Справа № 804/1580/14
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
24 лютого 2014 р. Справа № 804/1580/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді:
за участю секретаря судового
засідання: Шабанова Д.В.
представника позивача:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
до Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
про скасування податкового
повідомлення-рішення, -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Новакор» звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, в якому
просило визнати протиправним та
повідомлення-рішення відповідача
В обґрунтування пред'явленого позову
зазначалося, що відповідач за
результатами проведеної
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача дійшов помилкового
висновку про заниження останнім
податку на прибуток, оскільки позивач
правомірно відніс до складу витрат
відповідного звітного (податкового)
періоду суми собівартості придбаного
ним та реалізованого товару, а також
витрати на оплату послуг повіреного,
витрати на відрядження працівника на
промислову тваринницьку виставку та
інформаційно-консультативних послуг.
Так, придбаний позивачем товар
(комбікорм) дійсно був реалізований за
ціною, нижчою за ціну його придбання,
проте, така реалізація була викликана
об'єктивними обставинами, а саме:
наближенням до закінчення строку
реалізації цього товару та бажанням
позивача уникнути 100% збитків у разі не
реалізації цього товару взагалі. При
цьому те, що дохід від реалізації
продукції набув від'ємного значення не
є підставою для донарахування
податковим органом грошових
зобов'язань з податку на прибуток
підприємств, тому що жодною нормою
права не встановлено, що наслідком
продажу товару за ціною нижче за його
собівартість має бути коригування
платником податків показника витрат за
відповідний період. Також позивач
зазначав, що означений комбікорм було
реалізовано через товарну біржу
«Катеринославська» шляхом укладення
договору про проведення аукціону. Для
здійснення всіх необхідних дій у
відносинах з товарною біржею позивачем
було залучено повіреного ФОП ОСОБА_2
шляхом укладення з ним договору
доручення, за яким останній взяв на
себе обов'язок виконати всі необхідні
дії для остаточного продажу товару на
аукціоні. При цьому згідно п. «в»
п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу
України позивач правомірно включив до
складу витрат винагороду повіреного
ФОП ОСОБА_2 Крім того позивачем
правомірно було віднесено до складу
витрат витрати на відрядження
менеджера підприємства ОСОБА_3 на
промислову тваринницьку виставку, що
проходила в місті Сарагоса, Іспанія, з 19
по 22 березня 2013 року. ОСОБА_3 був
направлений на вказану виставку за
запрошенням компанії «Magaport», яке було
надане до перевірки. Необхідність
участі працівника позивача у виставці
викликана тим, що діяльність ТОВ «ТД
«Новакор» безпосередньо пов'язана із
сільським господарством, в тому числі і
тваринництвом. Щодо витрат на оплату
інформаційно-консультативних послуг,
то вказані витрати також пов'язані із
господарською діяльністю позивача.
Так, ТОВ «ТД «Новакор», серед іншого,
білково-мінеральних вітамінних
добавок (БМВД), які не є самостійною
одиницею для споживання тваринами, а
додаються до основного корму (шроту,
зернових тощо) для його збагачення
вітамінами та мінералами. Для
визначення складу пропорції БМВД, яку
доцільно додавати до основного корму,
слід розробляти рецептури готового
корму (основний + БМВД), що потребує
спеціальних знань. У позивача
відсутній спеціаліст такого профілю,
тому ним було укладено договір з ФОП
інформаційно-консультативних послуг.
ФОП ОСОБА_4 надавав позивачу усні та
письмові консультації (рецепти готових
кормів). У І кварталі 2013 року факт
надання таких послуг було зафіксовано
трьома актами приймання виконаних
робіт, які є первинними документами, що
відображають зміст та обсяг
господарських операцій між сторонами
договору, та є підставою для віднесення
витрачених на оплату послуг коштів до
складу витрат відповідного звітного
періоду згідно п. «г» п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138
Податкового кодексу України.
Представник позивача у судовому
засіданні підтримав адміністративний
позов у повному обсязі та, посилаючись
на викладені у ньому доводи, просив
повністю його задовольнити.
Відповідач пред'явлений позов не
визнав, подав на нього письмові
заперечення, в яких просив повністю
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на те, що за
результатами проведеної
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача було встановлено
завищення останнім в декларації з
податку на прибуток підприємств
показника собівартості товару,
реалізованого за ціною нижчою за ціну
його собівартості, а також встановлено
завищення ним витрат на збут шляхом
безпідставного віднесення до їх складу
витрат на оплату послуг повіреного,
витрат на відрядження працівника на
промислову тваринницьку виставку та
інформаційно-консультативних послуг.
Так, перевіркою було встановлено, що
товар, проданий позивачем ТОВ «Бізарт»,
продано за ціною нижчою за його
собівартість, а, отже, отримано збиток у
ефекту від укладених угод може
свідчити лише про одне - направленість
дій на ухилення від сплати податків та
отримання податкової вигоди переважно
чи за рахунок бюджету. Правильність
формування платником податків валових
витрат вимагає наявності зв'язку його
витрат на придбання послуг з його
господарською діяльністю, що полягає у
намірі платника податку отримати
користь (прибуток, дохід). За
відсутності останнього немає підстав
для зменшення бази оподаткування
податком на прибуток. Враховуючи, що
операцію по продажу товару ТОВ
«Бізарт» було здійснено через
повіреного ФОП ОСОБА_2, а також те, що
від цієї операції позивач отримав
не пов'язана з господарською
діяльністю позивача, оскільки
господарська діяльність передбачає
досягнення економічних і соціальних
результатів з метою одержання
прибутку, що в даному випадку місця не
мало. Також відповідач зазначав, що на
підтвердження витрат на оплату
інформаційно-консультативних послуг
позивачем було надано до перевірки
рецепти комбікорму 5039 Оса 2 лактирующі,
які були без дати складання та не
підписані ФОП ОСОБА_4 Крім того ці
рецепти мають посилання на «RADAR automation
Libra SE 5/2/1131. Вказана компанія була
заснована на початку 80-х років як
окремий відділ програмного
забезпечення провідних бельгійських
виробників преміксів. Тобто такий
рецепт можна вільно отримати у мережі
Інтернет. Таким чином, вказані витрати
інформаційно-консультативних послуг
безпідставно віднесені позивачем до
складу витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток, згідно первинних
документів, складених без дотримання
вимог чинного законодавства.
Представник відповідача у судовому
засіданні також заперечував проти
задоволення адміністративного позову,
посилаючись на доводи, викладені у
письмових запереченнях на нього. Також
представник відповідача суду пояснив
що висновок відповідача про
безпідставність віднесення позивачем
до складу витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток, витрат на
відрядження працівника на промислову
тваринницьку виставку, ґрунтується на
тому, що в ході перевірки позивачем не
було надано документів, що
підтверджують зв'язок відрядження
ОСОБА_3 з діяльністю ТОВ «ТД «Новакор».
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, проаналізувавши
зміст норм матеріального та
процесуального права, що регулюють
спірні правовідносини, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Торговий
Дім «Новакор» (далі - ТОВ «ТД «Новакор»)
зареєстроване виконавчим комітетом
Дніпропетровської районної ради
Дніпропетровської області 14.04.2008р.,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оптікорм», проте
03.12.2013р. загальними зборами ТОВ
«Оптікорм» прийнято рішення про зміну
найменування на Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Новакор» (протокол №7) (а.с.79-80,81-94).
Позивач перебуває на обліку в
Дніпропетровській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
Дніпропетровська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області) як платник
податків і, зокрема, є платником
податку на прибуток підприємств.
На підставі наказів Дніпропетровської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області від 09.07.2013р. №580 та від 16.07.2013р.
№606 начальником відділу планування ,
організації податкового контролю та
аналітичної роботи управління
податкового контролю цього
податкового органу Пирець А.В. була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка ТОВ «Оптікорм» (ТОВ
«ТД «Новакор») з питань дотримання
правильності нарахування та сплати
податку на прибуток підприємств за
період з 01.01.2013р. по 31.03.2013р.
За результатами означеної перевірки
складено акт №27/22-01/21852766 від 26.06.2013р.,
яким зафіксоване встановлене під час
перевірки порушення позивачем
приписів п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44,
п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.138.1, п.138.4
ст.138 Податкового кодексу України,
внаслідок чого останнім було занижено
податок на прибуток підприємств на
Означені висновки обґрунтовані тим, що
позивачем в декларації з податку на
прибуток підприємств за І квартал 2013
року неправомірно було завищено
показник собівартості товару,
реалізованого за ціною нижчою за ціну
його собівартості, а також
неправомірно завищено витрати на збут
шляхом безпідставного віднесення до їх
складу витрат на оплату послуг
повіреного, витрат на відрядження
працівника на промислову тваринницьку
виставку та витрат на оплату
інформаційно-консультативних послуг.
Щодо реалізації товару за ціною нижчою
за ціну його собівартості зазначалося,
що внаслідок такої операції позивачем
за відсутності доходу немає підстав
для зменшення бази оподаткування
податком на прибуток, тому що
відсутність економічного ефекту від
укладених угод може свідчити лише про
одне - направленість дій на ухилення
від сплати податків та отримання
податкової вигоди переважно чи за
рахунок бюджету. Оскільки збиткова
господарська операція з продажу
вказаного товару була здійснена через
повіреного ФОП ОСОБА_2, то виплата
винагороди цьому повіреному у сумі
пов'язана з господарською діяльністю
позивача, тому що господарська
діяльність зазвичай передбачає
досягнення економічних і соціальних
результатів з метою одержання
прибутку, що в даному випадку місця не
мало. Щодо завищення витрат на збут
шляхом безпідставного віднесення до їх
складу витрат на оплату
інформаційно-консультативних послуг в
акті зазначалося, що реальність таких
послуг та їх пов'язаність із
господарською діяльністю позивача
документально не підтверджена. Так,
надані до перевірки рецепти комбікорму
5039 Оса 2 лактирующі не містять дати їх
складання та підпису особи, що їх
складала (ФОП ОСОБА_4) Крім того ці
рецепти мають посилання на «RADAR automation
Libra SE 5/2/1131. Вказана компанія була
заснована на початку 80-х років як
окремий відділ програмного
забезпечення провідних бельгійських
виробників преміксів. Тобто такий
рецепт можна вільно отримати у мережі
Інтернет. Також не було документально
підтверджено в ході перевірки зв'язок
відрядження на промислову
тваринницьку виставку працівника
позивача ОСОБА_3 з господарською
діяльністю ТОВ «ТД «Новакор», тому
витрати на таке відрядження не можуть
бути віднесені до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток.
На підставі акту перевірки №27/22-01/21852766
від 26.06.2013р. Дніпропетровської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області 07.08.2013р. було винесено
податкове повідомлення-рішення форми
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств у
числі за основним платежем на суму
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання
протиправним та скасування
вищевказаного податкового
повідомлення-рішення, суд зважає на
Так, відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК
України, витрати - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
Згідно п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України
об'єктом оподаткування податком на
прибуток підприємств, зокрема, є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
При цьому пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті. Витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.
Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
Пунктом 138.4 статті 138 ПК України
встановлено, що витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України,
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
При цьому згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.
З аналізу наведених норм ПК України
вбачається, що право на віднесення
витрат до складу витрат, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
виникає у платника податку за фактом
сплати коштів за товари (послуги), які
придбаваються останнім з метою їх
подальшого використання у
господарській діяльності, і наявність
яких підтверджується належним чином
оформленими первинними документами
бухгалтерського обліку.
Судом встановлено, що відповідно до
наказу №28/к-1 від 20.02.2013р. «Про
інвентаризацію» на складі ТОВ «ТД
«Новакор», розташованому за адресою: м.
Запоріжжя, вул. Стартова,1-з, було
проведено інвентаризацію
товарно-матеріальних цінностей (БМВД,
комбікормів тощо) із встановленням їх
кінцевих строків реалізації (а.с.40,41-42).
На підставі інвентаризаційних
відомостей 25.02.2013р. директором ТОВ «ТД
«Новакор» було видано наказ №28/к-2 «Про
реалізацію товару», згідно якого
вирішено реалізувати товар за
переліком, строк реалізації якого
наближається до кінцевого із можливим
зниженням ціни реалізації (а.с.43).
Серед наведеного товару зокрема
значилися і БМВД ВМ S 8340, БМВД ВМ S 8341 та
комбікорм ПК ВМ S 8394/25к, які, як
вбачається з акту перевірки №27/22-01/21852766
від 26.06.2013р., були первинно придбані ТОВ
«ТД «Новакор» у виробника - ТОВ
«Українське зерно», та кінцевий строк
реалізації яких припадав на квітень 2013
З метою реалізації товару, строк
реалізації якого наближався до
кінцевого, позивачем 06.03.2013р. було
укладено договір про проведення
аукціону №060301НРМ з товарною біржею
«Катеринославська», згідно якого
позивач доручає, а біржа забезпечує
підготовку та проведення аукціонів
(торгів) з продажу товару, що належить
позивачу, перелік якого, кількість,
початкові ціни вказуються у Додатках
до цього договору та є його
невід'ємними частинами; умови продажу
та порядок розрахунків зазначаються в
заявках, які надаються на біржу
уповноваженим представником
підприємства (а.с.44-46).
Проте перший аукціон, який було
призначено на 13.03.2013р., не відбувся у
зв'язку із відсутністю заяв покупців на
участь у торгах по виставленим на торги
Наступний аукціон було призначено на
20.03.2013р., про що було розміщено
відповідне оголошення в газеті. (а.с.51).
Відповідно до протоколів проведення
аукціону №2, №3 та №12 від 20.03.2013р.,
учасниками аукціону з продажу товарів,
що належать позивачу по лоту-2 - кормові
добавки БМВД ВМ S 8340 кількістю 8,0т., по
лоту-3 - кормові добавки БМВД ВМ S 8341
кількістю 19,25т. та по лоту-12 - комбікорм
ПК ВМ S 8394/25к кількістю 11,0т. були ТОВ
«Веталон» та ТОВ «Торговий Дім
«Бізарт», переможцем з яких стало
останнє підприємство (а.с.48-50).
У зв'язку із цим та на підставі договору
поставки №4к від 22.03.2013р. та додаткової
угоди до нього №1 від 22.03.2013р. позивач
поставив ТОВ «Торговий Дім «Бізарт»
товар, придбаний останнім внаслідок
участі та перемоги на аукціоні на
товарній біржі «Катеринославська»
20.03.2013р., а саме: кормові добавки БМВД ВМ
S 8340 кількістю 8,0т., кормові добавки БМВД
ВМ S 8341 кількістю 19,25т. та комбікорм ПК
ВМ S 8394/25к кількістю 11,0т. загальною
на додану вартість - 6581,91грн., про що
була виписана видаткова накладна
№о00001067 від 21.03.2013р. (а.с.53-57).
Також на вказану суму поставленого
товару позивачем була виписана
податкова накладна №260 від 21.03.2013р.
Як було встановлено під час перевірки
позивача за даними рахунку 281 «Товари
на складі» та визнається сторонами,
фактично означений вище товар був
поставлений позивачем ТОВ «Торговий
Дім «Бізарт» за ціною нижчою за ціну
собівартості цього товару, внаслідок
чого позивачем отримано збитки у
При цьому до рядку 05.1 «Собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)»
декларації з податку на прибуток
підприємств за І квартал 2013 року
позивач відніс суму собівартості
проданого товару у повному обсязі.
Дійсно, за приписами вищенаведеного
п.138.4 ст.138 ПК України платник податків
при обчисленні об'єкта оподаткування
податком на прибуток має право
враховувати витрати, включені до
собівартості реалізованих товарів
(робіт, послуг) одночасно з визнанням
доходів від їх реалізації.
Разом з тим, дохід та прибуток є різними
поняттями, і прибуток, як економічний
показник, представляє собою різницю
між ціною реалізації та собівартістю
продукції (товарів, робіт, послуг), між
обсягом отриманої виручки та сумою
витрат на виробництво та реалізацію
продукції, в той час як дохід (виручка)
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) відображає загальні
надходження від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) без вирахування
наданих знижок, повернення проданих
товарів та непрямих податків (податку
на додану вартість, акцизного збору
При цьому жодною з норм ПК України не
передбачено залежність права платника
податку на віднесення витрат до складу
витрат, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток від наявності чи
відсутності у нього саме прибутку за
окремими господарськими операціями.
Так, п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України
передбачено, що господарська
діяльність - це діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
Однак, збитковість господарської
діяльності не може бути підставою для
визначення такої діяльності, як
негосподарської. Неотримання
підприємством доходу від окремої
господарської операції не свідчить про
те, що така операція не пов'язана з
господарською діяльністю
підприємства, оскільки при здійсненні
господарських операцій існує
звичайний комерційний ризик
неотримання доходу від конкретної
господарської операції.
Аналогічна позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 28.02.2011р. у справі за позовом ДП
«Пілснер Україна» до Сквирської
міжрайонної державної податкової
інспекції Київської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення.
Крім того суд зауважує, що відповідач,
стверджуючи про те, що відсутність
економічного ефекту від укладеної
позивачем угоди (збиткова діяльність
позивача) здійснюється з метою
ухилення від сплати податків та
отримання податкової вигоди переважно
чи за рахунок бюджету, не надає суду
жодних доказів, якими була б
встановлена вина посадових осіб
позивача у вчинені такого злочину, як
ухилення від сплати податків.
При цьому згідно ст.62 Конституції
України, вина особи може бути
встановлена лише обвинувальним
вироком суду, який набрав законної
сили, а до цього особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину.

Однак відповідачем не надано суду як
доказів притягнення посадових осіб ТОВ
«ТД «Новако» до кримінальної
відповідальності за ухилення від
сплати податків або за інші податкові
правопорушення, так і доказів
порушення кримінального провадження
за такими статтями Кримінального
кодексу України щодо цих осіб або за
таким фактом.

Натомість матеріалами справи
підтверджено правомірність віднесення
позивачем понесених ним витрат до
складу витрат, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, на підставі
належним чином оформлених первинних
документів, які були надані до
перевірки, при цьому реальність
господарської операції позивача з ТОВ
«ТД «Бізарт» відповідачем не
заперечується.

Вказані витрати були включені до
собівартості товарів, які в подальшому
реалізовані підприємством у власній
господарській діяльності, та були
включені до складу витрат у
податковому обліку в періодах, в яких
визнавались доходи від операцій з
реалізації таких товарів (робіт,
послуг), що підтверджується наявною в
матеріалах справи податковою
декларацією з податку на прибуток за І
квартал 2013 року (а.с.145-155).

Також суд звертає увагу не те, що сам
відповідач в акті перевірки зазначав,
що не всі господарські операції
позивача були збитковими, а аналогічні
комбікорми та кормові добавки
реалізовувались у березні 2013 року
іншим покупцям за цінами не менші за їх
собівартість. При цьому слід зауважити,
що з означеного вище
інвентаризаційного опису №1/22 від
22.02.2013р. вбачається, що на складі
позивача обліковувались кормові
добавки БМВД ВМ S 8340 та БМВД ВМ S 8341, як
такі, що мають кінцевий строк
реалізації квітень 2013 року, так і такі,
що мають кінцевий строк реалізації
липень та серпень 2013 року. Отже, серед
цих товарів були як і ті, що потребували
скорішого продажу, через наближення
кінцевого строку реалізації, так і ті,
що реально могли зберігатися ще певний
час без шкоди для їх якості.

Таким чином, в даному випадку
збитковість операції з продажу
комбікормів та кормових добавок за
ціною нижчою за їх собівартість була
викликана об'єктивними обставинами, що
пов'язані із звичайним комерційним
ризиком господарської діяльності.

За таких обставин, відповідач
безпідставно прийшов до висновку про
завищення позивачем витрат за
операцією з продажу товару за ціною
нижчою за його собівартість з ТОВ «ТД
«Бізарт» на суму 84534,00грн. (сума збитків
від цієї операції) та протиправно
збільшив суму грошового зобов'язання
позивача з податку на прибуток
підприємств на 24092,00грн., в тому числі за
основним платежем - на 16061,00грн. та за
штрафними санкціями - на 8031,00грн., а тому
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення в цій частині
підлягає скасуванню.

Також суд не погоджується з висновком
податкового органу про завищення
позивачем витрат на 27000,00грн. шляхом
віднесення до їх складу винагороди
повіреного ФОП ОСОБА_2, через якого
здійснювалася операція з продажу
комбікормів та кормових добавок на
товарній біржі «Катеринославська», з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01.03.2013р. між
позивачем та ФОП ОСОБА_2 було укладено
договір доручення №0103/02, згідно якого
позивач доручає ФОП ОСОБА_2, як
повіреному, а повірений приймає на себе
зобов'язання від імені та за рахунок
позивача:

- подавати на товарну біржу
«Катеринославська» заявки на продаж на
аукціоні належного позивачу товару,
перелік, характеристики, початкові та
мінімально допустимі ціни продажу, а
також умови продажу якого наведені в
додатках до цього договору, які є його
невід'ємною частиною;

- представляти інтереси позивача в
якості повіреного на аукціоні;

- передавати позивачу для підписання
документи за результатами аукціону
(а.с.60-63).

Відповідно до п.п.2.1.5 п.2.1 та п.4.1 позивач
зобов'язувався оплатити вартість
послуг повіреного, яка складає 27250,00грн.
без ПДВ.

З протоколів проведення аукціону від
20.03.2013р. вбачається, що ФОП ОСОБА_2
приймав участь у цих торгах як
повірений продавця - ТОВ «Оптікорм» на
підставі договору доручення №0103/02 від
01.03.2013р.(а.с.48-50).

Винагорода повіреного ФОП ОСОБА_2 за
представлення інтересів позивача на
товарній біржі «Катеринославська» у
розмірі 27000,00грн. була віднесена
позивачем до складу витрат на збут у
декларації з податку на прибуток
підприємств за І квартал 2013 року.

При цьому реальність господарської
операції ТОВ «ТД «Новакор» з ФОП ОСОБА_2
відповідачем не заперечується, однак,
ним не визнаються витрати позивача,
понесені на виплату ФОП ОСОБА_2, як
повіреному, винагороди, оскільки
господарська операція, здійснена через
цього повіреного мала збитковий
характер, а, отже, витрати на винагороду
такому повіреному не можуть вважатися
такими, що пов'язані з господарською
діяльність платника податків.

Разом з тим, згідно п. «в» п.п.138.10.3 п.138.10
ст.138 ПК України до складу витрат, які
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування податком на прибуток
підприємств, зокрема, відносяться
«інші витрати», до складу яких
включаються витрати на збут, які
включають витрати, пов'язані з
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, а саме: оплата праці та
комісійні винагороди продавцям,
торговим агентам та працівникам
підрозділів, що забезпечують збут.

Враховуючи зроблені вище висновки
відносно того, що збитковість окремої
господарської операції не може
свідчити про її не пов'язаність з
господарською діяльністю, а також те,
що послуги повіреного стосувалися саме
реалізації товару позивача (продажу
комбікормів та кормових добавок), при
цьому згідно п.1.1., п.1.4, п.1.19 Статуту ТОВ
«ТД «Новакор» одними з предметів його
діяльності є оптова та роздрібна
торгівля кормами для тварин, а також
виробництво кормів та кормових
добавок, господарські операції з
продажу на аукціоні комбікормів та
кормових добавок від імен позивача
повіреним ФОП ОСОБА_2 є безпосередньо
пов'язаними з господарською діяльністю
ТОВ «ТД «Новакор» (а.с.81-94).

Оскільки вказані господарські
операції є реальними, а витрати за ними
документально підтвердженими, що
відповідачем не заперечується, суд
приходить до висновку, що позивачем
правомірно на підставі п. «в» п.п.138.10.3
п.138.10 ст.138 ПК України було віднесено до
складу витрат на збут витрати на
винагороду повіреного ФОП ОСОБА_2 у
розмірі 27000,00грн., а тому донарахування
податковим органом ТОВ «ТД «Новакор»
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 7695,00грн., в тому
числі за основним платежем - 5130,00грн. та
за штрафними санкціями - 2565,00грн. є
безпідставним та протиправним. Таким
чином оскаржуване податкове
повідомлення-рішення в цій частині
також підлягає скасуванню.

Крім того, суд погоджується з доводами
позивача відносно правомірності
віднесення ним до складу витрат на збут
витрат на відрядження працівника ТОВ
«ТД «Новакор» ОСОБА_3 на промислову
тваринницьку виставку у розмірі
4932,00грн., з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140 ПК
України при визначенні об'єкта
оподаткування враховуються такі
витрати подвійного призначення, як
витрати на відрядження фізичних осіб,
які перебувають у трудових відносинах
із таким платником податку або є
членами керівних органів платника
податку, в межах фактичних витрат
особи, яка відряджена, на проїзд (у тому
числі перевезення багажу, бронювання
транспортних квитків) як до місця
відрядження і назад, так і за місцем
відрядження (у тому числі на
орендованому транспорті), оплату
вартості проживання у готелях
(мотелях), а також включених до таких
рахунків витрат на харчування чи
побутові послуги (прання, чищення,
лагодження та прасування одягу, взуття
чи білизни), на найм інших жилих
приміщень, оплату телефонних розмов,
оформлення закордонних паспортів,
дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове
страхування, інші документально
оформлені витрати, пов'язані з
правилами в'їзду та перебування у місці
відрядження, в тому числі будь-які
збори і податки, що підлягають сплаті у
зв'язку із здійсненням таких витрат.
Зазначені в абзаці першому цього
підпункту витрати можуть бути включені
до складу витрат платника податку лише
за наявності підтвердних документів,
що засвідчують вартість цих витрат у
вигляді транспортних квитків або
транспортних рахунків (багажних
квитанцій), у тому числі електронних
квитків за наявності посадкового
талона та документа про сплату за всіма
видами транспорту, в тому числі
чартерних рейсів, рахунків, отриманих
із готелів (мотелів) або від інших осіб,
що надають послуги з розміщення та
проживання фізичної особи, в тому числі
бронювання місць у місцях проживання,
страхових полісів тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працює в
ТОВ «ТД «Новакор» на посаді менеджера з
питання регіонального розвитку
(а.с.136-137).

Відповідно до наказу директора
позивача №27/02-4 від 27.02.2013р. та згідно
запрошення компанії «Magaport» ОСОБА_3 був
направлений у відрядження в Іспанію м.
Сарагоса на період з 17.03.2013р. по 23.03.2013р.
(сім днів) для відвідування промислової
тваринницької виставки «FIGAN GANADERA 2013»
(а.с.71-75,138).

З запрошення компанії «Magaport» (в
перекладі на російську мову)
вбачається, що на виставці
представлялися технологічні інновації
для розвитку бізнесу у сфері
тваринництва.

При цьому згідно п.1.14, 1.17 Статуту ТОВ
«ТД «Новакор» одним із предметів
діяльності позивача є тваринництво та
племінне тваринництво (а.с.81-94).

На підтвердження наявності витрат на
відрядження та їх розміру позивачем
було надано копії авіаквитків,
маршрутного листа пасажиру,
залізничних квитків, перепустки
відвідувача виставки, закордонного
паспорту ОСОБА_3 та його звіту про
відрядження, а також актів надання
послуг з оформлення авіаквитків та
придбання залізничних квитків
(а.с.76-78,139-144).

Таким чином, суд приходить до висновку
про належне документальне
підтвердження витрат позивача на
відрядження його працівника та їх
розміру, а також про пов'язаність цих
витрат з господарською діяльністю
підприємства, а, отже, правомірність їх
віднесення до складу витрат на збут
згідно приписів п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140 ПК
України.

Отже, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення в частині
збільшення грошового зобов'язання
позивача з податку на прибуток
підприємств у розмірі 1406,00грн., в тому
числі за основним платежем - на суму
937,00грн. та за штрафними санкціями на
суму - 469,00грн. є протиправним та
підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для
скасування податкового
повідомлення-рішення
Дніпропетровської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області форми «Р»
від 07.08.2013р. № в частині щодо
збільшення ТОВ «ТД «Новакор» грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі
12825,00грн., в тому числі за основним
платежем - 8550,00грн. та за штрафними
санкціями - 4275,00грн., що були
донараховані за господарськими
операціями з ФОП ОСОБА_4, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що позивачем на
підставі актів наданих послуг №1/01 від
31.01.2013р., №1/02 від 28.02.2013р. та №1/03 від
29.03.2013р. було віднесено до складу витрат
на збут за І квартал 2013 року витрати на
оплату інформаційно-консультативних
послуг, наданих ФОП ОСОБА_4 на загальну
суму 45000,00грн.

Так, з договору на надання
інформаційно-консультативних послуг
№01 від 16.08.2010р., укладеного між
позивачем та ФОП ОСОБА_4, вбачається, що
позивач, як замовник, доручає ФОП
ОСОБА_4, як виконавцю, а виконавець
приймає на себе зобов'язання по наданню
інформаційно-консультативних послуг
щодо розрахунку раціонів комбікормів,
а саме: здійснює усні, а у разі потреби,
письмові консультації замовника; на
запит замовника видає письмові довідки
по всім питанням, пов'язаним з
розрахунками раціонів комбікормів
(а.с.64-65).

При цьому в актах наданих послуг №1/01
від 31.01.2013р., №1/02 від 28.02.2013р. та №1/03 від
29.03.2013р., складених згідно договору №01
від 16.08.2010р., значиться що ФОП ОСОБА_4 у
вказані періоди було надано позивачу
інформаційно-консультативні послуги з
розрахунку раціонів кормів на загальну
суму 45000,00грн. (в тому числі у січні 2013
року на суму 15000,00грн., у лютому 2013 року
на суму 15000,00грн. та у березні на
15000,00грн.) (а.с.66-68).

Як вбачається з акту перевірки, до
перевірки позивачем було надано
рецепти комбікорму 5039 Оса 2 лактирующі,
такі самі два рецепти були наді і до
позовної заяви (а.с.69,70).

Означені рецепти не мають дати
складання і містять посилання на сайт
«RADAR automation Libra SE 5/2/1131. Тим більше їх лише
два, в той час, як позивачем було надано
суду додатки до актів наданих послуг
№1/01 від 31.01.2013р., №1/02 від 28.02.2013р. та №1/03
від 29.03.2013р., в яких значиться, що в січні
та березні 2013 року ФОП ОСОБА_4 було
складено по 31 рецепту, а в лютому 2013
року - 34 рецепти. Проте, на вимогу суду
всі ці рецепти надані не були.
Додатково представником позивача було
надано суду ще два рецепти, складені
ОСОБА_4, які також не мають дати
складання та містять посилання на сайт
«RADAR automation Libra SE 5/2/1131 (а.с.131-133,174,175).

Крім того, під час перевірки було
встановлено, що у перевіряємому
періоді комбікорми, вказані у рецептах
ОСОБА_4, позивачем не придбавалися та не
обліковувалися на залишках згідно
рахунку 281 «Товари на складі».
Позивачем наведене не спростовано.

Як зазначалося вище, п.138.2 ст.138 ПК
України встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому приписи абз.2 п.44.1 ст.44
Податкового кодексу України прямо
забороняють платнику податків
формувати показники податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
первинними документами, регістрами
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності та іншими документами,
пов'язаними з обчисленням і сплатою
податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Отже, відсутність належного
документального підтвердження
здійснених витрат позбавляє платника
податків права на їх віднесення до
складу витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
податком на прибуток приватних
підприємств.

З огляду на вищенаведене, суд приходить
до висновку про відмову у задоволенні
частини позовних вимог щодо визнання
протиправним та скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення в частині щодо
збільшення ТОВ «ТД «Новакор» грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі
12825,00грн., в тому числі за основним
платежем - 8550,00грн. та за штрафними
санкціями - 4275,00грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд зважає на те, що ч.3
ст.4 Закону України «Про судовий збір»
встановлено, що під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Зважаючи на наведене, стягненню на
користь позивача підлягає частина суми
судового збору пропорційно до
задоволеної частини вимог у розмірі
1315грн. 44коп.

Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Новакор» до Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області форми «Р»
від 07.08.2013р. № в частині щодо
збільшення Товариству з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Новакор» суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств за основним платежем у
розмірі 22129,00грн. (двадцять дві тисячі
сто двадцять дев'ять гривень 00 копійок)
та за штрафними санкціями у сумі
11064,50грн. (одинадцять тисяч шістдесят
чотири гривні п'ятдесят копійок).

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Новакор» () судові
витрати із сплати судового збору
відповідно до частини задоволених
позовних вимог у розмірі 1315грн. 44коп.
(одна тисяча триста п'ятнадцять гривень
сорок чотири копійки).

Постанова суду набирає законної
сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу
до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Суддя (підпис)
О.М. Турова