Справа № 802/362/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/362/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства "Південьзахідшляхбуд" до
Вінницька об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ "Південьзахідшляхбуд" звернулося
до Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Вінницької ОДПІ про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.
Позовні вимоги мотивовано тим, що
податковим органом проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку товариства, за результатами
якої був складений акт № № 1211/2201/03449841
від 12.12.2013 року. На підставі висновків
акту Вінницька ОДПІ прийняла податкове
повідомлення-рішення № від 29.01.2014
року. Вважаючи висновки податкового
органу безпідставними, а рішення -
неправомірним, просили визнати
податкове повідомлення-рішення
протиправним та скасувати.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 28.02.2014 року
позов задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 28.02.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання представники сторін
не з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином. Про
причини неявки в судове засідання суд
не повідомили, клопотань про
відкладення розгляду справи не
направляли. У зв'язку з неприбуттям
жодної з осіб, які беруть участь у
справі, у судове засідання, хоча вони
були належним чином повідомлені про
його дату, час і місце, а також
враховуючи те, що їх явка в судове
засідання не визнавалась обов'язковою,
колегія суддів визнала за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197
КАС України, за наявними у справі
матеріалами, при цьому, згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, Вінницькою ОДПІ
була проведена позапланова виїзна
документальна перевірка ПАТ
«Південьзахідшляхбуд» з питань
своєчасності, достовірності та повноти
нарахування податку на додану вартість
по взаємовідносинах з TOB «Вест-буд
дорожнє будівництво» за червень 2012 p., з
TOB «Техносервіс-Д» за червень, липень,
серпень (додатково) 2012 р. На підставі
акту було прийнято податкове
повідомлення - рішення № від
18.10.2013 р.

ПАТ «Південьзахідшляхбуд» було подано
скаргу на повідомлення-рішення
Вінницької ОДПІ № від 18.10.2013 р. до
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області, яка відповідачем
задоволена частково, скасоване
податкове повідомлення-рішення
Вінницької ОДШ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області від 18.10.2013р. №
в частині визначення основного з
податку на додану вартість у розмірі 557
632 грн. та штрафної санкції у розмірі
278816 грн (а.с.71-79 т.1).

Під час розгляду скарги на підставі
наказу Вінницької ОДПІ № 1265 від 11.12.2013р.
було проведено позапланову невиїзну
документальну перевірки ПАТ
«Південьзахідшляхбуд» з питань
своєчасності, достовірності та повноти
нарахування податку на додану вартість
по взаємовідносинах з TOB «Вест-буд
дорожнє будівництво», за червень 2012 p., з
TOB «Техносервіс-Д» за червень, липень 2012
р., що стали предметом оскарження.

Результати перевірки знайшли своє
відображення в акті № 1211/2201/03449841 від
12.12.2013 року (а.с.55-70 т. 1). Відповідно до
висновків вказаного акта перевіркою
встановлено порушення позивачем: п. 44.1
ст. 44, п. 198.1 ст. 198, п.200.1 та п.200.2 ст. 200, ст.
201 Податкового кодексу України (далі -
ПК України), в результаті чого занижено
податок на додану вартість, який
підлягає сплаті в бюджет в сумі 162435 грн.

На підставі вказаного акта Вінницька
ОДПІ прийняла податкове
повідомлення-рішення № від 29.01.2014
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 162435 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 81218 грн. (а.с. 80).

Судом першої інстанції встановлено, що
між ПАТ «Південьзахідшляхбуд» та TOB
«Техносервіс-Д» укладено договір
поставки № 17/03/11-5, згідно умов якого
Постачальник (TOB «Техносервіс-Д»)
зобов'язується передавати у власність,
а Покупець (ПАТ «Південьзахідшляхбуд»)
приймати та оплачувати нафтопродукти,
паливно-мастильні матеріали тощо.
Згідно п. 4.1 договору № 17/03/11-5, поставка
товару здійснюється на підставі
належним чином оформлених заявок, які
сторони погоджують згідно п.1.1-1.4 цього
Договору, протягом 14 днів від дати
здійснення Покупцем передоплати, якщо
інший строк поставки не визначено
сторонами у відповідній заявці.

Факт доставки товару (мазуту) від TOB
«Техносервіс-Д» до ПАТ
"Південьзахідшляхбуд" на підставі
договору № 17/03/11-5 для його подальшого
використання підтверджені заявками до
договору (а.с.86-90), що свідчить про
реальність і фактичність
господарських операцій. На
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій суду першої
інстанції було подано податкові
накладні, видаткові накладні, платіжні
доручення, товаро-транспортні
накладні.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

В силу п.201.6. ст. 201 ПК України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

При цьому, п.201.7 ст.201 ПК України
визначено, що податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Згідно п.201.10 ст.201 ПК України, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Колегія суддів зауважує, що згідно ст. 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Вищий
адміністративний суд в Інформаційному
листі від 20.07.2010 р. N 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби" звертає увагу на
необхідність індивідуалізації
кваліфікації дій платників податку з
формування податкового кредиту та сум
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість з огляду на
добросовісність такого платника.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Наявними в матеріалах справи доказами
спростовується висновок податкового
органу, що укладені позивачем договори
не спрямовані на реальне настання
господарських наслідків, що обумовлені
ними.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 року № 996-XIV, податкова звітність
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку, що ведеться підприємством.
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які згідно з вищезазначеним
Законом є документами, що містять
відомості про господарські операції
та підтверджують їх здійснення.

Позивачем, як доказ здійснення
господарських операцій, були надані
суду належним чином засвідчені копії
документів, які відповідають вимогами
первинності в розумінні статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", і
являються підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Разом з тим, відповідач як суб'єкт
владних повноважень в ході судового
розгляду не довів обґрунтованість
своїх висновків і правомірність
прийнятих на їх підставі рішень.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 28
лютого 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Сторчак В. Ю.