Справа № 5188/12/2070
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 2а- 5188/12/2070
Харківський окружний адміністративний
суд у складі
головуючого судді Лук'яненко М.О.,
за участю секретаря судового засідання
Гайворонського В.С.,
представників сторін:
відповідача - Дзюзюри Г.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
публічного акціонерного товариства
"Вовчанський агрегатний завод" про
Позивач, Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів , звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
публічного акціонерного товариства
"Вовчанський агрегатний завод", в якому
просить суд: стягнути з публічного
акціонерного товариства "Вовчанський
Харківська область, м. Вовчанськ, вул.
у ПАОКБ "Правекс-Банк") на користь
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
пов.,к.16,код: 14070760, одержувач: р/р
24134567,УДК у Дзержинському районі м.
Харкова) адміністративно-господарські
санкції за незайняті робочі місця,
призначені для працевлаштування
інвалідів в сумі 515823,20 грн.
В обґрунтування позову позивач
зазначив, що відповідно до статті 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" (на
далі -Закон) підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Згідно звіту відповідача за
2011 рік середньооблікова кількість
штатних працівників у 2011 році
становила 1063 особи. Відповідач за не
зайняті робочі місця інвалідами
повинен був сплатити адміністративно
господарські санкції у розмірі 515823,20
Позивач в судове засідання не прибув,
надав суду клопотання про розгляд
справи за відсутності уповноваженого
представника публічного акціонерного
товариства "Вовчанський агрегатний
завод", позовні вимоги підтримав в
Представник відповідача позову
заперечував, надала суду письмові
пояснення, позиція яких повністю
збігається з викладеною в судовому
засіданні, де зазначив, що, на думку
відповідача, обов'язок підприємства по
створенню робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатись пошуком інвалідів для
працевлаштування. Такий обов'язок
згідно ст. 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" покладено на органи
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органи місцевого
самоврядування, громадські
організації інвалідів. Відповідач
протягом 2011 року здійснював низку
необхідних заходів, спрямованих на
виконання покладеного на нього
обов`язку щодо створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів.
Відповідач систематично на вимогу
постанови Кабінету Міністрів України
№70 від 31.01.2007 року направляв
Харківському обласному центру
зайнятості звіти про наявність
вакантних робочих місць на
підприємстві. Протягом 2011 року
відповідач в порядку ст. ст. 18, 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
працевлаштував інвалідів та створив
вільні робочі місця для
працевлаштування інвалідів, про що
останній повідомляв Харківський
міський центр зайнятості щомісячно.
Працевлаштування інвалідів на
публічному акціонерному товаристві
"Вовчанський агрегатний завод"
підтверджується звітами про прийняття
працівників за формою №3-ПН. Враховуючи
наведене, вина відповідача в не
зайнятті створених робочих місць для
працевлаштування інвалідів відсутня.
Вислухавши думку представника
відповідача, дослідивши подані докази,
заперечення, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
наступного висновку:
Статтею 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" №875-XII від 21.03.1991 року,
встановлено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.
Згідно зі ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
Частиною 3 ст.20 вищевказаного Закону
визначено, що сплату
адміністративно-господарських санкцій
і пені підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
проводять відповідно до закону за
рахунок прибутку, який залишається в їх
розпорядженні після сплати всіх
податків і зборів (обов'язкових
Суд, враховуючи положення наведеної
норми зазначає, що сума, яку просить
стягнути позивач є штрафними
санкціями. По своїй правовій природі
штрафні санкції застосовуються за
порушення законодавства діями чи
бездіяльністю, тобто за неналежне
виконання обов'язку покладеного
Згідно ст. 18 Закону України №875-XII від
21.03.1991 року забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування та оплачувану
роботу, в тому числі з умовою про
виконання роботи вдома, здійснюється
шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Згідно з Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
року № 420 "Про затвердження форм
звітності та інструкцій щодо їх
заповнення" формою звітності
роботодавців про наявність вакантних
місць, в тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів, є форма №
3-ПН "Звіт про наявність вакансій", яка
відповідно до пункту 4 статті 20 Закону
України "Про зайнятість населення" (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) подається
роботодавцями до державної служби
зайнятості щомісячно. У графі 15 цього
Звіту наводяться дані про можливість
працевлаштування на вільне робоче
місце (вакантну посаду) особи, що
належить до окремої категорії
громадян, які потребують соціального
захисту і не здатні на рівних умовах
конкурувати на ринку праці, у рахунок
річної броні, установленої місцевими
державними адміністраціями,
виконавчими органами відповідних рад
за поданням центрів зайнятості,
відповідно до статті 5 Закону України
"Про зайнятість населення", із змінами
та доповненнями, а також інвалідів,
пенсіонерів, студентів та інших. З
огляду на викладене, звіт за формою 3-ПН
є актом інформування органу
працевлаштування про створені
роботодавцем робочі місця для
працевлаштування інвалідів. Цей звіт є
водночас і запитом про направлення до
роботодавця інвалідів для
працевлаштування, оскільки центр
зайнятості, отримавши інформацію від
інвалідів насамперед про їх бажання
працювати, а від роботодавця - про намір
та можливості працевлаштувати
інвалідів, не тільки має змогу, а й
зобов'язаний відреагувати на
можливості конкретного роботодавця
забезпечити інвалідів певною працею та
бажання конкретних інвалідів
реалізувати своє право на
працевлаштування з врахуванням
індивідуальних функціональних
можливостей, обумовлених інвалідністю,
наявних у них кваліфікації та знань. До
такого висновку можна дійти, виходячи
зі змісту норм статті 18-1 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" та пункту 2 статті
19 Закону України "Про зайнятість
населення" (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин). Так,
відповідно до статті 18-1 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" інвалід, який не
досяг пенсійного віку, не працює, але
бажає працювати, має право бути
зареєстрованим у державній службі
зайнятості як безробітний. Рішення про
визнання інваліда безробітним і взяття
його на облік для працевлаштування
приймається центром зайнятості за
місцем проживання інваліда на підставі
поданих ним рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
Державна служба зайнятості може за
рахунок Фонду соціального захисту
інвалідів надавати дотацію
роботодавцям на створення спеціальних
робочих місць для інвалідів,
зареєстрованих у державній службі
зайнятості, а також проводити
професійну підготовку, підвищення
кваліфікації і перепідготовку цієї
категорії інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Згідно з пунктом 2 статті 19 Закону
України "Про зайнятість населення" (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) Державна служба
зайнятості має право направляти для
працевлаштування на підприємства, в
установи і організації всіх форм
власності при наявності там вільних
робочих місць (вакантних посад)
громадян, які звертаються до служби
зайнятості, відповідно до рівня їх
освіти і професійної підготовки, а
інвалідів, крім того, - відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у них
кваліфікації і знань та з урахуванням
Наведене свідчить про те, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця. Такий обов'язок
покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в
частині першій ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".
Однак, на підприємство покладається
обов'язок створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів та
формувати про таку кількість створених
робочих місць органи працевлаштування
Наказом державного комітету
статистики №420 від 19.12.05 року
затверджена форма статистичної
звітності №3-ПН "Звіт про наявність
вакансій", яка подається
підприємствами, установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості.
Судом встановлено, що на підприємстві у
спірний період працювало 1063 штатних
працівників та було створено 43 робочі
місця для інвалідів, на 27 з яких
Тобто, підприємство виконало норматив
робочих місць для інвалідів на
виконання вимог ст. 19 Закону, оскільки 4%
від кількості працівників (1063)
Також, судом встановлено, що на адресу
Харківського міського центру
зайнятості відповідачем вчасно
направлялись звіти за формою 3-ПН про
наявність вакансій (а.с. 205-228). Так,
вказаними звітами підприємство
інформувало орган державної служби
зайнятості про наявність вакантних
робочих місць для працевлаштування
Крім того, з матеріалів справи та з
пояснень представника відповідача
наданих в судовому засіданні, судом
встановлено, що підприємство
відповідача вживало заходи з
працевлаштування інвалідів шляхом
публікації у районній газеті
"Хлібороб"Вовчанського району 28.05.2011
року та 08.10.2011 року і офіційному виданні
Харківської області - газетах
"Слобідський край" 12.07.2011 року та 03.11.2011
Викладене вище свідчить про виконання
відповідачем вимог щодо створення
робочих місць відповідно до нормативів
встановлених ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів" та належне інформування
центру зайнятості про наявність
вільних робочих місць на його
підприємстві та потребу у направленні
йому центром зайнятості інвалідів для
Згідно ч.1 ст. 217 Господарського кодексу
України господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Відповідно до ч.1 ст. 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Судом встановлено, що відповідачем
були виконані вимоги Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо вжиття
заходів для працевлаштування
інвалідів. Доказів, які б свідчили про
те, що підприємство відмовило у
прийнятті на роботу інвалідам, які
безпосередньо зверталися до
підприємства відповідача або які були
направлені переліченими у ст. 18 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
органами позивачем не були
представлені і у справі відсутні.
Враховуючи вищевикладене, суд не
вбачає підстав для задоволення
Розподіл судових витрат здійснюється у
відповідності до положень статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
Керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні адміністративного
позову Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до публічного акціонерного
товариства "Вовчанський агрегатний
завод" про стягнення суми - відмовити в
Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги у 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у
порядку, передбаченому ст. 254 КАС
України.

Повний текст постанови виготовлено 23
травня 2014 року.

Суддя
М.О. Лук`яненко