Справа № 2а-20/11/0508
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. м. Київ
К/800/66507/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі
судового засідання: за участю
позивачів: Зайця В.С. (суддя-доповідач),
Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г., Петриченко
Ю.П., ОСОБА_5, ОСОБА_6,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, в
інтересах якої діє ОСОБА_9, ОСОБА_10, в
інтересах якого діє ОСОБА_9 до
Донецької міської ради, Ворошиловської
районної у м. Донецьку ради,
виконавчого комітету Ворошиловської
районної у м. Донецьку ради, третя особа
комунальне підприємство «Служба
єдиного замовника Ворошиловського
району м. Донецька» про стягнення
моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9,
ОСОБА_12, в інтересах якої діє ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, в інтересах якого діє ОСОБА_9
пред'явили позов до Донецької міської
ради, Ворошиловської районної в місті
Донецьку ради, виконавчого комітету
Ворошиловської районної в м. Донецьку
ради, третя особа - Комунальне
підприємство «Служба єдиного
замовника Ворошиловського району м.
Донецька» про визнання протиправною
бездіяльності відповідачів щодо
здійснення контролю за технічним
станом, використанням та утриманням
будинку АДРЕСА_1 та їх відселення із
вказаного будинку, зобов'язання надати
їм інше благоустроєне жиле приміщення,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 25 грудня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05 лютого 2013 року, позовні вимоги
задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність
виконавчого комітету Ворошиловської
районної у місті Донецьку ради щодо
здійснення контролю за технічним
станом, використанням та утриманням
будинку АДРЕСА_1, визнано протиправною
бездіяльність виконавчого комітету
Ворошиловської районної у місті
Донецьку ради щодо відселення ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_12
та ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано виконавчий комітет
Ворошиловської районної у місті
Донецьку ради надати інше
благоустроєне жиле приміщення ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_12
та ОСОБА_10. В задоволенні інших
позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29 травня 2013 року постанову
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 25 грудня 2012 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05лютого 2013
року скасовано в частині відмови в
задоволенні позову до Донецької
міської ради, Ворошиловської районної
у м. Донецьку ради, Виконавчого
комітету Ворошиловської районної у м.
Донецьку ради, третя особа Комунальне
підприємство «Служба єдиного
замовника Ворошиловського району м.
Донецька» про стягнення моральної та
матеріальної шкоди і справу в цій
частині направлено на новий розгляд
до суду першої інстанції. В іншій
частині постанову Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 25 грудня
2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05 лютого 2013 року залишено без змін.

При новому розгляді у суді першої
інстанції позивачі з урахуванням
остаточно уточнених позовних вимог
просили стягнути з виконкому
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради моральну шкоду в розмірі 150000
грн. кожному; стягнути з відповідача
матеріальну шкоду за оренду
гуртожитку з жовтня 2005 року по грудень
2009 року в розмірі 4366 грн.; за оплату
послуг по утриманню аварійного житла, в
якому позивачі не проживали з
листопада 2005 року по грудень 2009 року в
розмірі 2571,23 грн.; стягнути з
відповідача судові витрати в розмірі
6000 гривень за надання правової
допомоги та витрати на експертизу в
розмірі 350 грн.

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 05 листопада 2013 року
в задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної та матеріальної
шкоди відмовлено у повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, в
інтересах якої дії ОСОБА_9, ОСОБА_10, в
інтересах якого дії ОСОБА_9 задоволено
частково, постанову Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 05
листопада 2013 року скасовано та
прийнято нову постанову, якою позов
задоволено частково.

Стягнуто з виконавчого комітету
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради на користь ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, в інтересах
якої дії ОСОБА_9, ОСОБА_10, в інтересах
якого дії ОСОБА_9 матеріальну шкоду в
розмірі 4366 гривень, моральну шкоду в
розмірі 35000 гривень. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду апеляційної інстанцій, скаржники
оскаржили його.

У касаційній скарзі позивачі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги про стягнення матеріальної і
моральної шкоди в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судами встановлено, що позивачі є
наймачами квартири АДРЕСА_1.

Згідно технічного висновку з
обстеження конструкцій зазначеної
квартири, проведеного ПВП
«Донбасреконструкція» на замовлення
Комунального підприємства «Служба
єдиного замовника Ворошиловського
району м. Донецька» фізичний знос
квартири складає 81,4%, стан несучих
конструктивних елементів - аварійний,
не несучих - ветхий. Квартира не
придатна до експлуатації та загрожує
обвалом. Проведення капітального
ремонту недоцільно, житлове приміщення
непридатне для проживання.

Рішенням виконкому Ворошиловської
районної у м. Донецьку ради № 44/3 від 13
лютого 2008 року будинок АДРЕСА_1 визнано
ветхим та не придатним для тривалого
проживання.

В зв'язку з непридатністю для
проживання АДРЕСА_1, позивачі у
листопаді 2005 року переїхали до
гуртожитку, де мешкали до 02 грудня 2006
року.

Незважаючи на те, що за місцем
реєстрації позивачі не проживали у
зв'язку з тим, що квартира не була
придатна для проживання, ОСОБА_5
сплачувала комунальні платежі за 2006 -
2009 роки.

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 25 грудня 2012 року
визнано протиправною бездіяльність
виконавчого комітету Ворошиловської
районної у місті Донецьку ради щодо
здійснення контролю за технічним
станом, використанням та утриманням
будинку АДРЕСА_1, визнано протиправною
бездіяльність виконавчого комітету
Ворошиловської районної у місті
Донецьку ради щодо відселення
позивачів з квартири АДРЕСА_1.
Зобов'язано виконавчий комітет
Ворошиловської районної у місті
Донецьку ради надати інше
благоустроєне жиле приміщення
позивачам.

В задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_12, в
інтересах якої діє ОСОБА_9, ОСОБА_10, в
інтересах якого діє ОСОБА_9 до
Донецької міської ради, Ворошиловської
районної у м. Донецьку ради,
Виконавчого комітету Ворошиловської
районної у м. Донецьку ради, третя особа
Комунальне підприємство «Служба
єдиного замовника Ворошиловського
району м. Донецька» про стягнення
моральної та матеріальної шкоди
відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року постанову Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 25 грудня
2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29 травня 2013 року постанову
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 25 грудня 2012 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року в частині відмови в задоволенні
позову ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_12, в інтересах якої діє
ОСОБА_9, ОСОБА_10, в інтересах якого діє
ОСОБА_9 до Донецької міської ради,
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради, Виконавчого комітету
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради, третя особа Комунальне
підприємство «Служба єдиного
замовника Ворошиловського району м.
Донецька» про стягнення моральної та
матеріальної шкоди скасовано, а справу
в цій частині направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

05 листопада 2013 року суд першої
інстанції відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про стягнення
матеріальної шкоди, виходив з того, що
будинок АДРЕСА_1 визнано непридатним
для тривалого проживання рішенням
виконкому Ворошиловської районної у м.
Донецьку ради лише 13 лютого 2008 року.
Також позивачі не обмежені у правах
щодо проживання тільки за місцем
реєстрації, а тому проживання
позивачів у гуртожитку розцінено судом
першої інстанції як реалізація права
на вільний вибір місця проживання в
Україні з огляду на положення статті 12
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

Оскільки рішень щодо визнання будинку
АДРЕСА_1 непридатним для проживання до
13 лютого 2008 року виконкомом не
приймалося, тому позивачі на підставі
статті 68 Житлового Кодексу повинні
були сплачувати вартість комунальних
послуг.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив з
відсутності причинного зв'язку між
шкодою та протиправними діями
виконкому та відсутності вини
останнього в її заподіянні, оскільки
виконком виконав всі можливі дії по
наданню позивачам можливості щодо
отримання нового житла взамін ветхого.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції
зазначив, що оскільки виконком
Ворошиловської районної у місті
Донецьку ради допустив протиправну
бездіяльність при здійсненні своїх
повноважень, визначених п.п. 2 п. «б»
статті 30 Закону України «Про місцеве
самоврядування», а саме, своєчасно не
здійснював контроль за технічним
станом, використанням та утриманням
об'єкту нерухомого майна - будинку
АДРЕСА_1, що призвело до неможливості
використовувати зазначену квартиру
для проживання, внаслідок чого
позивачі були змушені проживати у
іншому житловому приміщенні та
вишукувати грошові кошти для його
оплати, чим зазнали матеріальної шкоди,
тому підлягають задоволенню позовні
вимоги про стягнення з виконкому
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради на користь позивачів матеріальної
шкоди в розмірі 4366 грн., яку вони
сплатили за проживання в гуртожитку
протягом строку з листопада 2005 року по
02 грудня 2006 року, коли виконком
протиправно не приймав ніяких заходів
на виконання своїх повноважень,
встановлених законом.

