Справа № 826/3892/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3892/14
інстанції: Каракашьян С.К.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14 квітня 2014 року у
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Нафтова
компанія «Народна» до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача від
13.03.2013 року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
квітня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
товариства з обмеженою
відповідальністю «Нафтова компанія
«Народна» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Мобільний термінал»,
за серпень 2013 року.

Результати перевірки відображено в
акті перевірки від 19.02.2013 р.
№902/26-58-22-01-17/38675288 (далі по тексту - акт
перевірки), в якому податковим органом
встановлено порушення позивачем вимог
п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст.
201 Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість у серпні 2013
року на суму 6278601 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 13.03.2013 року №
, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 7 848 251, 25 грн., за
основним платежем - 6 278 601,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 1 569
650,25 грн.

Вважаючи вказане податкове
повідомлення-рішення протиправним,
позивач звернувся до суду з позовом про
його скасування.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що господарські операції
позивача з ТОВ «Торговий дім
«Мобільний термінал» в період, що
перевірявся, мали реальний характер,
оскільки підтверджені первинними
документами та, виходячи з цього,
прийшов до висновку, що визначення
контролюючим органом підприємству
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість є неправомірним.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції,
колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені позивачем суми бюджетного
відшкодування за період, що
перевірявся, за висновками
контролюючого органу не підлягають
відшкодуванню, оскільки господарські
операції позивача з його контрагентом
ТОВ «Торговий дім «Мобільний термінал»
не мали реального характеру.

Колегія суддів звертає увагу, що
наслідки в податковому обліку платника
податків створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що між
ТОВ «НК «Народна» (Покупець) і ТОВ «ТД
«Мобільний термінал» укладено договір
№ 13/48 від 14.07.2013 року щодо придбання
поливно-мастильних матеріалів та
поліетилену в кількості згідно з
додатками до цього договору,
видаткових накладних.

Контролюючим органом під час
проведення перевірки встановлено, що
згідно з умовами договору (п. 3.3) якість
товару відповідає ТУ.

Товар вважається переданим Покупцеві
після підписання Сторонами видаткової
накладної або акту приймання-передачі
(п.п. 3.4).

Постачальник зобов'язується поставити
товар на умовах Міжнародних правил
інтерпретації комерційних термінів
«інкотермс» в редакції 2010 року (п. 3.7).

Доставка товару здійснюється
автоперевезенням, залізничним
транспортом Постачальника або
допускається самовивоз Товару
транспортом Покупця за власний кошт (п.
3.8).

Згідно з п. 5.2 договору Покупець
здійснює оплату Товару за цим
договором та додатками на підставі
рахунка-фактури шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
Постачальника.

На підтвердження факту виконання його
умов ТОВ «НК «Народна» подано до суду
копії видаткових, податкових накладних
та копії актів прийому-передачі
нафтопродуків (45-115).

Згідно з актом перевірки оплата за
вказаним договром підтверджується
виписками банку.

Сплачені суми податку на додану
вартість за результатами
господарських операції з ТОВ «ДТ
«Мобільний термінал» в розмірі 6 278 601
грн. за серпень 2013 року було включено
позивачем до податкового кредиту.

Враховуючи те, що надання позивачу
послуг підтверджене дослідженими в
судовому засіданні розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, які були надані
відповідачу до перевірки, доведеність
використання придбаних послуг у
власній господарській діяльності
позивача та економічної доцільності,
суд приходить до висновку про
безпідставність тверджень відповідача
про неправомірне формування
податкових зобов'язань за наслідками
таких операцій.

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 18 «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Відповідачем не надано доказів з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
щодо наявності запису про виключення з
реєстру контрагента позивача на момент
укладення чи виконання договору або
відсутності у нього статусу платника
ПДВ.

Доводи контролюючого органу про
відсутність матеріально-технічних
ресурсів у контрагента позивача як на
підставу неможливості фактичного
здійснення вказаних господарських
операцій не підтверджені доказами.

Крім цього, суб'єкт господарювання не
позбавлений можливості вести
господарську діяльність із залученням
інших суб'єктів господарювання та
працівників шляхом укладання
цивільно-правових договорів.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що господарські операції
позивача з ТОВ «ДТ «Мобільний
термінал» мали реальний характер, а
податковий кредит по вказаних
операціях сформовано позивачем
правомірно, що підтверджується
наступним.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини справи на підставі наведених
норм законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що надані
позивачем первинні документи
підтверджують реальне здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «ТД «Мобільний термінал» у
спірний період та наявність
господарської мети при їх здійсненні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що право
позивача на отримання податкового
кредиту підтверджене належними
доказами, а тому висновок відповідача
про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України
внаслідок завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
не відповідає дійсним обставинам
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи
органу державної податкової служби не
свідчать про наявність обставин, які
унеможливлюють підтвердження права на
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість позивачу та формування
валових витрат, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішенні прийняте податковим органом
без достатніх правових підстав.

Доводи апеляційної скарги відповідача
висновки суду першої інстанції не
спростовують та відхиляються судом
так, як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14 квітня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.