Справа № 815/2395/14
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2395/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м.Одеса

10год.00хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді - Аракелян М.М.

Судді - Балан Я.В.

Судді - Білостоцького
О.В.

Розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державної інспекції ядерного
регулювання України, за участю третьої
особи на стороні відповідача, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору: Південна державна інспекція з
ядерної та радіаційної безпеки, про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна
позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач
просить суд визнати дії Державної
інспекції ядерного регулювання
України протиправними у частині
протиправного переадресування запиту
позивача до не неналежного
розпорядника інформації у цілях та
визначенні Закону України "Про доступ
до публічної інформації", а саме, - до
Південної держінспекції; визнати дії
Державної інспекції ядерного
регулювання України протиправними у
частині надання інформації, що
розпорядником інформації на запит до
публічної інформації є Південна
держінспекція; зобов'язати Державну
інспекцію ядерного регулювання
України у терміни передбачені законом
надіслати запит позивача до публічної
інформації належному розпоряднику
інформації.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 02.11.2013 року він направив на
електронну адресу Державної інспекції
ядерного регулювання України (надалі
по тексту - Держатомрегулювання
України) запит на публічну інформацію з
проханням надати йому перелік у
хронологічному порядку об'єктів
Одеської, Миколаївської, Херсонської
областей, на яких було вперше у період
01.01.2010 по 25.10.2013 року змонтовано та
введено в експлуатацію ДІВ. У відповідь
позивач отримав листа, у якому
Держатомрегулювання України, на його
думку, хибно посилаючись на норму ч. 3
ст. 22 Закону України "Про доступ до
публічної інформації", надіслала його
запит до Південної державної інспекції
з ядерної та радіаційної безпеки, як до
належного розпорядника запитуваної
інформації. При цьому, Південна
державна інспекція з ядерної та
радіаційної безпеки, посилаючись на те,
що вона також не є розпорядником
інформації, надіслала запит позивача
до Державного регістру джерел
іонізуючого випромінювання України. З
відповіді Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки вбачається, що
Держатомрегулювання України в
порушення ч. 3 ст. 22 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
надіслала запит ОСОБА_1 до неналежного
розпорядника інформації, а саме до
Південної державної інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки.
Вказаними діями відповідачем було
порушено основні принципи
інформаційних відносин, викладені у
ст.2 Закону України «Про інформацію», у
зв'язку з чим, позивача було позбавлено
передбаченого ст. 34 Конституції
України права на збір інформації. На
думку позивача, дії
Держатомрегулювання України, а саме
переадресування його запиту на
інформацію не розпоряднику інформації
можна вважати таким, як трактує ч. 2 ст. 22
Закону України "Про доступ до публічної
інформації", а саме відповідь не по суті
запиту вважається неправомірною
відмовою в наданні інформації, у
зв'язку з чим позивач звернувся до суду
з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином, 12.05.2014
року (вхід.№11811/14) надав до суду заяву, в
якій посилаючись на те, щ він є
інвалідом 2 групи та участь у судовому
засіданні може негативно вплинути на
стан його здоров'я, просив проводити
судові засідання без його участі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надав письмові заперечення, в
яких просив відмовити у задоволенні
позовних вимог, разом з письмовими
запереченнями відповідач надав до суду
заяву про розгляд справи за
відсутності представника
Держатомрегулювання України.

В обґрунтування своєї позиції
відповідач вказує, що
Держатомрегулювання України не
здійснює ліцензування діяльності з
використання ДІВ і не є розпорядником
будь-якої інформації як щодо суб'єктів,
які використовують ДІВ так і щодо
об'єктів, на яких використовуються ДІВ
та діяльність з якими підлягає
ліцензуванню. При цьому,
Держатомрегулюванню України зазначає,
що ліцензування діяльності з
використання ДІВ на території
Одеської, Миколаївської та Херсонської
областей знаходиться в межах
повноважень Південної держінспекції.
Таким чином Південна держінспекція
могла бути розпорядником запитуваної
інформації, тобто Південній
держінспекції може бути відома
інформація щодо об'єктів Одеської,
Миколаївської та Херсонської областей,
на яких було вперше у період 01.01.2010 по
25.10.2013 змонтовано та введено в
експлуатацію ДІВ, так як цю інформацію
Південна держінспекція могла отримати
під час здійснення ліцензування
суб'єктів господарювання , що
використовують ДІВ (джерела
іонізуючого випромінювання).

Крім того, листом від 19.12.13 № 33-08/1017
Південна держінспекціія позивачу
надала в хронологічному порядку
перелік за період з 2010 по 2013
організацій та установ, яким при
здійсненні діяльності у сфері
використання ядерної енергії було
видано ліцензію (тим, хто вперше
придбав ДІВ), або внесено зміни до
ліцензії у зв'язку з поширенням на
додаткові ДІВ.

Таким чином, Держатомрегулюванням
України не були порушені права ОСОБА_1
на збір інформації, гарантовані
статтею 34 Конституції України, права на
інформацію, які позивач має відповідно
до Закону України «Про інформацію», а
також Держатомрегулюванням України не
були порушені вимоги статті 22 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації». У зв'язку з чим, відповідач
просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Третя особа заявила клопотання
про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС
України особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності. Якщо
таке клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані учасниками судового процесу
докази в їх сукупності,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 02 листопада 2013
року ОСОБА_1 направив на електронну
адресу Держатомрегулювання України
запит на публічну інформацію на
підставі Закону України "Про доступ до
публічної інформації" (ст.19).

У зазначеному запиті позивач висловив
прохання надати йому перелік у
хронологічному порядку об'єктів
Одеської, Миколаївської, Херсонської
областей, на яких було вперше у період
01.01.2010 року по 25.10.2013 рік змонтовано та
введено в експлуатацію ДІВ, а також тих
об'єктів Одеської, Миколаївської,
Херсонської областей де у той самий час
було проведено реконструкцію
приміщень та устаткування з
використання ДІВ. У відповіді позивач
просив відповідача вказати який саме
вид (відкрите ДІВ, закрите ДІВ,
пристрій, що генерує іонізуюче
випромінювання) ДІВ використовується
на вищевказаних об'єктах.

У відповідь позивач від
Держатомрегулювання України отримав
лист за № 21-15/7851-47із від 07.11.2013 року, яким
відповідач, посилаючись на ч. 3 ст. 22
Закону України "Про доступ до публічної
інформації", повідомив позивача про те,
що у зв'язку з тим, що запитуваною
позивачем інформацією володіє
Південна держінспекція, його запит
листом від 07.11.2013 року № 21-29/7852-47із
направлено до належного розпорядника,
яким є Південна держінспекція (а.с. 5).

На виконання листа
Держатомрегулювання 07.11.2013 року №
21-29/7852-47із, Південна Державна інспекція
з ядерної та радіаційної безпеки,
розглянувши запит від 02.11.2013 року, та в
доповнення до листа Південної
держінспекцїї від 20.11.13 за №33-08/951 щодо
надання переліку, після проведення
пошуку та систематизації на адресу
ОСОБА_1 листом № 33-08/1017 від 19.12.2013 року
надала інформацію про організації та
установи, яким при здійсненні
діяльності у сфері використання
ядерної енергії було здійснено видача
та внесення змін до ліцензії у зв'язку з
поширенням діяльності на додаткові ДІВ
у хронологічному порядку з 2010 року до
2013 року. В частині запиту щодо вперше
змонтованих та введених в експлуатацію
ДІВ, запит надіслано до Головного
реєстрового центру Державного
Регістру ДІВ (лист від 20.11.13 за № 33-10/947).
(аркуш справи 6).

