Справа № 810/2213/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року Справа №810/2213/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
Батенко М.В.

Марченко О.Н. (за довіреністю)

від відповідача:
Андрощук О.П. (за довіреністю)

Косенко В.А. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проТовариства з
обмеженою відповідальністю
«Трубіжводексплуатація» Баришівської
об'єднаної державної фінансової
інспекції визнання протиправною та
скасування вимоги, - В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Трубіжводексплуатація» (далі -
позивач, Товариство) звернулось до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Баришівської об'єднаної державної
фінансової інспекції (далі -
відповідач, Баришівська ОДФІ) про
визнання неправомірною та скасування
вимоги Баришівської об'єднаної
державної фінансової інспекції «Про
усунення порушень виявлених
позаплановою ревізією
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Трубіжводексплуатація» №10-16/438
від 7 березня 2014 року.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана
вимога є протиправною, оскільки
відповідачем при визначені сум
завищення витрат не було враховано
фактичних обставин виконання робіт за
бюджетні кошти. Роботи були виконані у
повному об'ємі відповідно до
розробленої замовником
проектно-кошторисної документації, а
відповідні розбіжності в актах
приймання виконаних робіт мали місце у
зв'язку із використанням засобів і
техніки, що перевищують стандарти ДБН.
Звертав увагу, що усі роботи
підтверджені належними документами
первинного бухгалтерського обліку,
крім того, всі роботи здійснені за тією
ціною, що встановлена у договорах і
фактичного їх завищення або понесення
замовником будь-яких додаткових витрат
не відбулось.

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали та
просили задовольнити позов у повному
обсязі

Представники відповідача позов не
визнали, надали суду письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначили, що посадові особи
Баришівської об'єднаної державної
фінансової інспекції при проведенні
ревізії та її оформленні діяли на
підставі, в порядку та у спосіб
визначений чинним законодавством.
Завищення вартості виконаних робіт у
розмірі 874761,49 грн. пояснювали внесенням
до первинної бухгалтерської
документації відомостей що не
відповідають об'ємам виконаних робіт.
Просили відмовити у задоволенні позову
повністю.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
врахувавши норми закону, які діяли на
момент виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Статус Державної фінансової інспекції
України, її функції та правові основи
діяльності визначені Законом України
від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» (далі
Закону України № 2939-XII) та Положенням
про Державну фінансову інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України від 23 квітня 2011 року
№ 499/2011.

Державна фінансова інспекція України
(Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України (далі - Міністр), входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю (п.1 Положення про
Державну фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23 квітня 2011 року № 499/2011).

Головним завданням Державної
фінансової інспекції України
відповідно до статті 2 Закону України №
2939-XII є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Відповідно до матеріалів справи, у
період з 10 січня 2014 року по 6 лютого 2014
року посадовими особами Баришівської
об'єднаної державної фінансової
інспекцієї, відповідно до ухвали
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 6 листопада 2013 року та ухвали
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 23 січня 2014 року про продовження
термінів ревізії, на підставі
направлень від 8 січня 2014 року №01 та №02,
від 17 січня 2014 року №08, проведено
позапланову ревізію
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Трубіжводексплуатація» за період
з 1 січня 2010 року по 1 листопада 2013 року.

Результати ревізії оформлені актом
ревізії від 12 лютого 2014 року №10-25-3 (далі
- акт ревізії) (т.1, а.с. 16-89).

Ревізією встановлено, що ТОВ
«Трубіжводексплуатація» безпідставно
включено в акти приймання виконаних
робіт витрати, які не підтверджені
первинними документами на суму 874761,49
грн., у тому числі за 2010 рік на суму 229173,71
грн., за 2011 рік на суму 524053,57 грн., за 2012
рік 114493,81 грн., за період січень-жовтень
2013 року на суму 7040,40 грн., що є
порушенням пункту 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
пунктів 1.2, 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, та які
оплачені Управлінням водних ресурсів у
м. Києві та Київській області (869111,09
грн.), Великодимерською сільською радою
(8694,00 грн.), Коржівською сільською радою
(5953,40 грн.).

Із висновками акту ревізії позивач не
погодився, про що були надіслані
письмові заперечення №3 від 14 лютого 2014
року (т.1, а.с. 90-94). За результатами
розгляду заперечень, висновки акту
ревізії було залишено без змін (т.4, а.с.
198-240).

