Справа № К-23510/10
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К-23510/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
судової адміністрації України на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства
України, Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Житомирській області,
Головного управління Державного
казначейства України в Житомирській
області про стягнення грошової
компенсації сум податку з доходів
фізичних осіб, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
судової адміністрації України,
Державного казначейства України,
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Житомирській області, Головного
управління Державного казначейства
України в Житомирській області про
стягнення грошової компенсації сум
податку з доходів фізичних осіб за
період з 2004 року по червень 2008 року.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2010
року, залишеним без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2010
року, позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з Державної судової
адміністрації України на користь
ОСОБА_2 компенсацію сум податку з
доходів фізичних осіб за 2004 рік.
Зобов'язано Державне казначейство
України провести видатки з Державного
бюджету. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, Державна судова
адміністрація України, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та прийняти
нове, яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
є необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225- 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 працює суддею
Ружинського районного суду
Житомирської області. Згідно довідки
Державної судової адміністрації
України за 2004 -2008 роки, із заробітної
плати позивача утримано податок з
доходів фізичних осіб на загальну суму
26464,79 грн.

Відповідно до підпункту «д» пункту 1.3
статті 1 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003
року № 889- IV, дохід із джерелом його
походження з України - це будь-який
дохід, одержаний платником податку або
нарахований на його користь від
здійснення будь-яких видів діяльності
на території України, у тому числі
дохід у вигляді заробітної плати,
нарахований (виплачений, наданий)
унаслідок здійснення платником
податку трудової діяльності на
території України.

Згідно пункту 1 розпорядження Кабінету
Міністрів України «Про деякі питання
оплати праці суддів» від 20 січня 2004
року № 22-р Голові Конституційного Суду
України та головам судів загальної
юрисдикції дозволено здійснювати у 2004
році компенсаційні виплати суддям у
розмірі до 100 % посадового окладу в разі,
коли сума нарахованої заробітної плати
за місяць після сплати податку з
доходів фізичних осіб буде нижчою, ніж
розмір середньомісячної заробітної
плати, нарахованої судді за IV квартал
2003 року.

В пункті 2 Розпорядження зазначено, що
компенсаційна виплата, передбачена
пунктом 1 цього розпорядження,
здійснюється в межах видатків на
оплату праці, передбачених у
Державному бюджеті України на
відповідний рік на утримання органів
судової влади.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
щодо стягнення з Державної судової
адміністрації України грошової
компенсації сум податку з доходів
фізичних осіб за 2004 рік, оскільки це
право прямо передбачено діючим на той
час законодавством.

Також, колегія суддів вважає, що суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку щодо відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення компенсаційних виплат за
період з 2005 по червень 2008 року, з огляду
на наступне.

Згідно статті 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах
встановлених законом.

Законом України «Про податок з доходів
фізичних осіб, який набрав чинності з 01
січня 2004 року не міститься виключень,
щодо сплати суддями податку з доходів
фізичних осіб», так як Указ Президента
України «Про визнання такими, що
втрачають чинність деяких Указів
Президента України» від 25 грудня 2003
року № 1497/2003 у зв'язку з прийняттям
цього Закону, Указ Президента України
«Про додаткові заходи щодо соціального
захисту суддів» від 10 липня 1995 року №
584/95 втратив чинність з 01 січня 2004 року,
а тому заробітна плата суддів
обкладається податком з доходів
фізичних осіб.

Крім того, у 2005-2008 роках жодним
нормативно-правовим актом та
законодавством України не було
передбачено виплату суддям
компенсації сум прибуткового податку з
доходів фізичних осіб, утриманого із
заробітної плати суддів.

Також, суди дійшли вірного висновку
щодо стягнення грошової компенсації
сум податку з доходів фізичних осіб
саме з Державної судової адміністрації
України та зобов'язання Державного
казначейства України провести видатки
з Державного бюджету України,
передбачені Державній судовій
адміністрації України за бюджетною
програмою «Виконання рішень судів на
користь судців».

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло б призвести до
невірного вирішення спору, а тому
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими і підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної судової
адміністрації України залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 27
лютого 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 травня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної судової
адміністрації України, Державного
казначейства України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Житомирській
області, Головного управління
Державного казначейства України в
Житомирській області про стягнення
грошової компенсації сум податку з
доходів фізичних осіб - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко