Справа № 183вр-14/2а-9329/08/0470
Суддя: Захарчук Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

25 квітня 2014 р. Справа № 183вр-14/2а-9329/08/0470
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого суддіЗахарчук Н. В. при
секретаріКузнецов С.М. розглянувши у
письмовому провадженні подання
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Дніпропетровській області
про встановлення способу і порядку
виконання судового рішення по
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області про
визнання дій незаконними,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області про
визнання дій незаконними.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
квітня 2009 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 грудня 2010 року, у задоволенні
позову відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного
суду від 16 травня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, а
саме: визнано незаконними дії
Головного управління МВС України у
Дніпропетровській області щодо
нарахування ОСОБА_3 пенсії в порядку
частини 1 статті 40 Закону України «Про
державний бюджет України на 2006 рік» від
20.12.2005 №3235 - IV; зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області здійснити
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 у
відповідності до частини 3 статті 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб», в редакції Закону від 04.04.2006 року,
з розміру грошового забезпечення за
останньою посадою перед звільненням з
урахуванням усіх надбавок з часу
призначення йому пенсії за вислугу
років.

25 березня 2014 року державний виконавець
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
надав до суду подання про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання постанови суду, в якому
просить суд: змінити спосіб і порядок
виконання постанови суду на підставі
якої видано виконавчий лист №2а -
9329/08/0470 від 13.01.2014 року, що видав
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська, а саме: зобов'язати
Головне управління Пенсійного фонду
України в Дніпропетровській області
провести перерахунок та виплату пенсії
ОСОБА_3 у відповідності до частини 3
статті 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» в редакції Закону України від
04.04.2006 року, з розміру грошового
забезпечення за останньої посадою
перед звільненням з урахуванням усіх
надбавок з часу призначення йому
пенсії за вислугу років; стягнути з
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Дніпропетровській області за
рахунок коштів Державного бюджету
України на користь ОСОБА_3 суму
перерахованої пенсії у розмірі 32465, 71
грн.

Ухвалою суду від 26 березня 2014 року
подання було призначено до розгляду у
судовому засіданні.

Заявник у своєму поданні також просив
суд здійснювати його розгляд про зміну
чи встановлення способу і порядку
виконання рішення без участі
представника.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Представники відповідачів у судове
засідання не з'явилися, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, з клопотаннями про
відкладення розгляду подання до суду
не зверталися.

Відповідно до частини 1 статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України - за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення державний виконавець може
звернутися до адміністративного суду,
який видав виконавчий документ, із
поданням, а сторона виконавчого
провадження із заявою про відстрочення
або розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативи суду.

Відповідно до частини 2 статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України - суд розглядає питання про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення в десятиденний строк у
судовому засіданні з повідомленням
заявника та осіб, які беруть участь у
справі, й у виняткових випадках може
відстрочити або розстрочити виконання,
змінити чи встановити спосіб і порядок
виконання рішення. Неприбуття у судове
засідання осіб, які були належним чином
повідомлені, не перешкоджає розгляду.

Згідно з матеріалами справи, на
виконанні у Відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровської області, перебуває
виконавче провадження № 41576808, з
виконання виконавчого листа №
2а-9329/08/0407 від 13.01.2014 року, що видав
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд, про зобов'язання
Головне управління Пенсійного фонду
України в Дніпропетровській області
провести перерахунок та виплату пенсії
ОСОБА_3 у відповідності до частини 3
статті 43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" в редакції Закону від 04.04.2006 року,
з розміру грошового забезпечення за
останньою посадою перед звільненням з
урахуванням усіх надбавок з часу
призначення йому пенсії за вислугу
років.

У відповідності до вимог ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем 03.02.2014 року
відкрито виконавче провадження про, що
винесено відповідну постанову, копії
якої направлено сторонам виконавчого
провадження. Разом з цим державним
виконавцем боржнику надано строк для
самостійного виконання рішення.

Боржником рішення суду у встановлений
державним виконавцем строк для його
самостійного виконання не виконано в
цілому. Тобто боржником виконано
рішення лише в частині здійснення
перерахунку доплати до пенсії,
відповідно чого нарахована сума
недоплаченої пенсії за рішенням суду
складає 32465,71 грн., але зазначені
грошові кошти не перераховано.

Невиконання рішення суду боржником в
частині виплати нарахованої суми
пенсії обумовлено наступним:

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Згідно з Конституцією України
Державний бюджет України і бюджетна
система України встановлюються
виключно законами (пункт 1 частини 2
статті 92). Такими законами є закони
України про Державний бюджет України
на кожний рік, Бюджетний кодекс
України.

Згідно з частиною першою та другою
статті 23 Бюджетного кодексу України
будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі з бюджету здійснювати лише за
наявності відповідного бюджетного
призначення, встановленого законом про
Державний бюджет України.

Відповідно до статті 63 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та статті 7
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» визначено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цих законів, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до пункту 2 статті 72 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», кошти
Пенсійного фонду не включаються до
складу Державного Бюджету України.

Головним розпорядником коштів за цією
програмою є Міністерство соціальної
політики України.

Прикінцевими положеннями Закону
України «Про Державний Бюджет України
на 2013 рік» установлено, що у 2013 році
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 p., № 13, ст. 178 із наступними
змінами), статей 5 та 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
(Відомості Верховної Ради України, 2005 p.,
№ 4, ст. 94 із наступними змінами)
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи із наявного
фінансування ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України.

06.07.2011 Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову №745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок державного
бюджету», якою встановлені розміри
виплат вказаній категорії громадян.
Постанова набрала законної сили 23.07.2011.

26.12.2011 Конституційним Судом України
прийнято рішення №20-рп/2011, яким визнано
конституційним пункт 4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 14.06.2011 №3491-VI.

На кожен наступний місяць після
здійснення перерахунку на додаткову
відомість за рішеннями суду формуються
доплати за минулий період, виплата за
якими буде проведена після
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

У відповідності до рішення
Конституційного суду України № 20-рп/2011
від 26.12.2011 року по справі № 1-42/2011,
Кабінет Міністрів України як вищий
орган у системі органів виконавчої
влади наділений конституційними
повноваженнями спрямовувати і
координувати діяльність міністерств,
інших органів виконавчої влади, до яких
належить Пенсійний фонд України.
Відповідно до Положення про Пенсійний
фонд України бюджет Пенсійного фонду
України затверджує Кабінет Міністрів
України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
є органом, який забезпечує проведення
державної політики у соціальній сфері,
а Пенсійний фонд України - органом, який
реалізує таку політику, в тому числі за
рахунок коштів Державного бюджету
України. У рішенні від 26 грудня 2011 року
№ 20-рп Конституційний суд зазначив, що
розміри соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави.

Конституцією України зазначено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Кабінет Міністрів України є вищим
органом у системі органів виконавчої
влади, який розробляє проект закону про
Державний бюджет України на наступний
рік і подає його до Верховної Ради
України, забезпечує виконання
затвердженого Верховною Радою України
про його виконання. Ефективне
здійснення Кабінетом Міністрів
України цих повноважень є основою для
вжиття заходів щодо забезпечення прав
і свобод людини і громадянина,
проведення політики у сфері
соціального захисту, фінансової і
податкової політики.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2012 від 25.01.2012 року установлено, що
надання Верховною Радою України права
Кабінету Міністрів України
встановлювати у випадках, передбачених
законом, порядок і розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок Державного бюджету України,
пов'язується з його функціями,
визначеними в ст. 116 Конституції
України. Отже, Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції України та законів
України.

У відповідності до рішення
Конституційного Суду України № З-рп/2012
від 25.01.2012 по справі № 1-11/2012,
повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону, пов'язані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Таким чином у відповідності до
паспортів бюджетних програм за
відповідними кодами бюджетної
класифікації видатків бюджету, видатки
на погашення заборгованості за
зазначеним рішенням суду на 2013 рік не
передбачено.

У відповідності до вищевикладеного,
виникли обставини, що виключають
можливість виконання зазначеного
рішення суду у повному обсязі, а саме в
частині виплати нарахованої суми
доплати до пенсії.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій її території.
Судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише Закону,
отже у рішеннях суду втілюється
волевиявлення самої держави, а тому
обов'язковість рішень суду є однією з
основних засад судочинства, згідно з
положеннями ст. 129 Конституції України.

Тому питання про своєчасність
виконання судових рішень, що набрали
законної сили або допущені до
негайного виконання має виключно
важливе значення для авторитету
судової влади в державі. Безперечно,
завдання судочинства не виконується,
якщо не виконується судове рішення.

Законом України «Про виконавче
провадження» передбачено, що Державна
виконавча служба є єдиним органом
примусового виконання, крім органів та
посадових осіб, які виконують рішення
про притягнення до кримінальної або
адміністративної відповідальності.

Статтею 2 зазначеного закону визначено,
що примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
( 202/98-ВР ) (далі - державні виконавці).

Так, Законом України "Про державну
виконавчу службу" визначено, що
завданням державної виконавчої служби
є своєчасне повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом. Державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства юстиції України і
здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб (далі - рішень)
відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України „Про
виконавче провадження" визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Цією ж статтею
встановлено, що державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Згідно зі статтею 48 Бюджетного кодексу
України розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами. Зобов'язання, взяті
учасником бюджетного процесу без
відповідних бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України (рішенням
про місцевий бюджет), не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати
бюджету на покриття таких зобов'язань
не здійснюються.

Отже, суд зазначає, що саме від
бюджетних призначень на відповідний
рік цілком залежить виконання рішень
судів, за якими боржником виступає
орган державної влади. Відсутність
належних бюджетних асигнувань або
коштів та відсутність відповідних
процедур, які б дозволяли забезпечити
фінансування одразу ж, як тільки
постала проблема відповідних виплат,
призводить до невиконання або
тривалого виконання судових рішень.

Такі обставини встановлені і
Європейським судом з прав людини. Так,
рішенням Європейського суду з прав
людини «Войтенко проти України»
визнано, що виконання рішення про
стягнення коштів з державної установи
могло бути здійснено лише за умови,
якщо б такі витрати були попередньо
передбачені у законі про державний
бюджет. Причина невиконання судового
рішення про стягнення коштів з
державної установи полягає саме у
відсутності відповідних законодавчих
заходів, які б забезпечували виконання
цього рішення, а не у бездіяльності
органу державної виконавчої служби.

До аналогічного висновку дійшов
Європейський суд у справі «Ромашов
проти України». Зокрема Суд зазначив,
що виконання у відношенні державного
органу може бути здійснене лише в тому
випадку, якщо державою передбачені та
визначені асигнування на відповідні
видатки Державного бюджету України
шляхом здійснення відповідних
законодавчих заходів. Факти справи
свідчать про те, що виконанню
відповідного судового рішення
перешкоджала саме відсутність
законодавчих заходів, а не неналежне
виконання своїх обов'язків державними
виконавцями.

Таким чином, суд зазначає, що рішенням
міжнародної судової установи,
юрисдикція якої визнана Україною,
встановлено відсутність бездіяльності
органу державної виконавчої служби при
виконанні рішень про стягнення коштів
з бюджетної установи за відсутності
відповідних бюджетних асигнувань.

У цьому контексті суд зауважує, що
рішення Європейського суду свідчать,
що у багатьох випадках причиною
невиконання рішень національних судів
була саме відсутність коштів або
належного бюджетного фінансування,
включаючи відсутність відповідних
процедур забезпечення фінансування, як
тільки виявляється проблема з
виплатою. У цьому зв'язку Європейський
суд наголошував, що держава не може
посилатись на відсутність коштів як на
виправдання невиконання рішень
національних судів, винесених проти
неї, її органів та установ, а також
підприємств, якими вона володіє або які
контролює.

Зазначене рішення, яке підлягає
виконанню є зобов'язального характеру
за яким боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії, у зв'язку з чим
організація його виконання визначена
статтею 75 Закону України «Про
виконавче провадження». Так, у разі
невиконання вимог виконавчого
документу без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону. Якщо рішення не виконано
і виконання може бути проведено без
участі боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

Із контексту рішення суду чітко
встановлюється необхідність зобов
'язання боржника особисто вчинити
певні дії, а вчинення визначених дій не
може бути проведено без участі
боржника, тому державний виконавець не
може організувати виконання
самостійно у відповідності до
повноважень, наданих йому законом.

За таких обставин статтею 75 цього
Закону передбачено, що у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження, і
повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Аналізом викладених обставин судом
встановлено, що до боржника неможливо
застосувати передбачені Законом
штрафні санкції та направити подання
про притягнення винних осіб до
кримінальної відповідальності за
умисне невиконання рішення суду через
те, що у діях боржника або його
посадових осіб відсутній прямий умисел
або невиконання вимог виконавчого
документу без поважних причин,
оскільки коштів на виконання боржником
рішень суду зазначеної категорії
Законом України «Про Державний Бюджет
України на 2013 рік» або бюджетними
програмами не передбачено. Таким чином
зазначені обставини унеможливлюють
виконання рішення суду в цілому.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що
державний виконавець може
організувати виконання боржником лише
зобов'язальної частини рішення про
нарахування соціальних виплат
виходячи з розміру заборгованості
боржника перед стягувачем, що виникла
під час виконання судового рішення.

Так, з 1 січня 2013 року набрав чинності
Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» № 4901-VI,
який встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження", та
особливості їх виконання.

Зазначеним законом визначено порядок
виконання рішень суду про стягнення
коштів з державного органу. Так,
статтею 3 визначено, що виконання
рішень суду про стягнення коштів,
боржником за якими є державний орган,
здійснюється Державною казначейською
службою України в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Також 06.02.2013 року набрав чинності у
новій редакції Порядок виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45),
який визначає механізм виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників
(далі - рішення про стягнення коштів),
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.
Пунктом 3. Порядку визначено, що рішення
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
виконуються на підставі виконавчих
документів виключно органами
Казначейства у порядку черговості
надходження таких документів (про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів - з попереднім
інформуванням Мінфіну, про стягнення
коштів боржників - у межах відповідних
бюджетних призначень, наданих
бюджетних асигнувань (залишків коштів
на рахунках підприємств, установ,
організацій).

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів від 15 квітня 2013 р. № 267, до
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2011 р. N 845, внесено зміни, а
саме: пункт 25 доповнено абзацом такого
змісту: «У разі наявності у боржника
окремої бюджетної програми для
забезпечення виконання рішень суду
безспірне списання коштів з боржника
(виконання рішень суду про стягнення
коштів з боржника) здійснюється лише за
цією бюджетною програмою. При цьому
пункти 24 - 34 цього Порядку
застосовуються лише щодо зазначеної
бюджетної програми.".

Пункт 33 викладено в такій редакції: У
разі коли судове рішення стосується
спорів фізичних осіб із суб'єктами
владних повноважень з приводу
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання
пенсійних виплат, соціальних виплат
непрацездатним громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг або судове
рішення неможливо виконати протягом
двох місяців з дня надходження
документів, зазначених у пункті 6 цього
Порядку, орган Казначейства для
виконання рішення про стягнення
передає до Казначейства документи та
відомості згідно з підпунктом 1 пункту
47 цього Порядку. При цьому органом
Казначейства відновлюється проведення
платежів боржника».

Таким чином, зазначений виконавчий
документ не може бути скерований до
органу Державної казначейської служби
України для виконання в порядку
гарантії держави щодо виконання
судових рішень у зв'язку з тим, що
рішення прийнято про зобов'язання
вчинити певні дії, а не про стягнення
коштів.

Разом з цим статтею 7 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» встановлено
особливості виконання рішень суду про
зобов'язання вчинити певні дії. Так,
виконання рішень суду про зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за якими є державний орган, державне
підприємство, юридична особа,
здійснюється в порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження", з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом. У разі якщо рішення суду, не
виконано протягом двох місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, крім
випадків, коли стягувач перешкоджає
провадженню виконавчих дій, державний
виконавець зобов'язаний звернутися до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання рішення.

Зміни у правовому регулюванні порядку
виконання судових рішень, боржником за
якими є державний орган, не
передбачають виконання рішень
зобов'язального характеру та як
наслідок унеможливлюють їх виконання
без зміни його способу.

На разі склалася ситуація, що Закон
України "Про гарантії держави щодо
виконання рішень суду" розроблений
Кабінетом Міністрів України у зв'язку
із низкою рішень, винесених щодо
України Європейським судом з прав
людини, направлений саме на вирішення
цих питань де держава фактично бере на
себе зобов'язання виконати рішення
суду замість своїх органів державної
влади, унеможливлює виконання рішень
зобов'язального характеру щодо
соціальних виплат.

Зазначені обставини, що роблять
виконання рішення неможливим
викладені у Інформаційному листі
(узагальнення судової практики) Вищого
адміністративного суду України
викладену від 13.06.2013 № 846/12/13-13 де
зазначено, що у зазначеній категорії
справ зміна способу і порядку
виконання рішення можлива шляхом зміни
зобов'язання здійснити виплати на
стягнення цих виплат.

Вказані обставини свідчать про
суперечливість норм законодавства.

Відповідно до ст. 8 КАС України,
забороняється відмова в розгляді
справи з мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

Також суд враховує, що зазначене
питання порушено саме в процесі
примусового виконання рішення суду та
має на меті захист прав та законних
інтересів позивача (стягувача у
виконавчому провадженні), що визначено
і ст. 2 КАС України як завдання
адміністративного судочинства. Як
зазначено у вищезгаданому листі Вищого
адміністративного суду України під
зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти саме вжиття
нових заходів для реалізації рішення.

Тобто, порушене питання стосується
саме фундаментальних принципів
виконання рішення суду шляхом зміни
способу та порядку його виконання з
зобов'язання виплатити нараховану суму
на стягнення нарахованої суми на
виконання рішення.

У даному випадку значення слів
«виплатити» та «стягнути» має однакове
правове навантаження і не змінює при
цьому суть постановленого рішення, а
лише визначає порядок і спосіб за яким
можливо буде привести його до
фактичного виконання.

З огляду на викладене, суд вважає
зазначені обставини винятковими за
яких необхідно змінити спосіб і
порядок виконання рішення.

Виходячи вищевикладене та керуючись
статтями 14, 71, 86, 159, 160, 263 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Дніпропетровській області
про встановлення способу і порядку
виконання судового рішення по
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області про
визнання дій незаконними -
задовольнити.

Змінити спосіб і порядок виконання
постанови суду на підставі якої видано
виконавчий лист №2а - 9329/08/0470 від 13.01.2014
року, що видав Дніпропетровський
окружний адміністративний суд, а саме:
зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області провести
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 у
відповідності до частини 3 статті 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» в редакції Закону України від
04.04.2006 року, з розміру грошового
забезпечення за останньої посадою
перед звільненням з урахуванням усіх
надбавок з часу призначення йому
пенсії за вислугу років; стягнути з
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Дніпропетровській області за
рахунок коштів Державного бюджету
України на користь ОСОБА_3 суму
перерахованої пенсії у розмірі 32465, 71
грн.

Відповідно до частини 3 статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України - ухвала суду за результатами
розгляду питання про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення може бути
оскаржена в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строків подання заяви про
апеляційне оскарження та апеляційної
скарги, якщо вони були подані у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі в
5-денний строк з дня постановлення
ухвали заяви про апеляційне оскарження
і подання після цього протягом 10 днів
апеляційної скарги, з подачею її копій
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Суддя (підпис)
Н.В. ЗахарчукУзвала не набрала законної
сили станом на 25.04.2014 р. Суддя З
оригіналом згідно Помічник судді Н.В.
Захарчук В.В. Кухар