Пославшись на положення Кодексу
адміністративного судочинства
України, Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», Цивільного
кодексу України та постанову Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року № 4 із змінами і
доповненнями, внесеними постановою
Пленуму Верховного Суду України від 25
травня 2001 року № 5, суд апеляційної
інстанції зазначив, що протиправною
бездіяльністю виконкому
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради щодо відсутності контролю за
технічним станом, використанням та
утриманням будинку АДРЕСА_1, щодо
відселення позивачів з аварійного
будинку позивачам спричинена моральна
шкода, яка полягає в настанні
негативних наслідків для позивачів у
вигляді неможливості користуватися
власним житлом, необхідності шукати
інше житло, яке придатне для
проживання, доводити своє право на
забезпечення житловою площею в зв'язку
з визнанням їх власної квартири такою,
що непридатна для проживання.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд
прийшов до висновку, що в даному
випадку відповідною і достатньою
грошовою компенсацію позивачам за
завдану моральну шкоду буде стягнення
з відповідача по 5000 грн. кожному
позивачу, а всього 35000 грн..

Суд апеляційної інстанції, пославшись
на положення Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» та
постанову Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 зазначив, що для
відшкодування витрат за послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення позивачі повинні були
подати письмову заяву та довідку з
тимчасового місця проживання
виконавцю послуг.

Позивачі довідки та заяви про
відшкодування витрат за послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення з тимчасового місця
проживання виконавцю послуг не подали,
а тому суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що позовні вимоги
про стягнення з виконкому
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради вартості комунальних послуг з
листопада 2005 року по грудень 2009 року
задоволенню не підлягають.

Оскільки позивачі відмовилися
сплачувати витрати за проведення
судової будівельно-технічної
експертизи, відшкодування витрат на
технічний висновок по обстеженню
конструкцій об'єкта нерухомості
Кодексом адміністративного
судочинства України не передбачено, а
оплату правової допомоги в розмірі 6000
грн. належними доказами не
підтверджено, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог в
цій частині.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
частково погоджується із правовою
позицією суду апеляційної інстанцій із
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачі є наймачами квартири АДРЕСА_1.

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 25 грудня 2012 року,
яка набрала законної сили, визнано
протиправною бездіяльність
виконавчого комітету Ворошиловської
районної у місті Донецьку ради щодо
здійснення контролю за технічним
станом, використанням та утриманням
будинку АДРЕСА_1, визнано протиправною
бездіяльність виконавчого комітету
Ворошиловської районної у місті
Донецьку ради щодо відселення
позивачів з квартири АДРЕСА_1.
Зобов'язано виконавчий комітет
Ворошиловської районної у місті
Донецьку ради надати інше
благоустроєне жиле приміщення
позивачам.

В зв'язку з неможливістю проживати в
квартирі внаслідок її аварійного
стану, а також неприйняття виконкомом
Ворошиловської районої у м. Донецьку
ради ніяких заходів щодо відселення
позивачів до іншого житлового
приміщення позивачі були вимушені
проживати в гуртожитку по АДРЕСА_4 з
листопада 2005 року по 02 грудня 2006 року,
за що сплатили 4366 грн.

В зв'язку із неможливістю
користуватися власним житлом,
необхідністю шукати інше житло, яке
придатне для проживання, доводити
своє право на забезпечення житловою
площею в зв'язку з визнанням їх власної
квартири такою, що непридатна для
проживання, позивачам була спричинена
моральна шкода.

Відповідно до частини 2 статті 21
Кодексу адміністративного судочинства
України вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір.

Статтею 56 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 23
Цивільного кодексу України моральна
шкода полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року № 4 із змінами і доповненнями,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року № 5 передбачено, що відповідно до
чинного законодавства моральна шкода
може полягати, зокрема: у приниженні
честі, гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Тобто відшкодуванню шкоди в
обов'язковому порядку передує
встановлення судом незаконності
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових чи
службових осіб та наявність причинного
зв'язку між неправомірними діями
(бездіяльністю) і шкодою, за яку
вимагається компенсація.

На підставі частини 1 статті 77 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» шкода, заподіяна юридичним і
фізичним особам в результаті
неправомірних рішень, дій або
бездіяльності органів місцевого
самоврядування, відшкодовується за
рахунок коштів місцевого бюджету, а в
результаті неправомірних рішень, дій
або бездіяльності посадових осіб
місцевого самоврядування - за рахунок
їх власних коштів у порядку,
встановленому законом.

Юридичною підставою такої
відповідальності органів місцевого
самоврядування є заподіяння шкоди
юридичним чи фізичним особам у
результаті прийняття незаконних
рішень, вчинення неправомірних дій або
бездіяльності при здійсненні ними
виконавчих функцій і повноважень
місцевого самоврядування,
передбачених Законом та іншими
законами.

Необхідними елементами такої
відповідальності (незалежно від вини
цих органів та осіб) є: шкода,
протиправна поведінка та причинний
зв'язок між шкодою і протиправною
поведінкою.

Згідно частини 3 статті 23 Цивільного
кодексу України розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Оскільки виконком Ворошиловської
районної у місті Донецьку ради
допустив протиправну бездіяльність
при здійсненні своїх повноважень
внаслідок чого позивачі зазнали
матеріальної та моральної шкоди,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
вірним висновок суду апеляційної
інстанції про задоволення позовних
вимог про стягнення з виконкому
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради на користь позивачів матеріальної
шкоди в розмірі 4366 грн. та моральної
шкоди по 5000 грн. кожному позивачу, а
всього 35000 грн..

Відповідно до частини 4 статті 16 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» виконавець/виробник
зобов'язаний проводити перерахунок
розміру плати за житлово-комунальні
послуги у разі перерви в їх наданні,
ненаданні або наданні не в повному
обсязі у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач має право на
несплату вартості житлово-комунальних
послуг за період тимчасової
відсутності споживача та/або членів
його сім'ї при відповідному
документальному оформленні, а також за
період фактичної відсутності
житлово-комунальних послуг, визначених
договором у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Послуги з водо-, теплопостачання та
водовідведення надаються споживачеві
згідно з Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабміну України від 21 липня
2005 № 630.

Правилами встановлено право споживача
на зменшення розміру плати за
відповідні послуги в разі тимчасової
відсутності споживача та/або членів
його сім'ї на підставі його письмової
заяви та офіційного документа, що
підтверджує його/їхню відсутність
(довідка з місця тимчасового
проживання, роботи, лікування,
навчання, проходження військової
служби, відбування покарання).

Оскільки позивачі із заявами в порядку
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» та постанови Кабміну України
від 21 липня 2005 № 630 про зменшення
розміру плати за послуги з водо-,
теплопостачання та водовідведення в
зв'язку з тимчасової відсутності
відповідачу не подавали, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає вірним висновок суду
апеляційної інстанції про те, що
позовні вимоги в частині стягнення з
виконкому Ворошиловської районної у м.
Донецьку ради вартості комунальних
послуг з листопада 2005 року по грудень
2009 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки апеляційний суд не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення в цій частині, рішення
є законним та обґрунтованим.

Однак, ухвалюючи по суті вірне рішення,
суд апеляційної інстанції прийшов до
помилкового висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог про
стягнення витрат на правову допомогу
та витрат, пов'язаних з технічним
обстеженням квартири.

