Справа № 9101/178364/2012
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2013 рокусправа № 2а-1324/2010
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Сафронової С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
м.Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області на
рішення Світловодського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 червня 2010 року у справі №
2а-1324/2010 за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Світловодську та
Світловодському районі
Кіровоградської області про визнання
протиправними дій, -

В с т а н о в и л а :

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 червня 2010 року позов
задоволено частково. Визнано
бездіяльність відповідача з питання
застосування ст..ст.49,50,54 Закону України
« Про статус і соціальний захист і
громадян які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», при
призначенні і виплаті пенсії позивачу,
як ліквідатору I категорії , інваліду 3-ї
групи протиправними та зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити позивачу недоплачену пенсію
у розмірі шести мінімальних пенсій за
віком, рівної прожитковому мінімуму
для непрацездатних осіб, та додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком,
рівної прожитковому мінімуму для
непрацездатних осіб, та додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 50 мінімальної пенсії за віком,
рівної прожитковомуму мінімуму для
непрацездатних осіб з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року та починаючи з 22.05.2008 року, по
дату винесення рішення суду, тобто по
16.06.2010 року, з урахуванням положень
ч.3ст.67 Закону України «Про статус і
соціальний захист і громадян які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з мінімальної
пенсії за віком , встановленої в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом на відповідний
період , як інваліду, щодо якого
встановлено причинний зв'язок з
Чорнобильської катастрофою по III групі
інвалідності за статтями 50,54 того ж
закону.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, а також на невідповідність
судового рішення дійсним обставинам по
справі, просить його скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач вказує на те, що те порядок
обчислення пенсії по інвалідності, яка
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання внаслідок Чорнобильської
катастрофи визначає Кабінет Міністрів
України, яким 28.05.2008 р. прийнята
постанова № 530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» положенням якої визначено
розмір додаткової пенсії та пенсії по
інвалідності, а постановою КМУ № 654 від
16.07.2008 р. «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян»
пенсії учасників ліквідації наслідків
ЧАЕС у 1987-1990 роках та інвалідів 3 групи
підвищені, тобто визначено що пенсії не
можуть бути меншими ніж 760 грн.
Посилаючись на ухвалу Конституційного
Суду України від 19.05.2009 р. № 27-v/2009 вказує
на те, що у ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» закладено однозначну
вимогу щодо застосування мінімального
розміру пенсії за віком, установленого
в абзаці 1 ч.1 ст.28 вказаного Закону,
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
за матеріалами справи та перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
діючи у відповідності до вимог статті
195 КАС України, визнала за можливе вийти
за межі доводів апеляційної скарги у
зв'язку з встановленням під час
апеляційного провадження порушень,
допущених судом першої інстанції, які
призвели до неправильного вирішення
частини вимог позивачки.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
позивачка має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1-ї категорії та є інвалідом
3 групи захворювання внаслідок
Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з
чим перебуває на обліку в Управління
Пенсійного фонду України в місті
Мелітополі Запорізької області і
одержує державну пенсію по
інвалідності 3 групи, призначену їй на
підставі статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ
(далі - Закон № 796-ХІІ) а також додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю,
призначену на підставі статті 50 цього
Закону.

Встановленим також по справі є та
обставина, що розрахунок державної та
додаткової пенсій позивачці
територіальний орган УПФ проводить
виходячи із розміру, установленого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету»
(далі - постанова КМУ від 3 січня 2002 року
№ 1) та постанови Кабінету Міністрів
України від 16.07.2008 року № 654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» (далі -
постанова КМУ від 16.07.2008 року № 654).

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
вихідним критерієм розрахунку
позивачці державної та додаткової
пенсій, передбачених статтями 50, 54
Закону № 796-ХІІ, виступає мінімальна
пенсія за віком, розмір якої згідно зі
статтею 28 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон № 1058-ІV) встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Колегія суддів погоджується з
наведеними висновками суду, оскільки
відповідно до частини 4 статті 54 Закону
№ 796-ХІІ (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
розміри пенсій для інвалідів 3 групи,
щодо яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими шести мінімальних пенсій
за віком, а згідно зі статтею 50
зазначеного Закону особам, віднесеним
до категорії 1, інвалідам 3 групи
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії
за віком.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком, розмір якої згідно з ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
(далі - Закон № 1058-ІV) встановлюється у
розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Доводи апелянта щодо необхідності
застосування до спірних правовідносин
положення відповідних постанов КМУ
колегією суддів до уваги не
приймаються, оскільки установлені в
урядових нормативних актах розміри
сум, з яких проводиться розрахунок
пенсій не відповідають розмірам
мінімальної пенсії за віком та
суперечать змісту статей 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Не вважає колегія суддів перешкодою
для розрахунку пенсій позивача з
застосуванням величини - мінімального
розміру пенсії за віком і положення
частини 3 статті 28 Закону № 1058-IV,
оскільки чинним законодавством не
встановлено іншого мінімального
розміру пенсії за віком, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті.

Правильними є висновки суду першої
інстанції в частині визнання за
можливе застосування вищенаведеного
порядку обчислення позивачці
державної та додаткової пенсій, тобто
їх розрахунку виходячи із положень
статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ, за той
період часу, коли дія цих норм не була
змінена.

Так, суд першої інстанції вірно звернув
увагу на період дії Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
р., яким змінювалася редакція статей 50,
54 Закону № 796-ХІІ та положеннями якого
відповідач зобов'язаний був керуватися
у період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року,
тобто до визнання цих положень
державного бюджету неконституційними
Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-р/2008

Враховуючи, що позивачці державна та
додаткова пенсії у період починаючи з
22.05.2008 року в розмірах, визначених
статтями 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» на час
судового розгляду справи відповідачем
не призначалася та не нараховувалася,
колегія суддів вважає законним судове
рішення в частині покладення на
відповідача обов'язку вчинити певні
дії з урахуванням змісту права
позивачки, яке було підтверджено
рішенням суду.

Доводи відповідача щодо
необхідності застосування до спірних
правовідносин змін, внесених Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» до
редакції ст.54 і ст.50 Закону № 796-ХІІ -
колегія суддів вважає неправильним
розумінням норм чинного законодавства
та ігноруванням відповідачем Рішення
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 р., яким були визнані
неконституційними вищенаведені
положення Закону.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на те, що відповідні положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
вносилися зміни до ст.50, ст.54 Закону №
796-ХІІ - втратили свою чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України Рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р.

Отже, наведене свідчить про те, що
відповідач зобов'язаний у період
починаючи з 22.05.2008 р., нараховувати та
виплачувати позивачці державну та
додаткову пенсію, відповідно до вимог
ст.ст.50,54 Закону Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» до зміни
статусу позивачки, який став підставою
для призначення їй пенсії як особі,
постраждалій внаслідок
Чорнобильської катастрофи, віднесеній
до 1 категорії з інвалідністю 3 групи,
або до часу внесення змін в наведені
норми Закону. Тобто, нарахування та
виплата позивачці державної пенсії у
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком - може бути
припинена відповідачем лише у разі
викладення законодавцем вказаних норм
Закону в іншій редакції, яка не буде
визнана неконституційною

Безпідставними є посилання апелянта на
постанову Кабінету Міністрів України
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» від 28
травня 2008 року № 530, оскільки Рішенням
Конституційного Суду України від 8
вересня 2009 року № 19-рп/2009 пункт 10
Постанови Кабінету Міністрів України
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» від 28
травня 2008 року № 530 визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним). У пункті другому
вказаного рішення Конституційного
Суду України зазначено, що пункт 10
Постанови Кабінету Міністрів України
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» від 28
травня 2008 року № 530, визнаний
неконституційним, втрачає чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

В мотивувальній частині Рішення
Конституційного Суду України від 8
вересня 2009 року № 19-рп/2009 чітко та
зрозуміло виписано підстави
неконституційному окремих положень
Постанови Кабінету Міністрів України
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» від 28
травня 2008 року № 530 щодо підстав та
порядку встановлення розмірів пенсій,
а також стосовно повноважень Кабінету
Міністрів України по забезпеченню прав
і свобод людини і громадянина,
проведення політики у сфері
соціального захисту та відсутності у
нього повноважень по встановлення
розмірів пенсій.

Таким чином, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними актами, вирішуючи даний
спір суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що при
розрахунку державної та додаткової
пенсій передбачених статтями 50 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосуванню підлягає
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Наведене узгоджується з частиною
третьою статті 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, і
якою визначено, що у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Таким чином, новий мінімальний
розмір пенсії за віком залежить від
нового розміру прожиткового мінімуму,
і відповідач зобов'язаний кожного разу
після зміни на законодавчому рівні
розміру мінімальної пенсії за віком,
самостійно проводити перерахунок
державної та додаткової пенсії
позивача відповідно до статті 50 та 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», тобто виходячи із розміру
6 мінімальних пенсій за віком для
державної пенсії та 50 % мінімальної
пенсії за віком для додаткової пенсії.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що вимоги про нарахування
та проведення органами Пенсійного
фонду України пенсійних виплат є
публічно-правовими, а не
цивільно-правовими. Строки позовної
давності, встановлені главою 19
Цивільного кодексу України, строки,
визначені частиною другою статті 46
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", частиною другою статті 87
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", Законом України "Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку", до цих відносин не
застосовуються.

Як вбачається з матеріалів справи
адміністративний позов, в якому, в тому
числі, заявлені вимоги про перерахунок
та виплату підвищення до пенсії за
2006-2009 рік, подано до суду 01.04.2010 р., тобто
з пропуском встановлено строку
звернення до суду.

У відповідності до ст. 100 КАС України
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін.

За таких обставин, з урахуванням
часу звернення позивача з позовом до
суду (01.04.2010р.) та з огляду на те, що
відповідач наполягав на відмові у
задоволенні позову з тих підстав, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду, колегія суддів
вважає за необхідне постанову суду
першої інстанції в частині
зобов'язання відповідача здійснити
щомісячне нарахування та виплату
позивачу підвищення до пенсії за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, та за
період з 22 травня 2008 року по 31.12.2008 року,
з 01.01.2009 року по 31.03.2009 року - скасувати,
з прийняттям нової постанови про
відмову у задоволені позовних вимог в
цій частині.

Колегія суддів вважає за необхідне
звернути увагу, що пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі.
Підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати.

Отже, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі, у разі
відсутності спору про право особи на
отримання підвищення до пенсії або
встановлення такого права в судовому
порядку, не можна обмежувати орган,
відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Однак, 14 червня 2011 року Верховною Радою
України прийнято Закон України №3491-VI
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік», який набрав чинності 19 червня 2011
року.

Пунктом 7 ч. 1 цього Закону Прикінцеві
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011
рік»доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської
катастрофи»застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Вирішуючи питання яка з однопредметних
законодавчих норм однакової юридичної
сили, що не визнані неконституційними в
установленому порядку, підлягає
застосуванню для розв'язання спорів
зазначеної категорії, перевагу слід
надавати тій із них, що прийнята
пізніше. У даному випадку пізніше
прийняті норми Закону України від 14
червня 2011 року №3491-VI.

На виконання вимог зазначеного Закону,
06 липня 2011 року Кабміном України
прийнято постанову №745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, до набрання чинності
зазначеною постановою Кабінету
Міністрів України, тобто до 23 липня 2011
року, застосуванню підлягають
положення ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а
починаючи з 23 липня 2011 року виплати,
передбачені, зокрема, ст. ст. 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», повинні здійснюватися в
порядку та розмірах, визначених
постановою Кабміну «Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету»№745 від 06.07.2011 року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, постанову суду
першої інстанції -скасувати та
прийняти нову постанову.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 198, п.4 ч. 1 ст. 202,
205, 207 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
м.Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області -
задовольнити частково.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 червня 2010 року - скасувати
та прийняти нову постанову суду.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
м.Олександрії та Олександрійському
районі Кіровоградської області щодо
відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 у
розмірах, передбачених п.4 ст.54. ст.50.
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м.Світловодську та
Світловодському районі
Кіровоградської області здійснити
нарахування ОСОБА_1 та виплату
недоотриманих нею починаючи з 01.04.2009
року по 22 липня 2011 року сум державної та
додаткової щомісячної пенсії,
розрахованих відповідно до ст.50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що складає 50% мінімальної пенсії за
віком, та відповідно до ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що складає для інваліда 3 групи не
нижче ніж шість мінімальних пенсій за
віком, а також з урахуванням вимог ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», законодавчо визначеного
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого на час виплати і ст. 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та з відрахуванням раніше
виплачених ОСОБА_1 сум пенсії.

В іншій частині позову -відмовити.

Постанова суду набирає законної
сили з моменту її постановлення та може
бути оскаржена в порядку та строки,
визначені статтею 212 КАС України.

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов