Справа № П/811/1236/14
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
Кіровоград, вул. Велика Перспективна, 40
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
справа №
П/811/1236/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі судді
Жука Р.В., за участю секретаря Бондар
Я.Г. та представників:

позивача: Демченко О.М.;

відповідача: Величка С.В.

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Кіровоградського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

до Приватної Агрофірми
«Зоря»

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 22270,60 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Кіровоградське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(далі - позивач, КОВ ФСЗ інвалідів)
звернулося до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
позовом до Приватної Агрофірми «Зоря»
(далі - відповідач, ПАФ «Зоря») про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій в розмірі 22217,24 грн. та пені в
сумі 53,36 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначив, що відповідач своєчасно
подав звіт за формою 10-ПІ, проте
норматив по працевлаштуванню
інвалідів не виконується, підприємство
самостійно не сплатило
адміністративно-господарські санкції,
у зв'язку з чим за відповідачем
рахується заборгованість в сумі 22270,60
грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтрималя в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, які викладені в позовній
заяві.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав в повному обсязі,
посилаючись на те, що ним вжито всіх
залежних від нього заходів щодо
працевлаштування інвалідів та
виконання передбаченого законом
нормативу робочих місць інвалідів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, суд приходить до
наступних висновків.

Згідно з ч.3 ст.18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991р.
№875-ХІІ (далі за текстом - Закон №875-ХІІ)
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст.19 Закону №875-XII для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Згідно Порядку реєстрації підприємств,
установ, організацій та фізичних осіб,
що використовують найману працю та
Порядку подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.01.2007р. №70, роботодавці
реєструються у відділеннях Фонду за
місцем їх державної реєстрації як
юридичних осіб або фізичних осіб -
підприємців і щороку, не пізніше 01
березня подають відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів, за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Судом встановлено, що Приватна
Агрофірма «Зоря» перебуває на обліку в
Кіровоградському обласному відділенні
Фонду соціального захисту інвалідів,
яке в своїй діяльності використовує
найману працю.

З метою виконання вимог Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», відповідно до
наказу №35 від 20.11.2012 року на
підприємстві створено комісію по
проведенню атестації робочих міць для
інвалідів (а.с.26).

Відповідно до звіту ПАФ «Зоря» про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік, поданого
відповідачем до Кіровоградського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника на підприємстві в
2013 році складала 22216,85 грн. (а.с.9).

Відповідно до п.3.3 Інструкції щодо
заповнення форми № 10-ПІ «Звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів», затвердженої Наказом
Міністерства праці та соціальної
політи ки України від 29.12.2004р. №338, у
рядку 03 звіту відображається кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених підпри ємством, відповідно
до нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, установленого статтею 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Згідно даних, наданих відповідачем у
звіті за 2013 рік, форма №10-ПІ,
вбачається, що при середньообліковій
чисельності працюючих на підприємстві
відповідача у 2013 році - 58 особах, та
виходячи з нормативу, передбаченого ч.1
ст.19 Закону №875-ХІІ, у відповідача мало
бути працевлаштовано два інваліди.

При цьому, судом встановлено та не
заперечувалось представниками сторін,
що на підприємстві протягом
січня-грудня 2013 року працював лише один
інвалід.

За змістом статті 19 Закону №875-ХІІ для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно ч.3 ст.181 Закону №875-XII Державна
служба зайнятості здійснює пошук
підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Аналіз наведених норм дає підстави
зробити висновок про те, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком під бирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця. Такий обов'язок
покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в ч.1
ст.18 Закону №875-XII.

Згідно ст.20 Закону №875-ХІІ
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Разом з тим,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті
встановлено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Як вбачається з наданих відповідачем
звітів по формі № 3-ПН, ПАФ «Зоря», на
виконання вимог законодавства, з січня
по грудень 2013р. направляло до
Компаніївського районного центру
зайнятості відповідну звітність з
інформацією щодо можливості
працевлаштування інвалідів (а.с.28-41).

Згідно листа Компаніївського
районного центру зайнятості від
08.05.2014р. №02-52/173/03, підтверджено, що
протягом 2013 року на підприємство не
було направлено інвалідів (а.с.27).

Доказів відмови відповідача у
працевлаштуванні направлених на
вакантні посади інвалідів, суду не
надано.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем було
виконано всі вимоги, передбачені
чинним законодавством України, щодо
організації та створення робочих місць
для інвалідів. Що означає відсутність
складу правопорушення у діях
відповідача. А сам факт відсутності на
підприємстві працевлаштованого
інваліда ще не є безспірною ознакою
наявності відпові дальності ПАФ
«Зоря», яка могла настати лише у
випадку не вчинення останнім прямо
передбачених законодавством заходів.

На підставі аналізу встановлених
обставин і правовідносин, що їм
відповідають, суд дійшов висновку про
відсутність у Кіровоградського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
правових підстав для накладення на
відповідача штрафних санкцій за
невиконання нормативу робочих місць
для інвалідів у 2013 році у розмірі 22217,24
грн. та пені у розмірі 53,36 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог
Кіровоградському обласному відділенню
Фонду соціального захисту інвалідів -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя

Р.В. Жук