Справа № 2а-0770/1448/12
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 рокум. Ужгород№ 2a-0770/1448/12

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання -
Нагорна Л.І.,

сторін, які беруть участь у справі:

представника позивача: ОСОБА_1;

представника відповідача 1: Яблонський
О.О.;

представник відповідача 2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_3 до управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області,
Мукачівського міського відділу (з
обслуговування м. Мукачева та
Мукачівського району) управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області про визнання
протиправним наказу про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_3 (далі - позивач)
звернувся до Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Закарпатській області (далі -
відповідач 1), в якій просить визнати
протиправним наказ про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу

Позовні вимоги мотивовані тим, що
наказом УМВС України в Закарпатській
області від 28.02.2012 року №39 о/с позивача
було звільнено з органів внутрішніх
справ на підставі його рапорту від
20.02.2012 року та подання Мукачівського МВ
УМВС України в Закарпатській області
від 20.02.2012 року №4353. Однак, 28.02.2012 року
позивачем був надісланий на адресу
УМВС України в Закарпатській області
лист, в якому просив не розглядати його
рапорт від 20.02.2012 року №4353. Позивач
вважає оскаржуваний наказ незаконним
та таким, що підлягає скасуванню,
оскільки такий був винесений до
закінчення трьохмісячного строку,
протягом якого позивач мав право
відкликати свій рапорт на звільнення
та в період тимчасової
непрацездатності позивача.

У ході судового розгляду до участі у
справі в якості другого відповідача
залучено Мукачівський міський відділ
(з обслуговування м. Мукачева та
Мукачівського району) управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області (далі -
відповідач 2).

13 травня 2014 року в судовому засіданні
представник позивача подав суду заяву
про часткову зміну позовних вимог, в
якій просить вважати кінцевими позовні
вимоги в наступній редакції:

1.Визнати протиправними і скасувати
Наказ УМВС України в Закарпатській
області № 39 о/с від 28 лютого 2012 року в
частині, що стосується звільнення
позивача з посади Інспектора
патрульної служби Мукачівського МВ
УМВС України в Закарпатській області.

2.Зобов'язати відповідачів поновити
позивача на посаді інспектора
патрульної служби Мукачівського МВ
УМВС України в Закарпатській області (з
обслуговування м. Мукачево і
Мукачівського району).

3.Стягнути на користь позивача з
Мукачівського МВ УМВС України в
Закарпатській області (з
обслуговування м. Мукачево і
Мукачівського району) середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу, починаючи з 01 березня 2012 року
по 01 травня 2014 року в сумі 45354,40 (сорок
п'ять тисяч триста п'ятдесят чотири
гривні 40 копійок) грн., виходячи із
середньомісячної

заробітної плати в розмірі 1744,40 грн. за
26 місяців.

4.Допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення середнього
заробітку у межах суми стягнення за
один місяць та поновлення на роботі.

5.У відповідності до ч.1 ст.267 КАС України
зобов'язати відповідачів подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.51 КАС України
позивач має право в будь-який час до
закінчення судового розгляду
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог.

Згідно ч.1 ст.137 КАС України позивач може
протягом всього часу судового розгляду
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. Заява про зміну
позовних вимог повинна відповідати
вимогам, які встановлені цим Кодексом
для позовних заяв. У зв'язку з тим, що
заява відповідає вимогам КАС України,
судом було ухвалено на місці
розглядати позовні вимоги у новій
редакції.

У судовому засіданні представник
позивача змінені (уточнені) позовні
вимоги за обставин, викладених у
позовній заяві, підтримав повністю,
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача 1 проти позову
заперечив з мотивів, викладених у
письмових запереченнях, зокрема
пояснивши, що на адресу УМВС України в
Закарпатській області лист про
відкликання рапорту про звільнення
ОСОБА_3 від 20.02.2012 року не надходив та
позивач жодним доказом даний факт не
підтвердив. Також зазначив, що
твердження позивача щодо факту його
звільнення під час тимчасової
непрацездатності також нічим не
підтверджується, оскільки жодних
документів про втрату тимчасової
непрацездатності ОСОБА_3 до УМВС
України в Закарпатській області не
надходило.

Представник відповідача 2 в судове
засідання не з'явився. Однак, таким було
подано клопотання в якому зазначає, що
заперечує проти позову та просить
розгляд справи провести без участі
представника Мукачівського МВ УМВС
України в Закарпатській області.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення представників сторін,
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
приходить до наступного висновку.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
відповідачів, суд керується
критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, які певною мірою відображають
принципи адміністративної процедури,
яких повинні дотримуватися суб'єкти
владних повноважень при реалізації
дискреційних повноважень.

Так, відповідно вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що прапорщик
ОСОБА_3 проходив службу в органах
внутрішніх справ з 1996 року. На посаді
інспектора патрульної служби роти ПС
Мукачівського МВ УМВС України в
Закарпатській області з вересня 2011
року. До цього тривалий час працював на
посадах міліціонера водія
Воловецького РВ, та інспектора
дорожньо-патрульної служби
підрозділів ДАІ Закарпатської області.

Відповідно до змісту проведеної
атестації щодо ОСОБА_3, такий, за період
служби в ОВС та займаній посаді
зарекомендував себе виключно
позитивно, як грамотний, ініціативний,
дисциплінований працівник міліції. До
виконання своїх функціональних
обов'язків відносився добросовісно, у
роботі проявляв ініціативу та
наполегливість. Нормативні документи,
що регламентують роботу ОВС знає добре
і вміло застосовував набуті знання в
своїй повсякденній роботі. Постійно
працював над підвищенням свого
професійного рівня.

Наказом УМВС України в Закарпатській
області від 28.02.2012 року за №39 о/с
позивача було звільнено з органів
внутрішніх справ на підставі поданого
ним рапорту на звільнення від 20.02.2012
року та подання Мукачівського МВ УМВС
України в Закарпатській області від
20.02.2012 року за №4353.

Однак, вже 28.02.2012 року позивачем було
надіслано на адресу УМВС України в
Закарпатській області рапорт, в якому
просив не розглядати, раніше поданий
ним, рапорт на звільнення від 20.02.2012
року.

Суд не може взяти до уваги доводи
відповідача 1 про те, що вищевказаний
рапорт від 28.02.2012 року на адресу УМВС
України в Закарпатській області не
надходив, оскільки в матеріалах справи
міститься оригінал листа Центра
поштового зв'язку №1 Закарпатської
дирекції Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта» від 11.05.2012 року за №1018, в
якому повідомляють, що рекомендований
лист №199 від 28.02.2012 року з Мукачева
на адресу: УМВС України в Закарпатській
області, генерал-майору ОСОБА_4, АДРЕСА_1
вручений 01.03.2012 року за дорученням п.
Василиндра.

Також, відповідач 1 у письмових
запереченнях проти позову посилається
на твердження, що звільнення позивача
під час тимчасової непрацездатності
нічим не підтверджується, що також
спростовується, оскільки в матеріалах
справи міститься оригінал листка
непрацездатності ОСОБА_3 Серії АВФ
№428992 відповідно до якого позивач з
27.02.2012 року на амбулаторному лікуванні.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 18 Закону
України «Про міліцію» встановлено, що
порядок та умови проходження служби в
міліції регламентуються Положенням
про проходження служби особовим
складом органів внутрішніх справ,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з пунктом 62 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справи звільнення осіб
рядового і начальницького складу зі
служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою
на військовий облік), якщо звільнені
особи не досягли граничного віку,
встановленого Законом України «Про
військовий обов'язок і військову
службу» для перебування в запасі, які
мають військові звання і за станом
здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи
досягли граничного віку, встановленого
Законом України «Про військовий
обов'язок і військову службу» для
перебування в запасі осіб, які мають
відповідні військові звання або
визнані військово-лікарськими
комісіями непридатними за станом
здоров'я до військової служби (із
зняттям з військового обліку).

Відповідно до підпункту «ж» статті 64
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів № 114 від 29.07.1991 року (далі -
Положення № 114), особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.

Звільнення зі служби за власним
бажанням відповідно до зазначеної
правової норми можливо при наявності
двох обов'язкових умов: 1) власного
бажання особи, яка проходить службу,
для дострокового звільнення; 2)
наявності причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.

Позивач, подаючи рапорт про звільнення,
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків, не
зазначив.

При цьому, пунктом 68 Положення № 114
передбачено, що особи рядового і
начальницького складу, які виявили
бажання звільнитися зі служби за
особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Верховний суд України у своїх рішеннях,
які згідно ч. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є обов'язковими для всіх суб'єктів
владних повноважень та для всіх судів
України у відповідних правовідносинах,
від 05.12.2011 у справі № 21 - 236а11, від 09.04.2012
№ 21 -99а12, від 29.05.2012 № 12 - 122а12, за змістом
п. 68 Положення № 114 до закінчення
трьохмісячного строку попередження
особи, які подали рапорт про звільнення
за власним бажанням, мають право
відкликати цей рапорт, якщо сторони не
домовилися про звільнення у більш
короткий строк.

Згідно рапорту ОСОБА_3 про його
звільнення він не просив звільнити
його без дотримання трьохмісячного
терміну.

За таких обставин відповідачами
неправомірно не дотримано строк
встановлений п. 68 Положення № 114 і
посилання позивача на це як підставу
для його поновлення є обгрунтованим.

Відповідно до положень, закріплених
ст.11 Кодексу адміністративного
судочинства України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Як зазначено в ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З боку відповідачів не надано
достатніх аргументів, доводів та
доказів, які свідчили б, що
оскаржуваний наказ видано на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з урахуванням усіх обставин
справи, що мають значення для його
прийняття, в зв'язку з чим суд дійшов
висновку про наявність правових
підстав для визнання неправомірним та
скасування оскаржуваного наказу та
задоволення даного позову в цій
частині.

Згідно вимог ст.235 Кодексу законів
України про працю у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік.

Відповідно ч.1 ст.267 КАС України суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення. Однак, суд
не вбачає доцільності в задоволенні
цієї позовної вимоги та необхідності у
застосуванні такого права по даній
адміністративній справі.

Статтею 256 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
присудження виплати заробітної плати,
іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць та
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби виконуються негайно.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про
судовий збір», позивачі за позовами про
поновлення на роботі та за іншими
вимогами, що випливають з трудових
правовідносин, - звільняються від
сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 104-107, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Збільшений (уточнений)
адміністративний позов ОСОБА_3 до
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області,
Мукачівського міського відділу (з
обслуговування м. Мукачева та
Мукачівського району) управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області про визнання
протиправним наказу про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу - задовольнити
частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
наказ управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Закарпатській області за № 39 о/с від 28
лютого 2012 року в частині, що стосується
звільнення ОСОБА_3 з посади інспектора
патрульної служби Мукачівського
міського відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області.

3. Поновити ОСОБА_3 на займаній посаді
інспектора патрульної служби
Мукачівського міського відділу (з
обслуговування м. Мукачева та
Мукачівського району) управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області.

4. Стягнути з Мукачівського міського
відділу (з обслуговування м. Мукачева
та Мукачівського району) управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 01 березня 2012 року
по 01 березня 2013 року.

5. Допустити негайне виконання
постанови в частині поновлення ОСОБА_3
на раніше займаній посаді інспектора
патрульної служби Мукачівського
міського відділу (з обслуговування м.
Мукачева та Мукачівського району)
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області
та в частині стягнення з Мукачівського
міського відділу (з обслуговування м.
Мукачева та Мукачівського району)
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області
на користь ОСОБА_3 середнього заробітку
за час вимушеного прогулу у межах
одного місяця.

6. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

7. Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається через Закарпатський
окружний адміністративний суд з
одночасним надсиланням її копії до
суду апеляційної інстанції. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

СуддяЯ.М. Калинич