Справа № 2а-16652/12/2670
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Власенкова
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Голови Вищої ради юстиції
України про визнання бездіяльності
протиправною, зобов"язання вчинити дії,
-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Голови Вищої ради юстиції
України про визнання бездіяльності
протиправною щодо розгляду заяви
(скарги) від 15 жовтня 2012 року;
зобов"язання передати заяву (скаргу)
від 15 жовтня 2012 року для проведення
перевірки, а результати перевірки
передати на розгляд до Вищої ради
юстиції.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
направити справу для розгляду по суті в
суд першої інстанції, або винести нове
рішення, яким адміністративний позов
задовольнити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 22
жовтня 2012 року до Вищої ради юстиції
надійшло звернення ОСОБА_3 від 15 жовтня
2012 року про порушення законодавства
суддею Вищого адміністративного суду
України Зайцевим М.П. при постановленні
ним одноособово без проведення
судового засідання ухвали суду від 09
жовтня 2012 року № П/9991/1111/12 про залишення
без розгляду позовної заяви ОСОБА_3

Вища рада юстиції в особі Голови
Колесниченка В.М. листом від 01
листопада 2012 року за № С-46-6-12316/0/9-12
повідомила позивача про те, що вона діє
в межах повноважень, визначених у ст. 131
Конституції України та ст. 3 Закону
України «Про Вищу раду юстиції», не є
органом правосуддя і не вправі
надавати правову оцінку судовим
рішенням (перевіряти їх законність та
обґрунтованість); позапроцесуального
порядку перегляду судових рішень
чинним законодавством не передбачено;
про обов'язок перевіряти звернення
громадян, якщо в них містяться
відомості про наявність передбачених
частиною п'ятою статті 126 Конституції
України підстав для звільнення суддів
з посад, про факт дисциплінарного
проступку судді Верховного Суду
України або судді вищого
спеціалізованого суду і за
результатами перевірки приймати
відповідне рішення; відсутність у
зверненні заявника вищезазначених
відомостей.

Доказом направлення даного листа на
адресу позивача є копія поштового
реєстру від 02 листопада 2012 року.

Вважаючи, що скаргу не було розглянуто
по суті в установленому законом
порядку, позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 1 Закону України "Про Вищу раду
юстиції" від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР
передбачено, що Вища рада юстиції є
колегіальним, незалежним органом,
відповідальним за формування
високопрофесійного суддівського
корпусу, здатного кваліфіковано,
сумлінно та неупереджено здійснювати
правосуддя на професійній основі, а
також за прийняття рішень стосовно
порушень суддями і прокурорами вимог
щодо несумісності та у межах своє
компетенції про їх дисциплінарну
відповідальність.

Згідно статті 2 вищевказаного Закону,
повноваження, організація і порядок
діяльності Вищої ради юстиції
визначаються Конституцією України, цим
законом та регламентом Вищої ради
юстиції, який затверджується на її
засіданні.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про Вищу
раду юстиції" визначено, що Вища рада
юстиції здійснює дисциплінарне
провадження стосовно суддів
Верховного Суду України і суддів вищих
спеціалізованих судів.

В силу ч. 1 ст. 19 даного Закону, у Вищій
раді юстиції утворюються секції: з
питань призначення суддів на посади та
звільнення їх з посад; дисциплінарна
секція для здійснення дисциплінарного
провадження, розгляду скарг на рішення
про притягнення до дисциплінарної
відповідальності і прийняття рішення
про порушення суддями і прокурорами
вимог щодо несумісності.

Координує роботу Вищої ради юстиції
Голова Вищої ради юстиції, а в разі його
відсутності - заступник Голови Вищої
ради юстиції.

Стаття 84 Закону України "Про судоустрій
і статус суддів" визначає
дисциплінарне провадження як
процедуру розгляду органом, визначеним
законом, звернення, в якому містяться
відомості про порушення суддею вимог
щодо його статусу, посадових обов'язків
чи присяги судді.

Частини 2 та 3 статті 84 вищевказаного
Закону, зокрема, передбачають, що право
на звернення зі скаргою (заявою) щодо
поведінки судді, яка може мати
наслідком дисциплінарну
відповідальність судді, має кожен, кому
відомі такі факти. Не допускається
зловживання правом звернення до
органу, уповноваженого здійснювати
дисциплінарне провадження, у тому
числі ініціювання питання
відповідальності судді без достатніх
підстав, використання такого права як
засобу тиску на суддю у зв'язку із
здійсненням ним правосуддя.

Підставою для відкриття Вищою радою
юстиції дисциплінарного провадження,
згідно із чинними положеннями частини
першої статті 38 Закону України "Про
Вищу раду юстиції", є подання члена
Вищої ради юстиції за результатами
перевірки повідомлень.

Відповідно до статті 39 вищевказаного
Закону, стадіями дисциплінарного
провадження є: 1) перевірка даних про
дисциплінарний проступок; 2) відкриття
дисциплінарного провадження; 3) розгляд
дисциплінарної справи; 4) прийняття
рішення.

В силу статті 40 Закону України "Про Вищу
раду юстиції", перевірка даних про
дисциплінарний проступок здійснюється
за дорученням Вищої ради юстиції або
Голови Вищої ради юстиції одним із
членів Вищої ради юстиції шляхом
одержання письмового пояснення від
судді та інших осіб, витребування
судових справ (їх копій), розгляд яких
закінчено, та ознайомлення з судовими
справами, розгляд яких не закінчено,
одержання іншої інформації від органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб,
керівників підприємств, установ,
організацій незалежно від форми
власності та підпорядкування, громадян
чи їх об'єднань. Довідка і всі матеріали
перевірки передаються до Вищої ради
юстиції, яка вирішує питання про
доцільність порушення дисциплінарного
провадження.

У Рішенні Конституційного Суду України
від 21 травня 2002 року N 9-рп/2002 у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень частин другої і четвертої
статті 1, абзацу другого пункту 8
частини першої статті 18, частини першої
статті 25, пунктів 1, 2, 4 частини першої
статті 30, частини першої статті 31,
частини першої статті 32, пункту 2
частини другої статті 33, пункту 2
частини другої та частини третьої
статті 37, статей 38 і 48 Закону України
"Про Вищу раду юстиції" зазначається, що
Вища рада юстиції зобов'язана
перевіряти звернення народних
депутатів України, Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини
так само, як і звернення інших
посадових осіб, органів державної
влади і місцевого самоврядування,
кожного громадянина, якщо в них
містяться відомості про наявність
передбачених частиною п'ятою статті 126
Конституції України підстав для
звільнення судді з посади, про факт
дисциплінарного проступку судді
Верховного Суду України або судді
вищого спеціалізованого суду, і за
результатами перевірки приймати
відповідне рішення.

Також, в даному Рішенні
Конституційного Суду України
передбачено, що внесення членом Вищої
ради юстиції за наслідком здійсненої
ним перевірки пропозиції щодо подання
про звільнення або про відкриття
дисциплінарного провадження стосовно
суддів Верховного Суду України і
суддів вищих спеціалізованих судів є
необхідною складовою механізму
реалізації конституційних повноважень
Вищої ради юстиції, передбачених п.п. 1
та 3 ч. 1 ст. 131 Конституції України.

З наведеного слідує висновок, що жодний
інший суб'єкт не може претендувати на
розгляд його звернення на засіданні
Вищої Ради юстиції.

Крім того, Конституцією України,
Законами України чи іншими
нормативно-правовими актами не
передбачено серед функцій та
повноважень Вищої ради юстиції, як
колегіального органу, розгляд звернень
громадян.

Звернення (заяви, скарги, клопотання)
розглядаються посадовими особами
Вищої ради юстиції (Головою Вищої ради
юстиції та заступником Голови Вищої
ради юстиції) у порядку, встановленому
Законом України «Про звернення
громадян» в частині, що не суперечить
Закону.

З огляду на вищевказане, колегія суддів
вважає, що призначення перевірки
відомостей, викладених у зверненні, є
правом, а не обов'язком Голови Вищої
ради юстиції.

Таким чином, на думку колегії суддів,
надавши відповідь на звернення ОСОБА_3
Голова Вищої ради юстиції діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Законом України
«Про звернення громадян».

Колегія суддів вважає, що Вища рада
юстиції як колегіальний орган
розглядає лише ті скарги, стосовно яких
у встановленому законом порядку
здійснено перевірку на наявність
відомостей про ознаки дисциплінарного
проступку судді.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у Голови Вищої
ради юстиції права доручити перевірку
відомостей, викладених у пропозиціях,
зверненнях, скаргах та повідомленнях,
що надійшли до Вищої ради юстиції, а у
разі відсутності в цих зверненнях,
скаргах, повідомленнях відомостей,
достатніх для призначення перевірки
щодо порушення законодавства суддями
Верховного Суду України або вищого
спеціалізованого суду - повідомити
про це заявника.

Так, враховуючи відсутність у
зверненні ОСОБА_3 від 15 жовтня 2012 року
фактів стосовно дисциплінарного
проступку судді Вищого
адміністративного суду України
Зайцева М.П., колегія суддів вважає, що
відповідач обґрунтовано та в межах
наданих йому повноважень повідомив про
це позивача листом від 01 листопада 2012
року № С-4606-12316//9/-12.

Разом з тим, незгода заявника з наданою
відповіддю не є підставою для визнання
бездіяльності відповідача.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки
порушень вимог законодавства
відповідачем з приводу звернення
заявника судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 26.03. 2014
року.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.