Відповідно до статті 87 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом. До
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
належать: витрати на правову допомогу;
витрати сторін та їхніх представників,
що пов'язані із прибуттям до суду;
витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів на місці та вчиненням інших
дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно статті 90 Кодексу
адміністративного судочинства України
витрати, пов'язані з оплатою допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які надають правову допомогу за
договором, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги, передбачених законом. У разі
звільнення сторони від оплати надання
їй правової допомоги витрати на
правову допомогу здійснюються за
рахунок Державного бюджету України.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Частиною 1 статті 92 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що витрати, пов'язані із
залученням свідків, спеціалістів,
перекладачів та проведенням судових
експертиз, несе сторона, яка заявила
клопотання про виклик свідків,
залучення спеціаліста, перекладача та
проведення судової експертизи.

Відмовляючи в задоволенні вимог в
частині стягнення витрат суд
апеляційної інстанції зазначив, що
позивачі відмовилися сплачувати
витрати за проведення судової
будівельно-технічної експертизи,
відшкодування витрат на технічний
висновок по обстеженню конструкцій
об'єкта нерухомості Кодексом
адміністративного судочинства України
не передбачено, а оплату правової
допомоги в розмірі 6000 грн. належними
доказами не підтверджено.

Разом з цим, в матеріалах справи наявна
копія квитанції до прибуткового
касового ордеру від 15 жовтня 2010 року на
суму 350 грн., сплачених АОЗТ
«Домбасреконструкція» за надання
Технічного висновку по дослідженню
конструкцій квартири АДРЕСА_1.

Також в матеріалах справи наявна копія
Договору про надання адвокатських
послуг від 10 квітня 2010 року, відповідно
до якого адвокат ОСОБА_13 зобов'язувався
надати ОСОБА_7 адвокатські послуги,
зокрема щодо ведення справи в судах
першої та апеляційної інстанцій.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що
вартість вищевказаних послуг складає
6000 грн.

Також в матеріалах справи наявна копія
квитанції до прибуткового касового
ордера № 13 від 10 квітня 2010 року про
прийняття ОСОБА_13 від ОСОБА_7 6000 грн. за
надання адвокатських послуг.

Крім цього адвокат ОСОБА_13 приймав
участь у судових засіданнях в якості
представника позивача, що
підтверджується журналами судових
засідань від 25 січня 2010 року, 18 травня
2010 року, 01 вересня 2010 року, 19 жовтня 2010
року.

Судом апеляційної інстанції належним
чином не досліджено факт оплати послуг
адвоката ОСОБА_13, не досліджено факт
його участі в судових засіданнях та
інших діях, пов'язаних з наданням
правової допомоги позивачам.

Також суд апеляційної інстанції
залишив поза увагою та не дослідив, для
яких цілей КП «СЄЗ» було замовлено у
АОЗТ «Домбасреконструкція» технічне
обстеження стану квартири (яке було
оплачено ОСОБА_5), чи проводилось воно
під час розгляду справи, які обставини
підтверджувало і його необхідність для
розгляду справи.

Від встановлення вказаних обставин та
їх дослідження в судовому засіданні
залежить правильність вирішення вимог
позивачів в частині стягнення на їх
користь витрат на правову допомогу та
витрат, пов'язаних з технічним
обстеженням квартири.

Частиною 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України передбачено, що підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Так як судом апеляційної інстанції не
були дослідженні вказані обставини,
відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, рішення судів першої та
апеляційної інстанції підлягають
скасуванню в частині відмови в
задоволенні вимог про стягнення з
відповідача судових витрат за надання
правової допомоги та витрат, пов'язаних
з проведенням технічного обстеження
стану квартири, з направленням справи
до суду апеляційної інстанції на новий
розгляд в цій частині.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті і винести
законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 227, 230, 231 КАС
України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 задовольнити
частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року в частині відмови в задоволенні
вимог ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_12, в інтересах якої діє
ОСОБА_9, ОСОБА_10, в інтересах якого діє
ОСОБА_9 до Донецької міської ради,
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради, виконавчого комітету
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради, третя особа комунальне
підприємство «Служба єдиного
замовника Ворошиловського району м.
Донецька» про стягнення витрат на
правову допомогу в розмірі 6000 грн. та
витрат на експертизу в розмірі 350 грн.
скасувати, а справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді