судді :
М.В. Костів Р.М. Шавель