Справа № 4-с/487/151/13
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/3344/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Весельської Т.Ф., Стародуба
О.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Заводського відділу
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_5 про
визнання дій протиправними,
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Заводського районного суду
м. Миколаєва від 2 вересня 2013 року та
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26
листопада 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2012 року позивач - ОСОБА_4
звернулася до суду першої інстанції із
позовом в якому, з урахуванням зави про
зміну позовних вимог, просила визнати
протиправними дії відповідача -
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції щодо здійснення перерахунку
від 24 квітня 2011 року, зробленого на
підставі заяви боржника від 18 квітня 2011
року, не згідного з розміром
заборгованості за аліменти.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 02.09.2013 року відмовлено у
відкритті провадження у справі за
позовом ОСОБА_4 до Заводського відділу
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_5.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2013 року
апеляційну скаргу позивача задоволено,
ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 02.09.2013 року скасовано,
адміністративну справу направлено для
продовження розгляду.

Постановою Заводського районного
суду м. Миколаєва від 2 вересня 2013 року
адміністративний позов задоволено
частково, а саме визнано відсутність у
відповідача правових підстав для
здійснення перерахунку заборгованості
по аліментам, зробленого 21 квітня 2011
року на підставі заяви боржника, не
згідного з розміром аліментів за
період з березня 2003 року по квітень 2004
року.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що позивачем не доведено
того факту, що вона не отримувала
грошові кошти, що сплачувались ОСОБА_5 в
якості аліментних зобов'язань у період
до 29 липня 2003 року, однак, стосовно
періоду часу з березня 2003 року по
квітень 2004 року вимоги підлягають
задоволенню, через фізичну
неможливість позивача отримувати
сплачувані кошти.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26
листопада 2013 року апеляційну скаргу
третьої особи та відповідача
задоволено: постанову Заводського
районного суду м. Миколаєва від 2
вересня 2013 року та ухвалено нову про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції,
мотивував своє рішення тим, що при
здійсненні перерахунку заборгованості
по аліментам, державний виконавець
діяв в межах свої повноважень з
дотриманням вимог чинного
законодавства.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішень
судів попередніх інстанцій ухвалених
по суті спору, як таких, що ухвалені із
порушенням норм матеріального і
процесуального права, ухвалити нове
рішення про направлення справи на
продовження розгляду в суд першої
інстанції.

У доводах касаційної скарги позивач
зазначає, що у період з 29.07.2003 року до
27.09.2005 року вона не отримувала грошові
кошти, що сплачувались ОСОБА_5 в якості
аліментних зобов'язань.

Судами попередній інстанцій
встановлено наступні обставини.

На примусовому виконанні
Миколаївського МУЮ знаходився
виконавчий лист № 12-211, виданий
Заводським районним судом м. Миколаєва
27.05.1987 року про стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 аліментів на утримання
їх неповнолітньої доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх
видів його заробітку (доходу)
щомісячно, починаючи з 22.05.1987 року.

Аліменти боржником сплачувались
нерегулярно та не в повному обсязі,
внаслідок чого і після досягнення
дитиною повноліття, 05.07.2004 року,
залишилась заборгованість,
перерахунок якої здійснювався
державним виконавцем неодноразово.

Постановою державного виконавця від 30
грудня 2010 року вказане виконавче
провадження закінчено із
заборгованістю боржника у розмірі 5947, 81
грн.

Не погоджуючись із вказаною
заборгованістю, 18.04.2011 року ОСОБА_5.
звернувся із заявою до начальника
Заводського ЗДВС Миколаївського МУЮ,
надавши копії платіжних документів на
підтвердження того, що він сплачував
аліменти, в зв'язку з чим державним
виконавцем був зроблений перерахунок.

Станом на 05.07.2004 року, згідно розрахунку
від 21.04.2011 року, заборгованість ОСОБА_5
становила 714,86 грн., та поступово
збільшившись, станом на 03.08.2011 року
становила 1163,57 грн., і була сплачена
боржником, згідно платіжного доручення
№ 10931 від 27 вересня 2011 року.

Згідно довідки Департаменту з питань
виконання покарань управління
Державної пенітенціарної служби
України в Миколаївській області
позивачка відбувала покарання з 29.07.2003
року до 27.09.2005 року.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Частиною 2 статті 159 КАС України
встановлено, що законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Суд касаційної інстанції вважає, що при
розгляді справи судами першої та
апеляційної інстанцій не дотримано
вимог процесуального права від яких
прямо залежало правильне по суті
вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1-2, 4-5 ст. 107 КАС України
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має
адміністративну процесуальну
дієздатність;

2) має представник належні повноваження
(якщо позовну заяву подано
представником);

3) відповідає позовна заява вимогам,
встановленим статтею 106 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати в
порядку адміністративного
судочинства;

5) подано адміністративний позов у
строк, установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними);

6) немає інших підстав для повернення
позовної заяви, залишення її без
розгляду або відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

Питання про відкриття провадження в
адміністративній справі суддя вирішує
протягом трьох днів з дня надходження
позовної заяви до адміністративного
суду або закінчення строку,
встановленого для усунення недоліків
позовної заяви, у разі залишення
позовної заяви без руху, та не пізніш
наступного дня з дня отримання судом у
порядку, передбаченому частиною
третьою цієї статті, інформації про
місце проживання (перебування)
фізичної особи.

Про залишення позовної заяви без
розгляду, відкриття провадження у
справі чи відмову у відкритті
провадження у справі суддя постановляє
ухвалу.

Суд касаційної інстанції звертає увагу
на те, що матеріали справи не містять
чинної ухвали про залишення позовної
заяви без розгляду, відкриття
провадження у справі чи відмову у
відкритті провадження, а тому суд
касаційної інстанцї приходить до
висновку, що судом першої інстанції, на
що не звернув увагу суд апеляційної
інстанції, допущено порушення норм
процессуального права, зокрема ст. 107
КАС України.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 181 КАС України
передбачено особливості провадження у
справах з приводу рішень, дій або
бездіяльності державної виконавчої
служби, зокрема абз. 2 ч. 2 вказаної
статті предбачено, що позовну заяву
може бути подано до суду у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи,
спірні правовідносини, повязані із
діями відповідача, виникли в квітні 2011
року, в той же час, позивач звернувся до
суду з позовом у червні 2012 року.

В адміністратвиному позові позивач
просив поновити строк зверння до суду,
однак суди попередніх інстанцій не
надали цим обставинам жодної оцінки та
не дослідили питання поважності
пропуску цього строку, не прийняли та
не мотивували з приводу цього своїх
рішень.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
не дослідили доказів та не встановили
обставин пов'язаних з пропуском
позивачем строку звернення до
адміністративного суду та чи наявні
підстави для визнання таких поважними
чи не поважними.

З огляду на це, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
прийшла до висновку, що суди попередніх
інстанцій не дослідили дотримання
строків звернення до суду з
адміністративним позовом, допустили
порушення норм процесуального права, а
тому рішення судів ухваленні з
порушенням положень статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України
передбачено, що суд касаційної
інстанції за наслідками розгляду
касаційної скарги має право скасувати
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і направити
справу на новий розгляд або для
продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанції і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають права встановлювати
та визнавати доведеними обставини, що
не були встановлені попередніми
судовими інстанціями, оскаржувані
судові рішення у справі підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до частини 2
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати все вище
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи та прийняти обґрунтоване і
законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26
листопада 2013 року та постанову
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 2 вересня 2013 року у справі
№ 4-с/487/151/13 скасувати, справу направити
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
І.Я. Олендер

Судді
Т.Ф. Весельська

О.П. Стародуб