Позивач, вважаючи дії
Держатомрегулювання України щодо
переадресування його запиту на
інформацію не розпоряднику інформації
такими, які трактує ч. 2 ст. 22 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації", а саме відповідь не по суті
запиту вважається неправомірною
відмовою в наданні інформації,
звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною другою ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
інформацію" від 02.10.1992р. № 2657-ХІІ,
інформація - це будь-які відомості
та/або дані, які можуть бути збережені
на матеріальних носіях або відображені
в електронному вигляді.

Згідно ст. 5 вказаного Закону, кожен
має право на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не
повинна порушувати громадські,
політичні, економічні, соціальні,
духовні, екологічні та інші права,
свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Гарантії забезпечення права на доступ
до публічної інформації, визначені в
ст. 3 Закону України від 13.01.2011р. № 2939-VІ
"Про доступ до публічної інформації"
(далі - Закон № 2939-VІ), в чинній редакції
на момент виникнення спірних
правовідносин, полягають у обов'язку
розпорядників інформації надавати та
оприлюднювати інформацію, крім
випадків, передбачених законом;
визначення розпорядником інформації
спеціальних структурних підрозділів
або посадових осіб, які організовують у
встановленому порядку доступ до
публічної інформації, якою він володіє;
максимальним спрощенням процедури
подання запиту та отримання
інформації; доступом до засідань
колегіальних суб'єктів владних
повноважень, крім випадків,
передбачених законодавством;
здійсненням парламентського,
громадського та державного контролю за
дотриманням прав на доступ до
публічної інформації; юридичною
відповідальністю за порушення
законодавства про доступ до публічної
інформації.

Доступ до інформації забезпечується
шляхом: надання інформації за запитами
на інформацію (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №
2939-VІ).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ
визначено, що розпорядниками
інформації для цілей цього Закону
визнаються суб'єкти владних
повноважень - органи державної влади,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Строк розгляду запитів на інформацію
визначений статтею 20 Закону № 2939-VІ,
відповідно до частини першої якої
розпорядник інформації має надати
відповідь на запит на інформацію не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи,
листом від 07.11.2013 року, надісланим
електронною поштою, відповідач -
Держатомрегулювання України надав
відповідь на запит позивача від 02.11.2013
р., з якого вбачається, що відповідач не
є розпорядником запитуваної позивачем
інформації, проте запитуваною
позивачем інформацією володіє
Південна держінспекція, у зв'язку з чим
запит позивача направленого до
належного розпорядника.

Таким чином, відповідач надав у строк
протягом п'яти робочих днів відповідь
на запит позивача.

Щодо змісту відповіді на
вищезазначений запит на публічну
інформацію, суд приходить до наступних
висновків.

Суд погоджується з твердженням
відповідача, що останній не є
розпорядником інформації, яка була
предметом запиту позивача, зважаючи на
таке.

Державна інспекція ядерного
регулювання України є центральним
органом виконавчої влади, який є
головним у системі центральних органів
виконавчої влади з формування та
реалізації державної політики у сфері
безпеки використання ядерної енергії.

Відповідно до підпункту 15 пункту 4
Положення про Державну інспекцію
ядерного регулювання України,
затвердженого Указом Президента
України № 403/2011 від 06.04.2011 року,
Держатомрегулювання України здійснює
в установленому законодавством
порядку ліцензування діяльності з
використання та виробництва джерел
іонізуючого випромінювання (ДІВ).

Відповідно до п. 8 Положення про
Державну інспекцію ядерного
регулювання України, затвердженого
Указом Президента України № 403/2011 від
06.04.2011 року, Держатомрегулювання
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку міжрегіональні
(повноваження яких поширюються на
кілька адміністративно-територіальних
одиниць) територіальні органи.

Держатомрегулюванням України створено
вісім територіальних органів -
державних інспекцій з ядерної та
радіаційної безпеки (далі
Держінспекції), зокрема, й Південну
держінспекцію, повноваження якої
поширюється на Миколаївську,
Херсонську та Одеську області.

Свої повноваження Держінспекції
здійснюють відповідно до Положень,
затверджених Головою
Держатомрегулювання України та
розроблених відповідно до Положення
про державні регіональні інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки
Держатомрегулювання України (надалі -
Положення), затвердженого наказом
Держатомрегулювання № 142 від 11.10.2011
року, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України за № 1229/19967 від 25.10.2011
року.

Відповідно до пп. 4.1 п. 4 вказаного
Положення, здійснення в установленому
законом порядку ліцензування
діяльності з використання джерел
іонізуючого випромінювання (ДІВ)
покладено на Держінспекції.

З наведеного вбачається, що
територіальний орган
Держатомрегулювання України -
Південна держінспекція, відповідно до
покладених Положенням про державні
регіональні інспекції з ядерної та
радіаційної безпеки
Держатомрегулювання України
повноважень, є розпорядником
інформації щодо ліцензування
діяльності з використання ДІВ на
території Одеської, Миколаївської та
Херсонської областей знаходиться в
межах повноважень Південної
держінспекції.

При цьому, Держатомрегулюванню
України, відповідно до покладених
нормами чинного законодавства
повноваженнями, як центральному органу
було достовірно відомо, щодо
ліцензування діяльності з
використання ДІВ на території
Одеської, Миколаївської та Херсонської
областей є повноваженням Південної
держінспекції, а отже, саме Південна
держінспекція є розпорядником
запитуваної інформації щодо об'єктів
Одеської, Миколаївської та Херсонської
областей, на яких було вперше у період
01.01.2010 по 25.10.2013 змонтовано та введено в
експлуатацію ДІВ, оскільки цю
інформацію Південна держінспекція
могла отримати під час здійснення
ліцензування суб'єктів господарювання,
що використовують ДІВ.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України №
2939-VI від 13.01.2011 року, розпорядник
інформації, який не володіє
запитуваною інформацією, але якому за
статусом або характером діяльності
відомо або має бути відомо, хто нею
володіє, зобов'язаний направити цей
запит належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача.

З урахуванням наведених вище норм
законодавства, враховуючи, що Південна
держінспекція є розпорядником
інформації у цілях та визначенні
Закону України "Про доступ до публічної
інформації", колегія суду дійшла
висновку про правомірність дій
відповідача, вчинених відповідно до ч. 3
ст. 22 зазначеного Закону, щодо
направлення запиту позивача до
належного розпорядника запитуваної
інформації - Південної держінспекції з
ядерної та радіаційної безпеки.

При цьому, слід зазначити, що на
виконання листа Держатомрегулювання
07.11.2013 року № 21-29/7852-47із, Південна
Державна інспекція з ядерної та
радіаційної безпеки, розглянувши запит
від 02.11.2013 року на адресу ОСОБА_1 листом
№ 33-08/1017 від 19.12.2013 року надала
інформацію про організації та установи
яким при здійсненні діяльності у сфері
використання ядерної енергії було
здійснено видача та внесення змін до
ліцензії у зв'язку з поширенням
діяльності на додаткові ДІВ у
хронологічному порядку з 2010 року до 2013
року., а отже твердження позивача щодо
Південна держінспекція не є
розпорядником вказаної інформації не
відповідає дійсності.

Державна реєстрація ДІВ здійснюється
відповідно до вимог статті 11 Закону
України "Про дозвільну діяльність у
сфері використання ядерної енергії" та
у порядку, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 16.11.2000
року №1718.

Положення про Державний регістр джерел
іонізуючого випромінювання і порядок
оплати послуг з їх реєстрації,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 4 серпня 1997 року
№ 847.

Пунктом 1 цього Положення визначено, що
Державний регістр джерел іонізуючого
випромінювання (далі - Регістр) - єдина
державна система обліку і контролю
джерел іонізуючого випромінювання
(далі - ДІВ), діяльність з якими не
звільняється від регулюючого контролю
і які вироблені на території України
або ввезені чи вивезені через
державний кордон, а також власників цих
ДІВ, юридичних і фізичних осіб, за якими
ДІВ закріплені на праві повного
господарського відання або
оперативного управління чи
знаходяться у їх володінні і
користуванні на інших підставах.

Для ведення Регістру на базі
державного виробничого підприємства
"Ізотоп" було створено окремий
підрозділ - Головний реєстровий центр
та мережа регіональних реєстрових
центрів.

Порядок користування Державним
регістром джерел іонізуючого
випромінювання, затверджений наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, Міністерства
промислової політики України від 18
січня 2000 року № 17/21, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 15 березня
2000 року за № 167/4388.

Цей Порядок визначає правила та умови
користування Регістром, визначає обсяг
інформації, яка може бути отримана з
Регістру, встановлює види взаємодії
Регістру з державними органами,
юридичними та фізичними особами,
порядок унесення запитів до Регістру,
їх форму і зміст. Регістр надає дані про
власників ДІВ, про юридичних та
фізичних осіб, за якими ДІВ закріплені
на праві повного господарського
відання або оперативного управління чи
перебувають у їх володінні і
користуванні на інших підставах, а
також про місцезнаходження, кількість,
активність і типи ДІВ.

Таким чином на підставі
вищевикладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що інформацією,
щодо вперше змонтованих та введених в
експлуатацію ДІВ володіє саме
Державний регістр джерел іонізуючого
випромінювання. Ніяке інше
підприємство, яке є розпорядником"
інформації у значенні Закону України
"Про доступ до публічної інформації", ні
Держатомрегулювання України, ніякий
інший орган виконавчої влади вказаною
інформацією не володіє.

У зв'язку з чим, Південною
держінспекцією в частині запиту щодо
вперше змонтованих та введених в
експлуатацію ДІВ листом від 20.11.13 за №
33-10/947 надіслано до Головного
реєстрового центру Державного
Регістру ДІВ, як розпоряднику вказаної
інформації.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЗУ «Про доступ до
публічної інформації» відповідь
розпорядника інформації про те, що
інформація може бути одержана
запитувачем із загальнодоступних
джерел, або відповідь не по суті запиту
вважається неправомірною відмовою в
наданні інформації.

Суд не вбачає ознак протиправності дій
відповідача в тому, що відповідач в
частині запитуємої інформації щодо
вперше змонтованих ДІВ одразу не
надіслав запит позивача до належного
розпорядника цієї інформації
Головного реєстрового центру
Державного Регістру ДІВ, оскільки ст.22
ЗУ «Про доступ до публічної
інформації» не визначає такі дії
розпорядника інформації як
неправомірну відмову в наданні
інформації.

Суд не погоджується із твердженнями
позивача, що відповідь відповідача від
07.11.2013р. не є відповіддю по суті запиту
(ч.2 ст.22 Закону), оскільки право
направити запит на інформацію
належному розпоряднику з
повідомленням про це запитувача
ґрунтується на положенні ч.3 ст.22 ЗУ
«Про доступ до публічної інформації».

За цих обставин відсутні підстави для
зобов'язання Держатомрегулювання
України надіслати запит позивача на
інформацію належному розпоряднику у
строки, встановлені законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що вимоги
позивача є безпідставними,
спростовуються матеріалами справи та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Перевіривши дії відповідача при
розгляді запиту ОСОБА_1 на інформацію
від 02.11.2013 року, суд дійшов висновку, що
вони вчинені ним з урахуванням вимог
Конституції України, чинного
законодавства України і з дотриманням
передбачених ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України принципів.

На підставі вищевикладеного, з
урахуванням встановлених судом
обставин та оцінки наданих сторонами у
справі доказів у сукупності, суд дійшов
висновку, що в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.122, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної інспекції ядерного
регулювання України, за участю третьої
особи на стороні відповідача, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, - Південна державна інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки, про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії
залишити без задоволення.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя
Аракелян М.М.

Судді
Балан Я.В.

Судді
Білостоцький О.В.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної інспекції ядерного
регулювання України, за участю третьої
особи на стороні відповідача, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, - Південна державна інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки, про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії
залишити без задоволення.