У зв'язку із зафіксованими в акті
ревізії порушеннями, що полягають у
невідповідності даним в актах
приймання виконаних робіт та із даними
подорожніх листів, документів
первинного бухгалтерського обліку та
звітності, Баришівською об'єднаною
державною фінансовою інспекцією було
надіслано на адресу відповідача вимогу
про усунення виявлених позаплановою
ревізією фінансово-господарської
діяльності ТОВ
«Трубіжводексплуатація» порушень від 7
березня 2014 року №10-16/438 (а.с. 14-15).

Вказаною вимогою позивача зобов'язано
повернути зайво отримані кошти
внаслідок безпідставного включення до
актів приймання виконаних будівельних
робіт витрат, які не підтверджені
первинними документами, на загальну
суму 874761,49 грн.

Не погоджуючись із рішенням
Баришівською ОДФІ, позивач звернувся
до суду.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Стаття 86 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлює право і
обов'язок суду оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному і повному
дослідженні всіх обставин справи в їх
сукупності.

Щодо встановлених відповідачем
порушень, які полягають у завищені в
підсумкових відомостях ресурсів та
актах приймання-передачі робіт
кількості відпрацьованих машино-годин
із фактичними даними, що відображені у
подорожніх листах, суд зазначає
наступне.

Судом встановлено, що для проведення
робіт із захисту земель в окремих селах
Київської області від підтоплення
Управлінням водних ресурсів у м. Києві
та Київській області, Великодимерською
сільською радою, Коржівською сільською
радою було укладено ряд договорів з
ТОВ «Трубіжводексплуатація».

Відповідно до зазначених договорів,
Підрядник зобов'язався в обсягах,
передбачених договірною ціною і по
етапах передбачених
проектно-кошторисною документацією та
графіком виконання робіт, що
розробляється замовником, здійснити
обумовлені ними роботи, а замовник
зобов'язувався здійснити оплату всіх
цих робіт в обсязі, передбаченому
проектно-кошторисною документацією і
договірною ціною, що є невід'ємною
частиною договору.

Ціна зазначена у договорах і
кошторисах є твердою.

Проведеними контрольними заходами,
відповідачем встановлені
невідповідності між фактично
виконаними обсягами робіт та обсягами
робіт, зазначеними в актах виконаних
робіт КБ-2в, а саме: у наданих до
перевірки подорожніх листах
екскаваторів та бульдозерів зазначено
менше машино-годин ніж у підсумковій
відомості ресурсів, таким чином,
Товариством зазначені витрати не
підтверджені.

Відповідно до пункту 1.4.1 ДБН Д.1.1-1-2000
«Про затвердження Правил визначення
вартості будівництва», затверджених
Наказом державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України від 27 серпня 2000 року
№174 (далі - ДБН Д.1.1-1-2000), система
ціноутворення в будівництві базується
на нормативно-розрахункових
показниках і поточних цінах трудових
та матеріально-технічних ресурсів.

Нормативними показниками є ресурсні
елементні кошторисні норми. На
підставі цих норм і поточних цін на
трудові та матеріально-технічні
ресурси визначаються прямі витрати у
вартості будівництва.

Решта витрат, які враховуються у
вартості будівництва, визначається не
за нормами, а розрахунково.

Пунктом 1.4.2 ДБН Д.1.1-1-2000 встановлено, що
ресурсні елементні кошторисні норми є
первинними кошторисними нормативами,
призначеними для визначення
нормативної кількості ресурсів,
необхідних для виконання різних видів
будівельних, монтажних, ремонтних і
реставраційних робіт, прямих витрат у
вартості будівництва, а також для
розроблення поточних одиничних
розцінок.

Норми диференційовано відбивають у
своєму складі показники трудовитрат,
часу роботи будівельних машин і
механізмів, а також витрати матеріалів,
виробів і конструкцій.

Відповідно до пункту 3.1.10.4 ДБН Д.1.1-1-2000
кошторисна вартість експлуатації
будівельних машин і механізмів,
зайнятих у будівельному виробництві, в
прямих витратах визначається виходячи
з нормативного часу їх роботи,
необхідного для виконання
встановленого обсягу будівельних та
монтажних робіт, та вартості
експлуатації будівельних машин і
механізмів за одиницю часу їх
застосування (машино-година) в поточних
цінах.

У вартості експлуатації будівельних
машин і механізмів у тому числі
зазначається заробітна плата
робітників, зайнятих на керуванні та
обслуговуванні будівельних машин і
механізмів.

Вартість машино-години, відповідно до
пункту 3.1.10.5 ДБН Д.1.1-1-2000, в поточних
цінах розраховується на підставі
трудових і матеріальних ресурсів,
наведених в РКНЕМ (Ресурсні кошторисні
норми експлуатації будівельних машин і
механізмів), та поточних цін на них з
доданням амортизаційних відрахувань
на повне відновлення будівельних машин
і механізмів, вартості матеріальних
ресурсів на заміну частин, що швидко
спрацьовуються, ремонт і технічне
обслуговування, перебазування, а також
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів.

По будовах (об'єктах), будівництво яких
здійснюється із залученням бюджетних
коштів або коштів підприємств, установ
та організацій державної власності, як
правило, вартість машино-години
приймається в межах, рекомендованих
Держбудом України.

Отже, положення ДБН Д.1.1-1-2000
встановлюють загальні вимоги
визначення вартості будівництва із
розрахунку рекомендованих або
нормативно-затверджених показників
роботи і експлуатації техніки, витрат
на заробітну плату робітникам,
будматеріали, паливо-мастильні
матеріали, тощо. Дані норми є
уніфікованими і стандартними
значеннями, що слугують обґрунтуванням
кошторисної вартості робіт і , як
наслідок, ціни договору.

Разом з тим, фактична вартість робіт, з
урахуванням використаних сил і
засобів, умов, в яких виконувалась
робота, може не узгоджуватись із
кошторисною вартістю робіт .

Згідно пункту 3.2.7.7 ДБН Д.1.1-1-2000 при
розрахунках вартості експлуатації
будівельних машин і механізмів, якщо
внаслідок об'єктивних причин
(ускладнені умови виконання робіт
через обмеженість території
будівельного майданчика, неможливість
розміщення підйомних механізмів,
відсутність у підрядника машин і
механізмів, передбачених нормами, тощо)
будівельні (ремонтно-будівельні)
роботи планується виконувати без
застосування машин і механізмів як для
внутрішньобудівельного
транспортування матеріальних ресурсів
(горизонтального і вертикального), так
і для виконання робіт, або із
застосуванням наявних у підрядній
організації не передбачених нормами
машин і механізмів, вартість таких
робіт визначається з урахуванням
змінених умов виконання робіт з
відповідними технічними (у проекті
виробництва робіт) та економічними
обгрунтуваннями.

Таким чином, машини та механізми, що
передбачені ресурсними елементними
кошторисними нормами, можуть бути
замінені на наявні у підрядній
організації машини і механізми при
наявності відповідного технічного та
економічного обґрунтування.

Суд встановив, що відповідачем не
врахований факт, що замість
бульдозерів та екскаваторів, вказаних
у проектній документації, що
розроблена замовником з урахуванням
положень ДБН Д.1.1-1-2000 «Про затвердження
Правил визначення вартості
будівництва» позивачем
використовувалась техніка, що наявна
на балансі у ТОВ
«Трубіжводексплуатація», показники і
характеристики якої, перевищують
аналогічні значення техніки,
використання якої було закладено у
проект та кошториси.

Так, ТОВ «Трубіжводексплуатація» для
виконання робіт із захисту земель від
підтоплення була задіяна наступна
техніка: екскаватор Caterprillar 320BL,
екскаватор Кomatsu PC210, екскаватор Libherr R922,
бульдозер Kоmatsu D65 PX, бульдозер Caterprillar D5
HLGP-1 про, що свідчать наявні в
матеріалах справи оборотно-сальдові
відомості по рахунку 10 (т.4, а.с. 149-154) та
свідоцтва про реєстрацію машин (т.4, а.с.
155-170).

З наданих позивачем як і у ході ревізії
так і в судовому засіданні пояснень,
судом встановлено, що
проектно-кошторисна документація
розроблялась замовником за допомогою
програмного комплексу АВК-5, де
закладено кількість машино-годин на
техніку менш продуктивну ніж та, що
була використана фактично. Відповідно
у подорожніх листах вказано фактично
відпрацьовані години технікою, якою
безпосередньо виконувались роботи.

На підтвердження фактичного
відпрацювання машино-годин на об'єктах
та виконання робіт із використанням
наявних у позивача засобів і техніки
надавались подорожні листи з
відомостями на списання
паливно-мастильних матеріалів
відповідні акти приймання-передачі
робіт, що підписані замовником.

Як вбачається з акту ревізії, по
договорам щодо захисту земель від
підтоплення, витрати паливних та
мастильних матеріалів затрачених на
виконання робіт, відповідають даним
зведеної відомості списання ПММ за
відповідний період, даним дорожніх
листів тракторів, подорожніх листів
вантажних автомобілів та дорожніх
листках екскаваторів та бульдозерів.

Таким чином, роботи із захисту земель
від підтоплення виконані ТОВ
«Трубіжводексплуатація» в повному
обсязі, що підтверджено відповідними
первинними документами, і не
спростовується відповідачем.

При цьому, судом встановлено, що
вартість робіт, зазначена в Актах форми
КБ-2 не перевищує кошторисну, визначену
договірною ціною. Тобто, розрахунки
замовником здійснені у тих сумах, що
були передбачені при укладанні
договорів.

В зазначеній частині відповідач не
надав жодних доказів перевищення
кошторису та договірної ціни в
результаті використання замість
техніки, передбаченої
проектно-кошторисною документацією,
техніку, що наявна у позивача на
балансі, хоча факт наявності інших
машин та механізмів у ТОВ
«Трубіжводексплуатація» був предметом
дослідження.

Оскільки роботи позивачем були
фактично виконані, розбіжностей у ціні
договору з вартістю виконаних робіт ні
відповідачем, ні судом встановлено не
було, суд не вбачає підстав для
висновку про завищення витрат ТОВ
«Трубіжводексплуатація» при виконання
робіт з використанням меншої кількості
машино-годин, ніж це передбачено у
проектно-кошторисній документації.

З приводу висновків відповідача про
завищення витрат внаслідок включення
до актів здачі-приймання виконаних
робіт машин та механізмів, які за
даними бухгалтерського обліку
відсутні у ТОВ
«Трубіжводексплуатація», а саме: крани
баштові, вантажопідйомність 25-75 тон,
крани баштові, вантажопідйомність 8
тон; крани козлові, вантажопідйомність
120 тон; крани на гусеничному ходу,
вантажопідйомність 25 тон; крани на
гусеничному ходу, вантажопідйомність
до 16 тон; кран козловий,
вантажопідйомність 50 тон, суд зазначає
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
відображені в актах здачі-приймання
виконаних робіт позиції щодо кранів і
відповідна кількість машино-годин
була закладена у кошторисній
документації та договірній ціні, що
розроблена і передана позивачу
замовником.

Як було встановлено раніше, визначення
вартості робіт здійснювалось
замовником на підставі ДБН Д.1.1-1-2000.
Зазначені норми встановлюють загальні
вимоги, що використовуються при
визначені вартості будівельних робіт,
що розраховуються виходячи із виду,
потужності техніки, інших умов, що
зазвичай супроводжують виконання
робіт певного роду.

У ході розгляду справи, позивач
зазначив, що замовником вартість робіт
розраховувалась на підставі
нормативів роботи техніки, що є менш
потужною ніж наявна у ТОВ
«Трубіжводексплуатація», крім того,
перевезення баштових кранів для
виконання обумовлених робіт було б
економічно не виправданим, а монтаж
кранів потребує значного часу і
відповідних ресурсів. За таких
обставин, роботи виконувались наявними
у позивача автомобільними кранами
вантажопідйомністю 10-17 тон, і не
вплинуло на якість робіт.

На підтвердження наявності
автомобільних кранів відповідачем
надано оборотно-сальдову відомість по
рахунку 10 (т.4, а.с.149) та свідоцтва про
реєстрацію машин (т.4, а.с. 168-170).

Фактичне виконання робіт
підтверджується наявними у матеріалах
справи і дослідженими у ході ревізії
актами приймання виконаних
будівельних робіт КБ-2в, подорожніми
листами автомобільних кранів,
відомостями про списання
паливно-мастильних матеріалів.
Вартість виконаних робіт відповідає
ціні договору та затвердженими
кошторисам та не перевищує їх.

Оскільки ДБН Д.1.1-1-2000 припускає, що
машини та механізми, передбачені
ресурсними елементними кошторисними
нормами, можуть бути замінені на наявні
у підрядній організації машини і
механізми при наявності відповідного
технічного та економічного
обґрунтування, а зміст договору
підряду не вимагає виконання робіт
виключно передбаченими кошторисами
засобами, висновок відповідача про
завищення вартості робіт по даним
позиціям є необґрунтованим.

Щодо включення до актів приймання
робіт по видаленню дерев, у тому числі:
роботи по звалюванню дерев м'яких порід
з кореня діаметром від до 32 см,
трелювання деревини на відстань до 300
тракторами, потужністю 59кВт;
корчування пнів у грунтах природного
залягання; засипання підкорінних ям
бульдозерами; вивезення пнів
тракторними причепами на відстань до
100м, що мало місце під час виконання
договорів щодо відновлення
гідрологічного режиму та захисту від
підтоплення, судом встановлено
наступне.

Як вбачається з акту ревізії, у ТОВ
«Трубіжводексплуатація» відсутні
трудові ресурси - працівники, які не
зайняті на обслуговуванні машин та
договори цивільно-правового характеру
на виконання операцій з вирубки дерев з
подальшою їх утилізацією. Машини і
механізми, які згідно відомостей
ресурсів використовувались для робіт
по вирубці дерев на обліку ТОВ
«Трубіжводексплуатація» відсутні та
не орендувались. Відомості про
використання отриманої ділової
деревини, внаслідок обробки вирубаних
дерев - відсутні. Відсутні лісорубні
квитки та погодження органу охорони
природного навколишнього середовища
на вирубку дерев.

З приводу зазначених порушень, позивач
зазначив, що фактично роботи
виконувались власними бульдозерами і
тракторами, про що перевіряючим
надавались відповідні докази, які
також долучені до матеріалів справи,
безпосередньою рубкою дерев займались
водії, механіки та інші особи, що
перебувають у трудових відносинах з
ТОВ «Трубіжводексплуатація» та не були
зайняті на той момент при виконанні
інших робіт (т.4, а.с. 141-148).

При цьому, роботи по видаленню дерев
здійснювались на виконання програм
поліпшення екологічного стану річок у
Київській області, що затверджені
відповідними радами та Управлінням
водних ресурсів у місті Києві та
Київській області і на підставі
розробленої ними проектно-кошторисної
документації.

Видалення та захоронення дерев і
зелених насаджень здійснювалось у
присутності представника замовника -
Управління водних ресурсів у місті
Києві та Київській області, про що
складені акти на виконання прихованих
робіт по об'єкту із відображенням
фактичної кількості видалених дерев,
їх діаметру, об'єму котлованів, у яких
відбувалось захоронення. (т.4, а.с. 171-181).

Крім того, позивач зазначив, що ділової
деревини у процесі виконання
зазначених робіт не утворювалось,
оскільки вирубані дерева не становили
жодної господарської цінності.

Жодних доказів невиконання ТОВ
«Трубіжводексплуатація» зобов'язань
за зазначеними договорами,
невідповідності об'ємів фактично
виконаних робіт із об'ємами, вказаними
в актах приймання будівельних робіт,
або понесення замовником будь-яких
додаткових витрат відповідачем не
надано.

Щодо відсутності у позивача
лісорубного квитка, суд зазначає, що
відповідно до статті 69 Лісового
кодексу України спеціальне
використання лісових ресурсів на
виділеній лісовій ділянці проводиться
за спеціальним дозволом - лісорубний
квиток або лісовий квиток, що видається
безоплатно.

Таким чином, лісорубний квиток
видається на спеціальне використання
лісових ресурсів.

Відповідно до статті 67 Лісового
кодексу України, у порядку
спеціального використання можуть
здійснюватися такі види використання
лісових ресурсів: 1) заготівля
деревини;2) заготівля другорядних
лісових матеріалів; 3) побічні лісові
користування; 4) використання корисних
властивостей лісів для
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних, туристичних і
освітньо-виховних цілей, потреб
мисливського господарства, проведення
науково-дослідних робіт.

Згідно до стаття 4 Лісового кодексу
України, до лісового фонду України
належать лісові ділянки, в тому числі
захисні насадження лінійного типу,
площею не менше 0,1 гектара.

До лісового фонду України не належать:
зелені насадження в межах населених
пунктів (парки, сади, сквери, бульвари
тощо), які не віднесені в установленому
порядку до лісів; окремі дерева і групи
дерев, чагарники на
сільськогосподарських угіддях,
присадибних, дачних і садових ділянках.

Як вбачається з матеріалів справи і
змісту договорів підряду, позивачем не
здійснювалось спеціальне користування
лісовими ресурсами, а вирубка дерев
здійснювалась на виконання програми із
захисту земель від підтоплення та
поліпшення гідрологічного та
санітарного стану річок.

Крім того, відсутність лісорубного
квитка, не є підставою для висновку про
завищення витрат, оскільки роботи ТОВ
«Трубіжводексплуатація» фактично
виконано, що підтверджується наявними
у матеріалах справи первинними
документами, а вартість і об'єми цих
робіт узгоджуються із затвердженим
кошторисом.

За таких обставин, суд вважає
безпідставним і необґрунтованим
висновок відповідача про завищення
позивачем витрат на роботи пов'язані із
поліпшенням екологічного стану річок і
захисту від підтоплення населених
пунктів.

Щодо висновків в акті ревізії про
завищення витрат на влаштування і
утримання щитів металевих під
екскаватори суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту ревізії, у
перевіряємому періоді на балансі ТОВ
«Трубіжводексплуатація» були відсутні
слані (металеві та дерев'яні) та у
вказаний період не орендувались, при
цьому згідно актів на списання
матеріальних цінностей, списувались
матеріали на ремонт неіснуючих сланей
(щитів).

По суті даних порушень позивач
зазначив, що щити металеві не
обліковуються, оскільки вони не
знаходяться на складах, а закріплені
безпосередньо за екскаваторами та
бульдозерами. Зазначав, що зберігання
сланей (щитів) на складах є економічно
не виправданим у контексті витрат на їх
транспортування до об'єкту. Водночас,
витрати на влаштування та ремонт щитів
під екскаватори передбачені ДБН
Д.1.1-1-2000 і закладені у затверджені
сторонами кошториси.

Отже, позивачем обґрунтовано включено
до актів задачі приймання будівельних
робіт витрати на утримання щитів
(сланей).

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
10 Закону України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні» органу державного
фінансового контролю надається право
перевіряти в ході державного
фінансового контролю грошові та
бухгалтерські документи, звіти,
кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо).

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті
10 цього ж Закону органу державного
фінансового контролю надається право
при виявленні збитків, завданих
державі чи підприємству, установі,
організації, що контролюється,
визначати їх розмір у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті
10 Закону України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні» органу державного
фінансового контролю надається право
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

З урахуванням аналізу зазначених норм
Закону необхідною ознакою для висновку
про завищення витрат на виконання
певного виду робіт, що фінансуються із
державного або місцевих бюджетів є
виявлення збитків, завданих державі чи
підприємству, установі, організації, що
контролюється.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою КМУ
від 20.04.2006 року № 550, яким визначаються
вимоги до акту ревізії, передбачено, що
в констатуючій частині вимоги розмір
збитків, в разі їх наявності, завданий
державі чи об'єкту контролю внаслідок
виявлених порушень, мас бути
визначеним в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до пункту 1 статі 22
Цивільного кодексу України, особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, мас право на їх
відшкодування.

Відповідно до статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також: не
одержані нею доходи, які управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до пункту 2 статті 22
Цивільного кодексу України, збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

З урахуванням вимог чинного
законодавства суд вважає, що
недостатнім є лише формальне
зазначення розміру збитків, завданих,
на думку відповідача відображенням
фактично меншої кількості
використаних ресурсів, оскільки
необхідним є підтвердження і самого
факту наявності збитків та причинного
зв'язку між порушенням і шкодою.

Притягнення до відповідальності
можливе лише при наявності певних,
передбачених законом умов.

Одним з елементів складу цивільного
правопорушення, який вимагається
Законом для настання відповідальності
у формі відшкодування збитків, є
об'єктивна сторона, яку утворюють:
наявність збитків у майновій сфері
кредитора; протиправні дії, які
виражені у невиконанні або неналежному
виконанні боржником взятого на себе
зобов'язання; причинний зв'язок між
протиправними діями боржника та
збитками.

При цьому важливим елементом
об'єктивної сторони правопорушення є
причинний зв'язок між збитками, які
виникли у кредитора та протиправними
діями боржника, які виражені у
порушенні ним взятих на себе
зобов'язань. Тобто, протиправна дія є
причиною, а збитки - наслідком
протиправної дії.

Аналіз чинного законодавства, дає
підстави для висновку, що обов'язок по
відшкодуванню збитків настає для
суб'єктів господарювання у разі
порушення господарського зобов'язання
в результаті неналежного виконання
(або невиконання) умов договору (статті
224, 225 Господарського кодексу України,
стаття 23 Цивільного кодексу України),
або такий обов'язок настає в наслідок
завдання шкоди без договірних
правовідносин (глава 82 Цивільного
кодексу України).

Договори на виконання робіт із захисту
земель від підтоплення або щодо
відновлення і підтримки сприятливого
гідрологічного, інші договори, що були
предметом дослідження відповідача, за
своєю правовою природою є договорами
підряду. Правовідносини підряду
детально регулюються главою 61
Цивільного кодексу України.

Статтею 844 Цивільного кодексу України
встановлено, що ціна у договорі підряду
за загальним правилом визначається у
кошторисі, який може бути твердим або
приблизним. Зміни до твердого
кошторису вносяться лише за згодою
сторін.

Відповідно до частини 1 статті 852
Цивільного кодексу України, якщо
підрядник відступив від умов договору
підряду, що погіршило роботу, або
допустив інші недоліки в роботі,
замовник має право за своїм вибором
вимагати безоплатного виправлення цих
недоліків у розумний строк або
виправити їх за свій рахунок з правом
на відшкодування своїх витрат на
виправлення недоліків чи відповідного
зменшення плати за роботу, якщо інше не
встановлено договором.

Згідно статті 858 Цивільного кодексу
України, якщо робота виконана
підрядником з відступами від умов
договору підряду, які погіршили роботу,
або з іншими недоліками, які роблять її
непридатною для використання
відповідно до договору або для
звичайного використання роботи такого
характеру, замовник має право, якщо
інше не встановлено договором або
законом, за своїм вибором вимагати від
підрядника безоплатного усунення
недоліків у роботі в розумний строк;
пропорційного зменшення ціни роботи;
відшкодування своїх витрат на усунення
недоліків, якщо право замовника
усувати їх встановлено договором.

Зміст даних положень Закону, свідчить
про те, що підрядник повинен
дотримуватися вимог замовника щодо
виконання робіт, забезпечувати їх
якість, дотримуватися строків
виконання робіт та не виходити за межі
погодженого кошторису.

І лише за порушення таких видів у
підрядника перед замовником настає
відповідальність, обумовлена у статтях
Цивільного кодексу України про підряд.

З наведеного вбачається, що норми
чинного законодавства України, що
регулюють підрядні відносини не
передбачають такого виду порушення з
боку підрядника (за яке настає його
відповідальність перед замовником), як
виконання роботи з використанням
меншої кількості машино-годин, або
наявними у підрядника засобами, як
визначає їх відповідач у своїх
висновках у акті ревізії, на підставі
якого винесено спірну вимогу.

Більше того, суд погоджується із
ґрунтовними посиланнями позивача щодо
права залишити за собою всі заощаджені
кошти, якщо заощадження не вплинули на
якість робіт.

Так, статтею 845 Цивільного кодексу
України України передбачено, що навіть
якщо фактичні витрати підрядника
виявилися меншими від тих, які
передбачалися при визначенні ціни
(кошторису), підрядник мас право на
оплату роботи за ціною, встановленою
договором підряду. Цивільне
законодавство не містить положення,
яке б зобов'язувало підрядника
повернути усі заощаджені ним кошти у
випадку належного виконання
зобов'язань.

Умовами договорів також не передбачено
відповідальності підрядника у вигляді
відшкодування коштів за виконання
робіт у більш стислі строки,
використовуючи іншу техніку або з
використанням меншої кількості
машино-годин.

Суд зазначає, що висновки відповідача
щодо порушень, виявлених в ході ревізії
ґрунтуються лише на недоліках
(розбіжностях) бухгалтерської
документації, при цьому будь - яких
доказів стосовно неналежної якості
виконаних робіт або стосовно
невиконання кінцевого результату
(обсягу) робіт, виконання робіт в обсязі
меншому, ніж зазначено в актах КБ-2в,
відповідачем в обґрунтування вимоги
про стягнення 874761,49 грн. не наведено.

Водночас, суд зазначає, що недоліки і
розбіжності у первинній документації
не можуть слугувати підставою для
невизнання понесених відповідачем
витрат, висновку про їх завищення, або
його права на обумовлену договором
винагороду, за відсутності фактичних
збитків з боку підконтрольних
відповідачу установ.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Також, відповідач, розраховуючи суми
завищення витрат на виконані роботи, по
договорам, що були предметом ревізії,
не врахував особливості розрахунків
при твердій договірній ціні. Так, у ході
розгляду справи, судом було
встановлено, що всі підрядні роботи
виконувались позивачем за твердою
договірною ціною яка була встановлена
у кошторисах, переданих і розроблених
замовником. Дану обставина
відповідачем не заперечувалась.

З огляду на зазначене, суд звертає
увагу відповідача, що відповідно до
пункту 3.3.1 ДБН Д.1.1-1-2000, договірна ціна -
це вартість підрядних робіт, за якої
підрядна організація, визначена
виконавцем, згодна виконати об'єкт
замовлення. Договірна ціна входить до
складу вартості будівництва і
використовується при проведенні
взаєморозрахунків. У відповідності до
пункту 3.3.3 ДБН Д.1.1-1-2000 договірні ціни
можуть встановлюватись твердими,
динамічними та періодичними.
Відповідно до пункту 3.3.3.2 ДБН Д.1.1-1-2000,
тверді договірні ціни встановлюються
незмінними на весь обсяг будівництва і
не уточнюються, за винятком випадків, в
т.ч., якщо замовник змінює в процесі
будівництва проектні рішення, що
викликає зміну обсягів робіт та
вартісних показників.

Згідно частини 4 статті 321
Господарського кодексу України
підрядник не має права вимагати
збільшення твердого кошторису, а
замовник - його зменшення. Відповідно
до частини 5 статті 844 Цивільного
Кодексу України, підрядник не має права
вимагати збільшення твердого
кошторису, а замовник - його зменшення в
разі, якщо на момент укладення договору
підряду не можна було передбачити
повний обсяг роботи або необхідні для
цього витрати.

Окрім того, ДБН Д.1.1-1-2000 розрізняє
порядок взаєморозрахунків за обсяги
виконаних робіт при твердій ціні та при
динамічній ціні.

Так, згідно пункту 3.3.10. ДБН Д.1.1-1-2000 за
динамічною договірною ціною вартість
прямих витрат при взаєморозрахунках за
обсяги виконаних робіт визначається на
підставі витрат трудових і
матеріально-технічних ресурсів,
виходячи з фізичних обсягів виконаних
робіт та уточнених цін ресурсів,
передбачених в договірній ціні. Кошти
на покриття решти статей
загальновиробничих витрат та рівень
заробітної плати працівників,
заробітна плата яких враховується в
загальновиробничих витратах,
уточнюються в порядку, передбаченому
контрактом.

Згідно з пунктом 3.3.9 ДБН Д.1.1-1-2000 за
твердої договірної ціни
взаєморозрахунки провадяться на
підставі виконаних обсягів робіт та
їхньої вартості, визначеної в
договірній ціні.

Отже, головним критерієм для прийняття
робіт при твердій договірній ціни с
обсяги виконаних кінцевих робіт, за
ціною, що не перевищує договірну. Якщо
роботи фактично виконані і у замовника
відсутні зауваження щодо їх об'ємів і
якості, замовник зобов'язаний оплатити
роботи відповідно до затвердженої
договірної ціни, навіть у разі, коли
підрядником фактично використано
менше ресурсів, засобів або часу на
виконання роботи.

Зазначені положення становлять суть
господарської діяльності, мета якої є
отримання прибутку, у тому числі шляхом
більш ощадливого використання
ресурсів, застосування сучасних
зразків техніки, належної організації
роботи і праці.

У взаємозв'язку з вищенаведеним, суд
зазначає, що вказані підрядником в
актах виконаних робіт КБ-2в види, обсяги
та вартість виконаних робіт та
витрачених матеріалів, не перевищують
межі, встановлені договірною ціною з
локальними кошторисами, роботи
підрядником фактично виконані, що не
спростовано відповідачем.

В акті ревізії не міститься жодного
обґрунтування того, що при перевірці
витрат відповідачем встановлено факт
невиконання обсягів робіт, для яких
мали бути задіяні працівники або
відповідна техніка, чи погіршення
внаслідок цього якості таких робіт, як
і не встановлено при цьому перевищення
договірної ціни.

Недостатність доказів і недоведеність
відповідачем, на якого Кодекс
адміністративного судочинства України
покладає тягар доказування
правомірності спірної вимоги, тих
обставин, які стали підставою для її
прийняття, та невірне застосування
відповідачем норм господарського і
цивільного законодавства, свідчать про
безпідставність та протиправність
вимоги про усунення порушень.

Отже, висновки відповідача про
завищення ТОВ «Трубіжводексплуатація»
при виконанні договорів, витрат на
загальну суму 874761,49 є необґрунтованими.
Тому, прийнята Баришівською об'єднаною
державною фінансовою інспекцією
вимога від 7 березня 2014 року №10-16/438 є
протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, доказів, які б
спростовували твердження позивача не
надав.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, та враховуючи,
що відповідачем не доведено законність
та обґрунтованість вимоги про усунення
порушень, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 9, 11, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Баришівської об'єднаної
державної фінансової інспекції від 7
березня 2014 року №10-16/438 - повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 22 травня 2014 року.