Справа № 2а/161/32/13 2а-5185/11
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 р.
Справа № 876/11353/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 січня 2013 року у справі
№2а-5185/11 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Управління Держкомзему у місті Луцьку
Волинської області, Луцької міської
ради, виконавчого комітету Луцької
міської ради про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

21.03.2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в
суд з позовом, яким просили визнати
недійсним рішення Луцької міської ради
від 04.09.2001 року №486 в частині
зобов'язання ОСОБА_3 забезпечити
збереження мереж міських інженерних
комунікацій, що проходять по території
земельної ділянки по АДРЕСА_1; визнати
протиправними дії відповідачів щодо
зобов'язання ОСОБА_3 забезпечити
збереження мереж міських інженерних
комунікацій, що проходять по території
земельної ділянки по АДРЕСА_1,
зазначення у висновку управління
містобудування та архітектури
Луцького міськвиконкому від 13.04.2001 року
про наявність сервітутів та нанесення
цих сервітутів на кадастровий план
земельної ділянки по АДРЕСА_1;
зобов'язати відповідачів за їхній
рахунок вчинити дії щодо внесення у
технічну документацію зі складання
державного акта на право власності на
зазначену земельну ділянку, а саме щодо
виключення відомостей про наявні
сервітути на цій земельній ділянці.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 22 січня 2013
року в задоволенні позову - відмовлено.

ОСОБА_1 постанову суду першої інстанції
оскаржила, подала апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задоволити.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що ні рішенням від 04.09.2001
року №486, ні будь-яким іншим рішенням
Луцький міськвиконкомом не
встановлював сервітутів. Цим рішенням
було встановлено лише умову надання
земельної ділянки у власність, яка
полягала в тому, що ОСОБА_3 було
зобов'язано забезпечити збереження та
вільний доступ до мереж міських
інженерних комунікацій, що проходять
по зазначеній території для проведення
ремонтних та профілактичних робіт. Про
обов'язок забезпечити доступ до
теплотраси Гнідавського цукрового
заводу у цьому рішенні не йдеться. Отже,
зазначення про наявність таких
сервітутів у висновку управління
архітектури та нанесення цих
сервітутів на кадастровий план
земельної ділянки є безпідставним,
необґрунтованим та незаконним. Крім
того, у Земельному кодексі України 1990
року відсутнє поняття сервітуту. Отже,
на зазначеній земельній ділянці ніхто
ніяких сервітутів не встановлював,
тому зазначення у технічному висновку
від 13.04.2001 року про наявність
сервітутів на земельній ділянці, а
також нанесення таких сервітутів на
кадастровий план цієї земельної
ділянки є незаконним.

Особи, які беруть участь в справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, хоч були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, тому на підставі п.
2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Луцької міської
ради від 04.09.2001 року №486 «Про передачу у
приватну власність земельної ділянки»
громадянину ОСОБА_3 безоплатно
передано у приватну власність земельну
ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,10 га для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та 0,02
га для ведення особистого підсобного
господарства. Пунктом 3.2 зазначеного
рішення передбачено, що його
зобов'язано забезпечити збереження та
вільний доступ до мереж міських
інженерних комунікацій, що проходять
по зазначеній території для проведення
ремонтних та профілактичних робіт.

29.10.2001 року Луцькою міською радою
ОСОБА_3 видано державний акт на право
приватної власності на землю серії РЗ
№119644.

Після смерті ОСОБА_3 відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом серії ВММ №816361 від 13.02.2010 року,
посвідченого державним нотаріусом
Луцької Держнотконтори права на
земельну ділянку за вищеназваною
адресою успадкували його дочка ОСОБА_2
та дружина ОСОБА_1

За даним свідоцтвом 03.11.2011 року Луцькою
міською радою видано ОСОБА_2 та ОСОБА_1
державні акти на право власності на
земельну ділянку, відповідно серії ЯК
№392815 та серії ЯК №392.

На кадастровому плані земельної
ділянки по АДРЕСА_1, який виготовлений
на замовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та
погоджений Управлінням Держкомзему в
місті Луцьку зазначено, що на ньому є
умовні позначення, зокрема, зони дії
сервітутів.

При виготовленні технічної
документації позивачем на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 після прийняття
права на земельну ділянку в порядку
спадкування в неї були внесені
обмеження, оскільки такі були
передбачені при передачі у приватну
власність спадкодавцю.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
питання регулювання земельних
відносин вирішуються відповідно до
закону виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради.

Статтею 98 ЗК України передбачено, що
право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.

Згідно ст. 99 ЗК України, одним з видів
права земельного сервітуту є право
прокладання та експлуатації ліній
електропередач, зв'язку, трубопроводів,
інших лінійних комунікацій.

Згідно з ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Частиною 1 ст. 101 ЗК України визначено,
що дія земельного сервітуту
зберігається у разі переходу прав на
земельну ділянку, щодо якої
встановлений земельний сервітут, до
іншої особи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 110 ЗК
України на використання власником
земельної ділянки або її частини може
бути встановлено обмеження. Перехід
права власності на земельну ділянку не
припиняє встановлених обмежень,
обтяжень.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 111 ЗК
України обмеження у використанні
земель (крім обмежень, безпосередньо
встановлених законом та прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами) підлягають державній
реєстрації в Державному земельному
кадастрі у порядку, встановленому
законом, і є чинними з моменту
державної реєстрації. Обмеження у
використанні земель, безпосередньо
встановлені законами та прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами, є чинними з моменту набрання
чинності нормативно-правовими актами,
якими вони були встановлені. Відомості
про обмеження у використанні земель
зазначаються у проектах землеустрою
щодо відведення земельних ділянок,
технічній документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки, кадастрових планах
земельних ділянок, іншій документації
із землеустрою. Відомості про такі
обмеження вносяться до Державного
земельного кадастру.

Статтею 112 ЗК України передбачено, що
охоронні зони створюються, зокрема,
уздовж ліній зв'язку, електропередач,
земель транспорту, навколо промислових
об'єктів для забезпечення нормальних
умов їх експлуатації, запобігання
ушкодження, а також зменшення їх
негативного впливу на людей та
довкілля, суміжні землі та інші
природні об'єкти.

Питання щодо обмеження використання
земельної ділянки регулювалося
Інструкцію про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право приватної
власності на землю, право колективної
власності на землю, право власності на
землю і право постійного користування
землею, договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди) та договорів оренди
землі, яка затверджена наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах від 04.05.1999 року №43 (в
редакції від 29.02.2000 року). Пунктом 1.16
цієї Інструкції визначено, що технічна
документація зі складання державного
акта на право приватної власності на
землю, включає, зокрема, висновок
державного органу земельних ресурсів
Держкомзему України про наявні
обмеження на використання земельної
ділянки та висновок органу у справах
будівництва і архітектури про наявні
обмеження на використання земельної
ділянки.

Отже, рішення Луцької міської ради від
04.09.2001 року №486 щодо зобов'язання ОСОБА_3
забезпечити збереження мереж міських
інженерних комунікацій, що проходять
по території земельної ділянки по
АДРЕСА_1 є правомірним, а тому при
виготовленні технічної документації,
після прийняття позивачами спадщини на
земельну ділянку були винесені певні
обмеження.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачі отримали право
власності на земельну ділянку та
зобов'язання щодо обмеження в
використанні в тих самих обсягах, що
належали спадкодавцю, а тому позовні
вимоги є безпідставними та задоволенню
не підлягають.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 січня 2013 року у справі
№2а-5185/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич