Справа № 509/707/14-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 509/707/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Курочка В.М. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Овідіопольському районі
Одеської області на постанову
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 27 березня 2014 року
по справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Овідіопольському районі
Одеської області про визнання
неправомірними дій відповідача та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, з
урахувань уточнень, до Управління
Пенсійного фонду України в
Овідіопольському районі Одеської
області, в якому просила визнати
неправомірними дії відповідача щодо не
поновлення їй виплати пенсії з 15.11.2013
року та зобов'язати відповідача
поновити їй виплату пенсії, яку вона
отримувала до виїзду на постійне місце
проживання за межі України на
підставах, визначених пенсійним
законодавством України, з 15.11.2013 року.

Постановою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 27 березня 2014
року вказані вимоги позивачки
задоволено. Визнано неправомірною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в Овідіопольському
районі Одеської області щодо відмови у
поновленні виплати пенсії за віком
позивачці в період з 15 листопада 2013
року. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Овідіопольському районі Одеської
області поновити позивачці виплату
пенсії за віком з дня подачі про це,
тобто з 15 листопада 2013 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволені
адміністративного позову, наголошуючи,
зокрема, на відсутності підстав для
поновлення виплати пенсії позивачці.

Виходячи з приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, а також враховуючи те, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи, вищезазначена
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивачка отримувала пенсію за віком з
31 травня 1994 року, що підтверджується
копією пенсійного посвідчення,
виданого Управлінням Пенсійного фонду
України, та пенсійною справою на ім'я
позивачки.

В березні 2011 року позивачка виїхала на
постійне місце проживання в державу
Ізраїль.

З пенсійної справи слідує, що в зв'язку
з виїздом на постійне місце проживання
за кордон позивачці по 31.07.2011 року була
виплачена пенсія за шість місяців
наперед, а з 31.07.2011 року припинено їй
виплату пенсії відповідно до ст. 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Посилаючись на рішення
Конституційного суду України від 07.10.2009
року, позивачка 15.11.2013 року подала заяву
до ГУПФУ в Одеській області, яка в
наступному була спрямована до УПФУ в
Овідіопольському районі Одеської
області, про поновлення виплати пенсії
за віком, проте їй було відмовлено
(а.с.5,8-9, 30).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги виходив з того, що
проживаючи в Ізраїлі, як громадянин
України, позивачка має такі ж самі
конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема, права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
огляду на викладене.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо законності відмови
відповідача у поновленні позивачці
виплати призначеної їй пенсії, яка
проживає за кордоном.

Відповідно ст.ст. 1, 3 Конституції
України в Україні як соціальній,
правовій державі людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканість і безпека визнаються
найвищою цінністю. Утвердження і
забезпечення прав та свобод людини є
головним обов'язком держави.

Право на соціальний захист віднесене
до основоположних прав і свобод. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел і
забезпечується частиною 2 статті 22
Конституції України, відповідно до
якої конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Конституційне право на соціальний
захист включає і право громадян на
забезпечення їх у старості. Пенсія за
віком, за вислугу років та інші її види,
що призначаються у зв'язку з трудовою
діяльністю, заслужені попередньою
працею і є однією з форм соціального
захисту. Цим визначається зміст і
характер обов'язку держави стосовно
тих громадян, які набули право на
одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні
право на соціальний захист кожного
громадянина, без будь-яких винятків,
держава реалізує положення статті 24
Конституції України, відповідно до
яких громадяни мають рівні
конституційні права і не може бути
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування
та захист своїм громадянам, які
перебувають за її межами (частина 3
статті 25 Конституції України).

Згідно ст.ст. 49, 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року, в
редакції до 07 жовтня 2009 року, виплата
пенсії припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачене міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого дана Верховною
Радою України. У разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
6 місяців наперед перед виїздом.

Разом з тим, рішенням Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року
№ 25-пр/2009 визнані, такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення п. 2 ч. 1 ст.
49, друге речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», якими
передбачено, що під час перебування за
кордоном пенсія виплачується у тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого дана Верховною
Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що оскільки
положення пункту 2 частини 1 статті 49 та
другого речення статті 51 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність з 07
жовтня 2009 року, відповідач відмовляючи
позивачці у відновленні виплати їй
раніше призначеної пенсії з 15
листопада 2013 року діяв не на підставі,
поза межами повноважень та у спосіб, що
суперечить Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Колегія суддів наголошує, що виходячи
із правової, соціальної природи пенсій
право громадянина на одержання
призначеної йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Аналогічна правова позиція щодо
поновлення виплати пенсії особам, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон викладена, зокрема, у
рішеннях Вищого адміністративного
суду України від 25 квітня 2013 року у
справі № К/800/12079/13, від 23 січня
2014 року у праві № К/800/47290/13, від 20
березня 2014 року у справі №
К/800/64034/13, від 03 квітня 2014 року у справі
№ К/800/23445/13.

З огляду на викладене, оскільки доводи
апеляційної скарги встановлених
обставин справи та висновків суду
першої інстанції не спростовують та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи, судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи та постановлено
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
відповідно до ст. 200 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Овідіопольському районі Одеської
області на постанову Овідіопольського
районного суду Одеської області від 27
березня 2014 року - залишити без
задоволення.

Постанову Овідіопольського районного
суду Одеської області від 27 березня
2014 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Овідіопольському районі Одеської
області про визнання неправомірними
дій відповідача та зобов'язання
вчинити певні дії - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності через 5 днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів
після набрання чинності безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/