Справа № 820/5794/14
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 травня 2014 р.
№820/5794/14

Суддя Харківського окружного
адміністративного суду Волошин Д.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Відкритого
акціонерного товариства "Российские
железные дороги" до Харківського
прикордонного загону Державної
прикордонної служби України про
скасування постанови ,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, Відкрите акціонерне
товариство "Российские железные
дороги", з адміністративним позовом до
Харківського прикордонного загону
Державної прикордонної служби України
, в якому просив суд: скасувати
постанову Харківського прикордонного
загону Державної прикордонної служби
України №512990 від 17.09.2013 року про
накладення штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що ВАТ "РЖД" не має
статусу перевізника в розумінні Закону
України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень",
відповідно не може нести
відповідальність за правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень.
Крім того, позивач зазначив про
процедурні порушення, котрі мали місце
при притягненні перевізника до
відповідальності, а саме: відсутність в
протоколі підпису уповноваженого
представника перевізника, а також
особи, яка керувала транспортним
засобом. Посилаючись на викладені вище
доводи, позивач просив суд прийняти
рішення про задоволення заявлених
вимог.

Відповідач, Харківський прикордонний
загін Державної прикордонної служби
України, з поданим позовом не
погодився, надав заяву про розгляд
справи за його відсутності. В
обґрунтування заперечень проти позову
відповідач зазначив, що спірна
постанова була винесена у межах
законодавчо наданих повноважень у
зв'язку із наявністю у діяннях
відповідача ВАТ "РЖД", складу
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1
Закону України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень".

Представник позивача в судове
засідання не з'явився про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, надав до суду заяву про
розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, надав до суду заяву про
розгляд справи без його участі.

Розглянувши відомості про належне
повідомлення сторін про час, дату та
місце розгляду справи, заяву позивача
та відповідача про розгляд справи без
їх участі, враховуючи положення ч. 6 ст.
128 КАС України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
сторін за наявними в ній матеріалами.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти позову, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з таких
підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом
встановлено, що юридичною підставою
для винесення спірної постанови №512990
від 17.09.2013 року суб'єкт владних
повноважень обрав положення ч.1 ст.1,
ст.ст.1, 2, 12, 13, 14 Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень", а фактичною підставою
слугували судження суб'єкта владних
повноважень про невиконання ВАТ
"Российские железные дороги" вимог
ст.22-1 Закону України "Про залізничний
транспорт", ст.ст.8 і 12 Закону України
"Про прикордонний контроль", Угоди між
Урядом України і Урядом Російської
Федерації про безвізові поїздки
громадян України та Російської
Федерації, а саме: надання послуги з
перевезення залізничним транспортом
громадянину, котрий на паспортний
контроль при виїзді з України не
пред'явив жодного документу, а ні
паспорту громадянина Російської
Федерації, закордонного паспорту
громадянина Російської Федерації або
виданого органом дипломатичної служби
РФ свідоцтва на повернення до
Російської Федерації.

Розглядаючи справу, суд відмічає, що
критерії правомірності рішень та діянь
суб'єкта владних повноважень викладені
законодавцем в ч.3 ст.2 КАС України.

Досліджуючи обставини дотримання
відповідачем згаданих критеріїв при
реалізації владної управлінської
функції у спірних правовідносинах, суд
зауважує, що відповідно до ч.1 ст.71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Керуючись приписами ст.11 КАС України, а
також наведених норм процесуального
закону, суд встановив, що 03.09.2013р. о 07
годині 30 хвилин під час здійснення
прикордонного контролю відносно осіб,
котрі слідували потягом №272
сполученням Євпаторія -
Санкт-Петербург прикордонним нарядом
було виявлено громадянку на ім'я ОСОБА_2
(з її слів), у якої під час здійснення
паспортного контролю було виявлено
відсутність будь-яких документів на
право перетину Державного кордону
України.

Факт відсутності у пасажира потягу №272
сполученням Євпаторія -
Санкт-Петербург на ім"я ОСОБА_2,
документа на право перетину державного
кордону України задокументовано
відповідачем протоколом № 512990 від
03.09.2013 року.

Від отримання копії вказаного
протоколу представник перевізника -
провідник вагону, в якому слідував
пасажир ОСОБА_2 - відмовився, про що є
відмітка у протоколі, засвідчена
свідком ОСОБА_3.

17.09.2013 р. відповідач прийняв спірну
постанову № 512990, якою до ВАТ
"Российские железные дороги" як до
міжнародного перевізника застосував
штраф у розмірі 8500,00 грн.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 18.03.2014 року
по справі № 820/1903/14 було залишено без
розгляду позовну заяву позивача про
скасування постанови № 512990 від 17.09.2013
року, в зв'язку з повторною неявкою
позивача без поважних причин.
Враховуючи, що позивач намагався
оскаржити вказану постанову, суд
приходить до висновку про наявність
таких підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Суд відмічає, що за визначенням ч. 1 ст.
1 Закону України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень"
під перевізниками законодавець
розуміє підприємства (їх об'єднання),
установи, організації, фізичних осіб -
підприємців, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення.

За твердженням відповідача у спірних
правовідносинах міжнародним
перевізником є ВАТ "Российские
железные дороги".

Однак відповідач не подав жодних
належних та допустимих в розумінні ст.
70 КАС України доказів на підтвердження
такого судження.

Суд не вважає за можливе погодитись з
зазначеним доводом відповідача, позаяк
зі змісту ч.3 ст.2 КАС України, Закону
України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень"
слідує, що на момент прийняття
постанови про накладення штрафу
суб'єкт владних повноважень повинен
добути вичерпні, повні та незаперечні
фактичні дані про вчинення суб'єктом
права порушення закону, а рішення про
накладення штрафу має ґрунтуватись на
достовірно і об'єктивно встановлених
та документально підтверджених
фактичних даних про подію та обставини
протиправного діяння.

Між тим, у спірних правовідносинах
відповідач не отримав жодних даних про
суб'єкта права, за яким обліковується
формування потягу №272 сполученням
Євпаторія - Санкт-Петербург, про
суб'єкта права, в користуванні
(експлуатації) якого знаходиться вагон,
де слідував пасажир ОСОБА_2, про
суб'єкта права, який здійснює
господарську діяльність в напрямі
перевезення пасажирів залізницею з
України до Російської Федерації.

Припущення відповідача, що таким
суб'єктом права є ВАТ "Российские
железные дороги" спростовуються
наявними в матеріалах справи доказами,
а саме: свідоцтвом про державну
реєстрацію юридичної особи ОАО "ФПК"
від 03.12.2009 року, договором про надання
послуг з інфраструктури залізничного
транспорту загального користування
укладеного між ОАО "РЖД" (власник
інфраструктури) та ОАО "ФПК"
(перевізник) № 252 від 31.03.2010р., довідки
ОАО ФПК від 24.02.2014 року що перевізником
є ОАО "ФПК". (а.с. 60-65)

Окрім того суд зазначає, що з листа
Харківського прикордонного загону №
29/437 від 21.01.2013р. вбачається що потяг №272
сполученням Євпаторія -
Санкт-Петербург, віднесено до
перевізника ОАО ФПК. (а.с. 92-93)

За загальним правилом процес
міжнародного перевезення пасажирів у
залізничному сполученні об'єктивно
потребує задіяння технічних активів
(як-то: рухомого складу) та трудових
ресурсів, а, відтак, суд доходить
висновку, що в розумінні Закону України
"Про відповідальність перевізників під
час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень" та ст.1 Закону
України "Про прикордонний контроль"
залізничним міжнародним перевізником -
суб'єктом господарювання - резидентом
Російської Федерації на території
України є саме ОАО "Федеральная
пассажирская компания".

Отже, відповідальність за Законом
України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень"
повинен нести саме цей іноземний
суб'єкт господарювання.

З'ясувавши обставини спірних
правовідносин, оцінивши
обґрунтованість доводів сторін, суд
доходить висновку, що матеріали справи
не містять фактичних даних, які
засвідчують існування у спірних
правовідносинах визначеного ч.4 ст.1
Законом України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень"
випадку звільнення міжнародного
перевізника від відповідальності,
оскільки гр. ОСОБА_2 не було надано
передбаченого законодавством
документу для перетину державного
кордону України.

При цьому суд зазначає, що при
складанні протоколу факт засвідчення
відмови перевізника від пояснень,
ознайомлення та отримання протоколу
засвідчений лише одним свідком в
порушення вимог чинного законодавства.

Але правильно та повно встановивши
факт порушення ст.ст.8 і 12 Закону
України "Про прикордонний контроль",
суб'єкт владних повноважень разом
невірно встановив особу порушника, у
зв'язку з чим спірна постанова підлягає
скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Оскільки судовим розглядом
встановлено факт порушення спірним
рішенням прав та охоронюваних законом
інтересів позивача у сфері
публічно-правових відносин, то позов
належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції
України, ст.ст.7-11, ст.ст.158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Законом України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень", суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Відкритого
акціонерного товариства "Российские
железные дороги" до Харківського
прикордонного загону Державної
прикордонної служби України про
скасування постанови - задовольнити у
повному обсязі.

Скасувати постанову Харківського
прикордонного загону Державної
прикордонної служби України №512990 від
17.09.2013 року про накладення штрафу.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного проваджені або
набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Волошин Д.А.