Справа № 667/9190/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 667/9190/13-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Скрипнік Л.А. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Комсомольського районного суду
м. Херсона від 13 грудня 2013 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Херсоні про визнання
бездіяльності протиправною та
спонукання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні, в якому просила визнати
незаконною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
щодо не нарахування їй пенсії за віком
протягом 10 днів з часу ухвалення
рішення Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року за № 25-рп/2009;
визнати незаконною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні щодо відмови у поновленні їй
виплати пенсії за віком; зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні поновити
виплату їй пенсії за віком починаючи з
07.10.2009 року.

Постановою Комсомольського районного
суду м. Херсона від 13 грудня 2013 року
вказаний позов залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вищезазначене рішення та
постановити нове, яким задовольнити її
вимоги в повному обсязі.

Виходячи з приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, а також враховуючи те, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи, вищезазначена
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивачка є громадянкою України, з
26.07.1994 року перебувала на обліку в
органах пенсійного забезпечення
України та отримувала пенсію за віком.

За заявою позивачки від 27.09.1999 року
розпорядженням управління пенсійного
фонду від 29.09.1999 року останній було
виплачено пенсію за шість місяців
наперед у зв'язку із виїздом на
постійне місце проживання за кордон до
Ізраїлю, після чого подальшу виплату
пенсії позивачці припинено.

03.10.2013 року представник позивачки
звернувся до Управління Пенсійного
фонду України у м. Херсоні із заявою про
поновлення вплати пенсії останній у
зв'язку із прийняттям Конституційним
Судом України рішення від 07 жовтня 2009
року за № 25-рп/2009.

Проте, у поновленні виплати позивачці
пенсії відповідачем було відмовлено
посилаючись на відсутність між
Україною та державою Ізраїль
міжнародного договору про соціальне
забезпечення.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача позивачка звернулась до
суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що у відповідача в силу положень
ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» відсутні правові
підстави для поновлення пенсій
громадянам, які виїхали на постійне
проживання в держави, з якими Україною
не укладено міжнародні договори, що
врегульовують питання пенсійного
забезпечення таких осіб (крім пенсій,
призначених внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання).

Однак, колегія суддів не погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції з огляду на викладене.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо законності відмови
відповідача у поновленні позивачці
виплати призначеної їй пенсії, яка
проживає за кордоном.

Відповідно ст.ст. 1, 3 Конституції
України в Україні як соціальній,
правовій державі людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканість і безпека визнаються
найвищою цінністю. Утвердження і
забезпечення прав та свобод людини є
головним обов'язком держави.

Право на соціальний захист віднесене
до основоположних прав і свобод. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел і
забезпечується частиною 2 статті 22
Конституції України, відповідно до
якої конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Конституційне право на соціальний
захист включає і право громадян на
забезпечення їх у старості. Пенсія за
віком, за вислугу років та інші її види,
що призначаються у зв'язку з трудовою
діяльністю, заслужені попередньою
працею і є однією з форм соціального
захисту. Цим визначається зміст і
характер обов'язку держави стосовно
тих громадян, які набули право на
одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні
право на соціальний захист кожного
громадянина, без будь-яких винятків,
держава реалізує положення статті 24
Конституції України, відповідно до
яких громадяни мають рівні
конституційні права і не може бути
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування
та захист своїм громадянам, які
перебувають за її межами (частина 3
статті 25 Конституції України).

Згідно ст.ст. 49, 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року, в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, виплата пенсії
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачене міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
дана Верховною Радою України. У разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
6 місяців наперед перед виїздом.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка перебувала на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Херсоні та отримувала пенсію за
віком, з 1999 року виплата пенсії
позивачці була припинена у зв'язку з її
виїздом на постійне проживання до
держави Ізраїль.

Разом з тим, рішенням Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року №25-пр/2009
визнані, такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення п. 2 ч. 1 ст.
49, друге речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», якими
передбачено, що під час перебування за
кордоном пенсія виплачується у тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого дана Верховною
Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Виходячи із правової, соціальної
природи пенсій право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Враховуючи викладене, відповідач,
відмовляючи в поновленні позивачці
раніше призначеної пенсії за віком,
діяв в порушення вищенаведених
законодавчих норм, а суд першої
інстанції дійшов до помилкового
висновки про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
поновлення раніше призначеної пенсії
за віком.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними посилання відповідача
та суду першої інстанції, як на
підставу для відмови у поновленні
виплати пенсії позивачці, на ту
обставину, що остання не зверталась
особисто до відповідача з заявою про
поновлення їй пенсії, оскільки із листа
Управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні від 17.10.2013 року №
413/0-1 (а.с.4) слідує, що він був
направлений на письмове звернення
стосовно поновлення виплати пенсії
позивачці на території України, подане
представником ОСОБА_2 за довіреністю
від 10.09.2013 року, посвідченої
нотаріально (а.с.5-8), яка була додано до
цього звернення, та в поновленні
виплати пенсії саме ОСОБА_2 було
відмовлено посилаючись на відсутність
між Україною та державою Ізраїль
міжнародного договору про соціальне
забезпечення. Тобто, заява щодо
поновлення пенсії ОСОБА_2 була
розглянута відповідачем по суті
постановлених питань та було прийнято
рішення про відмову у поновленні їй
виплати пенсії.

Разом з тим, колегія суддів вважає
безпідставними вимоги позивачки щодо
зобов'язання відповідача поновити їй
виплату пенсії з моменту набрання
чинності рішення Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року №25 рп/2009,
тобто з 07 жовтня 2009 року, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи з 1999
року позивачка не отримувала
призначену пенсію з підстав виїзду та
проживання за кордоном. Для поновлення
пенсії позивачка зобов'язана подати
заяву до відповідного управління
Пенсійного фонду, що є підставою для
відповідача вирішення питання
відповідно поданої заяви. ОСОБА_2, через
свого представника за посвідченою
нотаріально довіреністю від 10.09.2013
року, подала відповідну заяву про
поновлення пенсії 03.10.2013 року
(відповідно позовної заяви), на яку
позивачка 17.10.2013 року отримала відмову.
Виходячи з наведеного поновлення
призначеної пенсії позивачці підлягає
не з дати ухвалення вищенаведеного
рішення Конституційного Суду України,
а з дати звернення до відповідача з
заявою про поновлення раніше
призначеної пенсії, тобто з 03.10.2013 року.

Аналогічна позиція щодо поновлення
виплати пенсії особам, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
викладена, зокрема, у рішеннях Вищого
адміністративного суду України від 25
квітня 2013 року у справі № К/800/12079/13,
від 23 січня 2014 року у праві №
К/800/47290/13, від 20 березня 2014 року у справі
№ К/800/64034/13, від 03 квітня 2014
року у справі № К/800/23445/13.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судове рішення відповідно до
вимог п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з прийняттям по справі
нової постанови про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 203, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційна скаргу ОСОБА_2 на постанову
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 13 грудня 2013 року -
задовольнити частково.

Постанову Комсомольського районного
суду м. Херсона від 13 грудня 2013 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Херсоні про визнання
бездіяльності протиправною та
спонукання до вчинення дій - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні про визнання бездіяльності
протиправною та спонукання до вчинення
дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
щодо відмови у поновленні виплати
пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Херсоні поновити
ОСОБА_2 виплату пенсії з 03 жовтня 2013
року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності через 5 днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів
після набрання чинності безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/