Справа № 2-а-9927/2011
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
--------------------
У Х В А Л А

29 квітня 2014 р. Справа № 2-а-9927/2011

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Кокорєв В.В.

Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Алєксєєва В.О.

- Бітова А.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за апеляційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі міста
Миколаєва на ухвалу Ленінського
районного суду міста Миколаєва від 02
квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі міста
Миколаєва про захист соціальних прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

Відділ примусового виконання рішень
Управління Державної Виконавчої
Служби Головного Управління Юстиції у
Миколаївській області звернувся до
суду із поданням про заміну способу
виконання рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 02 квітня 2014 року
подання державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної Виконавчої
Служби Головного Управління Юстиції у
Миколаївській області задоволено.
Замінено спосіб виконання рішення
Ленінського районного суду міста
Миколаєва у справі № 2а- 9927/2011 шляхом
стягнення з Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі
міста Миколаєва на користь ОСОБА_2
щомісячної доплати до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст.. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
відповідно до ст.. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 01 січня 2011
року по 22 червня 2011 року, в сумі, що
нарахована боржником-1009,98 грн..

В апеляційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Миколаєва ставиться
питання про скасування судового
рішення, в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Миколаєва, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 15 липня 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Управління
пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Миколаєва про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
вчинити певні дії, позовні вимоги
задоволено частково, зобов'язано УПФ
України в Ленінському районі міста
Миколаєва провести ОСОБА_2 нарахування
та виплату щомісячної доплати до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
відповідно до ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 01 січня 2011 року по 22
червня 2011 року з урахуванням фактично
виплачених сум.

В поданні відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
Виконавчої Служби Головного
Управління Юстиції у Миколаївській
області вказано, що в них на виконанні
знаходиться виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2а-9927/2011.

Листом від 03 лютого 2014 року № 1368/09
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі міста Миколаєва
повідомило Відділ примусового
виконання рішень Управління Державної
Виконавчої Служби Головного
Управління Юстиції у Миколаївській
області про те, що неможливо виплатити
боржникові кошти через відсутність
фінансування з Державного бюджету
України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
прийшов до висновку що виконання
постанови суду можливе лише шляхом
зміни способу виконання судового
рішення про стягнення визначеної суми,
у зв'язку з чим подання Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної Виконавчої
Служби Головного Управління Юстиції у
Миколаївській області про зміну
способу виконання рішення підлягає
задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з
зазначеним висновком суду першої
інстанції, та вважає, що при винесенні
оскаржуваної постанови, судом допущено
помилкове застосування норм
процесуального права, виходячи з
наступного.

Статтею 14 КАС України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Відповідно до п.2. ч.4. ст. 105 КАС України,
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. Згідно з
п.2. ч.2 ст. 162 КАС України, в разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів зазначає, що зобов'язання
покладенні на відповідача судом першої
інстанції, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які були задоволені
судом.

За таких обставин відділ примусового
виконання рішень Управління Державної
Виконавчої Служби Головного
Управління Юстиції у Миколаївській
області просив змінити не спосіб та
порядок виконання судового рішення, а
судове рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду даної справи.

Відповідно до частини 1 статті 263 КАС
України, за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення. Питання про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення може бути
розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення або розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути відсутність
коштів на рахунку, а для зміни способу
та порядку виконання судового рішення -
неможливість виконання судового
рішення внаслідок відсутності,
пошкодження або знищення об'єкта
стягнення, тощо.

Отже, для відстрочення або
розстрочення виконання рішення це
обставини, що ускладнюють його
виконання, а для зміни способу та
порядку виконання це обставини, які
роблять виконання неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійсненна за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Таким чином, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
а тому колегія суддів дійшла висновку
про відсутність підстав для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Водночас, колегія суддів зазначає, що
«захист порушеного права у судовому
рішенні» і «спосіб виконання судового
рішення» не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції при ухваленні спірного
судового рішення було неповно
з'ясовано фактичні обставини справи та
порушено норми процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
питання.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення, зокрема, є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справ та порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись статтями 160, 195, 199, ч.4 ст. 202, п.3
ч.1 ст. 205, 206, 211, 212, ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Миколаєва - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 02 квітня 2014 року
скасувати та постановити нову, якою
відмовити у задоволенні подання
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної Виконавчої
Служби Головного Управління Юстиції у
Миколаївській області про зміну
способу і порядку виконання рішення.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: