Справа № 820/2165/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 р.Справа № 820/2165/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

позивача - ОСОБА_1, представника
позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
Куплевацької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 25.03.2014р. по
справі № 820/2165/14

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці Міндоходів

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Харківської митниці Міндоходів (далі
по тексту - Харківська митниця,
відповідач), в якому просив суд: визнати
протиправними дії Харківської митниці
Міндоходів пов'язані з виплатою
ОСОБА_1: суми вихідної допомоги в
розмірі 1501,00 грн.; компенсації за
невикористані щорічні відпустки в
розмірі 5073,80 грн.; суми середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 1125,75 грн;
зобов'язати Харківську митницю
Міндоходів нарахувати та виплатити
ОСОБА_1: суму вихідної допомоги,
розраховану виходячи із середнього
місячного заробітку в розмірі 3130,58 грн;
суму компенсації за невикористані
щорічні відпустки, виходячи із
середнього заробітку ОСОБА_1 за
останні 12 місяців, в розмірі 12769,74 грн.;
суму середнього заробітку за час
затримки при звільненні, в розмірі 3763,89
грн., виходячи із показника
середньоденної (середньогодинної)
заробітної плати в розмірі 257,31 грн. за 19
робочих днів затримки.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
25.03.2014р. по справі № 820/2165/14
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Харківської митниці Міндоходів про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії
залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із
вказаною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
25.03.2014р. по справі № 820/2165/14 та прийняти
нову постанову, якою позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
протиправність дій відповідача,
пов'язаних з виплатою ОСОБА_1 при
звільненні з займаної посади за п.1. ч.1
ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі
скороченням чисельності, суми вихідної
допомоги в розмірі 1501,00 грн., суми
компенсації за невикористані щорічні
відпустки в розмірі 5073,80 грн., суми
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі
1125,75 грн., оскільки вказані суми
безпідставно розраховані виходячи із
посадового окладу позивача, а не з
розміру середнього заробітку позивача.
На підтвердження своїх доводів з
вказівкою на рішення суду про
поновлення його на посаді, виконання
відповідачем рішення суду лише 22.04.2013
року, відповідні записи в трудовій
книжці позивача, виплату середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
30.09.2010 року по 10.02.2011 року та за час
затримки повного розрахунку при
звільненні за період з 26.04.2013 року по
25.05.2013 року зазначив, що фактично та
юридично трудові відносини ОСОБА_1 з
Харківською митницею Міндоходів з
01.06.2010 року по 25.04.2013 року включно (дата
звільнення з посади) за скороченням
штату, не переривалися. Крім того
здійснювалися певні виплати з
відрахуваннями до відповідних органів
та установ, а тому є підстави
стверджувати, що у період з 22.07.2010 року
по 26.04.2014 року ОСОБА_1 працював на посаді
заступника начальника відділу митного
контролю за переміщенням товарів.
Проте, незважаючи на наявні в
матеріалах справи фактичні докази, що
підтверджують обґрунтованість
заявлених позивачем вимог, ненадання
належних доказів відповідачем та
доведеність факту трудових відносин з
Харківською митницею Міндоходів, судом
першої інстанції не було дано їм
належної оцінки, та не в повному обсязі
з'ясовані всі обставини, що мають
значення для справи, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Позивач та його представник в судовому
засіданні підтримали вимоги
апеляційної скарги з підстав та
мотивів, викладених в останній та
просили суд апеляційної інстанції їх
задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні та в надісланих до суду
апеляційної інстанції письмових
запереченнях проти задоволення вимог
апеляційної скарги заперечували,
просили суд їх відхилити, а оскаржувану
постанову суду першої інстанції
залишити без змін, як законну та
обґрунтовану. Стверджують про те, що
при обчисленні компенсації за
невикористані відпустки, виплаті
вихідної допомоги, середньої
заробітної плати за час затримки
виплати розрахункових сум при
звільненні відповідач діяв у
відповідності до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 № 100 ( далі -
Порядок № 100).

Згідно абзацу третього пункту 2 Порядку
№ 100 середньомісячна заробітна плата
обчислюється, виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Оскільки перед
звільненням ОСОБА_1 не відпрацював
навіть повного місяця, відповідно до
останнього абзацу пункту 4 Порядку № 100
коли працівник не мав заробітку не з
його вини, розрахунки середньомісячної
заробітної плати, компенсації за
невикористані щорічні відпустки,
вихідної допомоги при звільненні
правомірно проведені з установленого
йому посадового окладу - 1501,00 грн.

Розрахунки були зроблені з урахуванням
періоду, який передує місяцю
поновлення на посаді - квітень 2013 року.
На думку відповідача, не має ніяких
підстав для того щоб при розрахунку
вихідної допомоги за період, який
враховується при обчисленні середньої
заробітної плати вважати останні
місяці роботи ОСОБА_1 в Харківській
обласній митниці, тобто липень -
серпень 2010 року з середньою заробітною
платою по цім місяцям 257,31 гривень,
оскільки в період з 01.06.2010 року по 21.04.2013
року позивач не працював.

Отже, на підставі вищевикладеного
відповідач робить висновок про те, що у
спірних відносинах Харківська митниця
Міндоходів діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані та
задоволенню не підлягають.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача,
його представника, представників
відповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
спірні правовідносини виникли у
зв'язку з проведенням відповідачем
розрахунків вихідної допомоги в
розмірі 1501,00 грн., компенсації за
невикористані відпустки в розмірі 5073,80
грн. та середнього заробітку за час
затримки повного розрахунку з 26.04.2013р.
по 25.05.2013р. у розмірі 1369,93 грн. при
звільненні позивача з Харківської
обласної митниці 25.04.2013р.

Так, ОСОБА_1 перебував на посаді
заступника начальника відділу митного
оформлення № 4 Харківської обласної
митниці. Наказом № 1834-к від 29.09.2010 року
голови Державної митної служби України
за порушення Присяги державного
службовця перебування його на
державній службі в митних органах
припинено з 30.09.2010 року.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
10.02.2011 р. у справі № 2-а-13240/10/2070, яка
набула законної сили, визнано
незаконним та скасовано наказ
Державної митної служби України № 1834-к
від 29.09.2010 року в частині припинення
перебування на державній службі в
митних органах ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1
на посаді начальника відділу контролю
за переміщенням товарів Харківської
обласної митниці. Зобов'язано
Харківську обласну митницю виплатити
ОСОБА_1 середньомісячну заробітну
плату за час вимушеного прогулу з 30.09.2010
року по 10.02.2011 року.

Фактично, ОСОБА_1, був поновлений на
посаді 22.04.2013 року на підставі наказу
Держмитслужби України від 22.04.2013р. №
605-к.

25.04.2013 року на підставі наказу
Харківської митниці Міндоходів
(правонаступник Харківської обласної
митниці) № 282-к від 25.04.13 року, позивача
було звільнено з займаної посади за п.1.
ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі
скороченням чисельності.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду по справі №
820/3700/13-а від 21.11.2013 р. було скасовано
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.08.2013 року
та прийнято нову постанову, якою
визнано незаконними дії Міністерства
доходів та зборів України, щодо
несвоєчасного поновлення ОСОБА_1 на
посаді; зобов'язано Харківську митницю
Міндоходів нарахувати та виплатити
ОСОБА_1В середній заробіток за час
затримки виконання рішення суду за
період з 11.02.2011 року по 22.04.2013 року;
зобов'язано Харківську митницю
Міндоходів нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 суми середнього заробітку за
час затримки повного розрахунку при
звільненні за період з 26.04.2013р. по
25.05.2013р.

Зазначену постанову відповідач
виконав у добровільному порядку:
перерахував позивачу на картковий
рахунок суму середнього заробітку за
період затримки виконання судового
рішення у період з 10.02.2011р. по 22.04.2013р. в
розмірі 140748,57, без утримання податку на
доходи фізичних осіб та середній
заробіток за час затримки повного
розрахунку при звільненні з 26.04.2013р. по
25.05.2013р у розмірі 1369,93 грн. Вказана сума
розрахована відповідачем з
урахуванням посадового окладу
позивача (а.с.15,47,48, 63, 82,100-103).

Харківською митницею Міндоходів
проведено розрахунки з позивачем при
звільненні, а саме: виплачена вихідна
допомоги в розмірі 1501,00 грн. та
компенсація за невикористані
відпустки в розмірі 5073,80 грн. Загальна
сума, яку було виплачено ОСОБА_1
становила 6835,76 грн. (а.с.63) При цьому
вказані суми відповідач розраховував з
урахуванням посадового окладу, якій
складав 1501,00 грн. (а.с.15).

Позивач не погодився з виплаченими
йому сумами вихідної допомоги в
розмірі 1501,00 грн., компенсації за
невикористані відпустки в розмірі 5073,80
грн. та середнього заробітку за час
затримки повного розрахунку при
звільненні з 26.04.2013р. по 25.05.2013р. у
розмірі 1369,93 грн., та вважаючи їх
неправомірно розрахованими з
урахуванням його посадового окладу, а
не з середньої заробітної плати, яка
складає 257,31 грн., звернувся до суду з
даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
розрахунки у спірних відносинах
проведені відповідачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства, а тому діями
відповідача не порушено прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що після звільнення з посади
з 30.09.2010р. ОСОБА_1 був поновлений на
посаді 22.04.2013р., за вказаний час йому
було виплачено середню заробітну плату
за час вимушеного прогулу, яка
розраховувалась з середньоденної
заробітної плати 257,31 грн., обчисленої
за останні 2 місяці, що передували
звільненню 30.09.2010р. тобто за серпень та
липень 2010р. відповідно до п.2 р. ІІ та п. 8
р. ІV Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 № 100.

Матеріалами справи підтверджено, що
після поновлення на посаді позивач
фактично пропрацював 4 робочих дні.

За період з 30.09.2010р. по березень 2013р.
відповідачем не проводилось
нарахування позивачу заробітної плати,
оскільки він фактично не працював.
Виплачена йому середня заробітна плата
за цей час (за час вимушеного прогулу)
була розрахована з середньої
заробітної плати за останні 2 місяці, що
передували звільненню.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при
припиненні трудового договору з
підстав, зазначених у пункті 6 статті 36
та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу,
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі не менше середнього
місячного заробітку.

Згідно з ст. 83 КЗпП України у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

При обчисленні компенсації за
невикористані відпустки, виплаті
вихідної допомоги, середньої
заробітної плати за час затримки
виплати розрахункових сум при
звільненні застосовується Порядок
обчислення середньої заробітної плати,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 № 100 ( далі -
Порядок № 100).

Згідно з п. 1 р.1 Порядку № 100 цей Порядок
обчислення середньої заробітної плати
застосовується у випадках: є) виплати
вихідної допомоги; з) вимушеного
прогулу; л) інших випадках, коли згідно
з чинним законодавством виплати
провадяться виходячи із середньої
заробітної плати.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100
обчислення середньої заробітної плати
для оплати часу щорічної відпустки,
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки.

Працівникові, який пропрацював на
підприємстві, в установі, організації
менше року, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
фактичний час роботи, тобто з першого
числа місяця після оформлення на
роботу до першого числа місяця, в якому
надається відпустка або виплачується
компенсація за невикористану
відпустку.

Якщо протягом останніх двох
календарних місяців працівник не
працював, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
попередні два місяці роботи. Якщо і
протягом цих місяців працівник не
відпрацював жодного робочого дня,
середня заробітна плата обчислюється
відповідно до останнього абзацу пункту
4 цього Порядку.

Виходячи зі змісту пункту 3 Порядку № 100
при обчисленні середньої заробітної
плати у всіх випадках її збереження
включаються: основна заробітна плата;
доплати і надбавки (за надурочну роботу
та роботу в нічний час; суміщення
професій і посад; розширення зон
обслуговування або виконання
підвищених обсягів робіт
робітниками-почасовиками; високі
досягнення в праці (високу професійну
майстерність); умови праці;
інтенсивність праці; керівництво
бригадою, вислугу років та інші);
виробничі премії та премії за економію
конкретних видів палива,
електроенергії і теплової енергії;
винагорода за підсумками річної роботи
та вислугу років тощо. Премії
включаються в заробіток того місяця, на
який вони припадають згідно з
розрахунковою відомістю на заробітну
плату.

Згідно з п. 4 Порядку № 100 При
обчисленні середньої заробітної плати
у всіх випадках її збереження згідно з
чинним законодавством не враховуються:
а) виплати за виконання окремих
доручень (одноразового характеру), що
не входять в обов'язки працівника (за
винятком доплат за суміщення професій
і посад, розширення зон обслуговування
або виконання додаткових обсягів робіт
та виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників, а також різниці
в посадових окладах, що виплачується
працівникам, які виконують обов'язки
тимчасово відсутнього керівника
підприємства або його структурного
підрозділу і не є штатними
заступниками); б) одноразові виплати
(компенсація за невикористану
відпустку, матеріальна допомога,
допомога працівникам, які виходять на
пенсію, вихідна допомога тощо); в)
компенсаційні виплати на відрядження і
переведення (добові, оплата за проїзд,
витрати на наймання житла, підйомні,
надбавки, що виплачуються замість
добових); г) премії за винаходи та
раціоналізаторські пропозиції, за
сприяння впровадженню винаходів і
раціоналізаторських пропозицій, за
впровадження нової техніки і
технології, за збирання і здавання
брухту чорних, кольорових і
дорогоцінних металів, збирання і
здавання на відновлення
відпрацьованих деталей машин,
автомобільних шин, введення в дію
виробничих потужностей та об'єктів
будівництва (за винятком цих премій
працівникам будівельних організацій,
що виплачуються у складі премій за
результати господарської діяльності);
д) грошові і речові винагороди за
призові місця на змаганнях, оглядах,
конкурсах тощо; е) пенсії, державна
допомога, соціальні та компенсаційні
виплати; є) літературний гонорар
штатним працівникам газет і журналів,
що сплачується за авторським
договором; ж) вартість безплатно
виданого спецодягу, спецвзуття та
інших засобів індивідуального захисту,
мила, змивних і знешкоджувальних
засобів, молока та
лікувально-профілактичного
харчування; з) дотації на обіди, проїзд,
вартість оплачених підприємством
путівок до санаторіїв і будинків
відпочинку; и) виплати, пов'язані з
ювілейними датами, днем народження, за
довголітню і бездоганну трудову
діяльність, активну громадську роботу
тощо; і) вартість безплатно наданих
деяким категоріям працівників
комунальних послуг, житла, палива та
сума коштів на їх відшкодування; ї)
заробітна плата на роботі за
сумісництвом (за винятком працівників,
для яких включення її до середнього
заробітку передбачено чинним
законодавством); й) суми відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; к) доходи (дивіденди,
проценти), нараховані за акціями
трудового колективу і вкладами членів
трудового колективу в майно
підприємства; л) компенсація
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати.

При обчисленні середньої заробітної
плати за останні два місяці, крім
перелічених вище виплат, також не
враховуються виплати за час, протягом
якого зберігається середній заробіток
працівника (за час виконання державних
і громадських обов'язків, щорічної і
додаткової відпусток, відрядження
тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю.

В інших випадках, коли нарахування
проводяться виходячи із середньої
заробітної плати, працівник не мав
заробітку не з вини працівника,
розрахунки проводяться виходячи з
установлених йому в трудовому договорі
тарифної ставки, посадового (місячного)
окладу.

Відповідно до ст.94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що фактично з 30.09.2010р. (дата
звільнення з посади) по 22.04.2013р. (дата
виконання рішення суду) ОСОБА_1 не
працював та не виконував свої трудові
обов'язки. При цьому, заробітна плата
відповідачем не нараховувалася та не
виплачувалася. Отже, заробітку у цей
період позивач не отримував не з своєї
вини.

Колегією суддів з'ясовано та не
заперечується представниками сторін,
що до виконання своїх трудових
обов'язків позивача допущено 22.04.2013
року, а 25.04.2013р. - звільнено з займаної
посади за п.1. ч.1 ст.40 КЗпП України, у
зв'язку зі скороченням чисельності.

Таким чином, час його роботи за період
з 30.09.2010р. по 25.04.2013 року склав 4 робочі
дні.

Згідно абзацу третього пункту 2 Порядку
№ 100 середньомісячна заробітна плата
обчислюється, виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Оскільки перед
звільненням ОСОБА_1 не відпрацював
навіть повного місяця, відповідно до
останнього абзацу пункту 4 Порядку № 100
коли працівник не мав заробітку не з
його вини, розрахунки середньомісячної
заробітної плати правомірно проведені
відповідачем з установленого йому
посадового окладу - 1501,00 грн.

Розрахунок компенсації за
невикористані щорічні відпустки
проводився також згідно останнього
абзацу пункту 4 Порядку № 100, оскільки
позивач не пропрацював повного місяця.
1501,00*12/355=50,738 - середній заробіток за 1
календарний день.

Належить до виплати за 100 днів
відпустки : 100*50,738=5073,80 гривень. Сума
компенсації за невикористану
відпустку 5073,80 гривень є нарахованою,
без здійснення утримання податку на
доходи фізичних осіб та єдиного внеску
на загальнообов'язкове соціальне
страхування.

Розрахунок середнього заробітку за час
затримки при звільненні за період з
26.04.2013р. по 25.05.2013р. обчислювався як
середньоденна заробітна плата за 2
останні місяці роботи, що передували
затримки тобто за березень та лютий
2013р., який складає (1501+1501)/(20+20)=75,05 грн. До
періоду затримки увійшло 15 робочих
днів, оскільки як було встановлено в
судовому засіданні, в травні місяці є
офіційно встановлені КЗпП України 3
неробочі дні 1, 2 та 9 травня, а також
відповідно до Розпорядження Кабінету
Міністрів від 19.12.2012р. № 1043-р «Про
перенесення робочих днів у 2013р.» та
Наказу Державної митної служби України
від 04.03.2013р. № 68 «Про перенесення
робочих днів» були перенесені робочий
день 3 травня 2013р. на 18 травня 2013 та 10
травня 2013р. на 01 червня 2013р.; гроші були
зараховані на картковий рахунок
позивача 23.05.2013р.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що
відповідачем було вірно розраховані
належні йому виплати з урахуванням
посадового окладу 1501,00 грн., відповідно
до положень Порядку № 100, а тому
відсутні підстави для задоволення
позову.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги про те, що сума
виплати позивачу за час вимушеного
прогулу, яка бралася для нарахування
середнього заробітку за час затримки
виконання судового рішення повинна
була включена відповідачем до
розрахунку середньої заробітної плати
при обчисленні спірних сум, оскільки у
розумінні пункту 4 Порядку № 100 є
одноразовою виплатою та відповідно не
враховується при обчисленні середньої
заробітної плати.

Щодо посилань апелянта на
недослідження судом першої інстанції
табелю обліку використання робочого
часу ОСОБА_1 за період з 30.09.2010 року по
26.04.2014 року, як допустимого доказу, що
підтверджував факт перебування особи
на роботі та виконання нею роботи
(трудової функції), колегія суддів
зазначає наступне.

Так, у відповідності до ч.3 ст.72 КАС
України обставини, які визнаються
сторонами, можуть не доказуватися
перед судом, якщо проти цього не
заперечують сторони і в суду не виникає
сумніву щодо достовірності цих
обставин та добровільності їх
визнання.

Враховуючи, що факт перебування ОСОБА_1
на роботі та виконання ним роботи
(трудової функції) лише у період з 22.04.2013
року по 25.05.2013 року не заперечуються
сторонами, у суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання, не надання
відповідачем та не дослідження судом
першої інстанції табелю обліку
використання робочого часу ОСОБА_1 за
період з 30.09.2010 року по 26.04.2014 року не
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25.03.2014р. по
справі № 820/2165/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.Судді
Дюкарєва С.В. Жигилій С.П. Повний
текст ухвали виготовлений та
підписаний 19.05.2014 р.