Справа № 750/13071/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Лямзына Н.Ю.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко
Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради на
постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 03 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради про визнання неправомірними дій,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач - ОСОБА_2
звернулась до Деснянського районного
суду м. Чернігова з адміністративним
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради про визнання неправомірними дій,
зобов'язання вчинити певні дії, в якому
просила визнати неправомірними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради щодо
виплати позивачці допомоги по догляду
за дитиною по досягненню нею
трирічного віку за період липень -
грудень 2013 року у розмірі 130 грн.,
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради перерахувати та виплатити на
користь ОСОБА_2 суму заборгованості з
допомоги по догляду за дитиною по
досягненню нею трирічного віку за
період з липня 2013 року по час розгляду
справи.

Постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 03 лютого 2014 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій останній
просив скасувати постанову
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 03 лютого 2014 року та
прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі. Свої вимоги апелянт
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

У судове засідання сторони та їх
представники не з'явилися, причини
неявки суду невідомі, про розгляд
справи були повідомлені належним
чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради - залишити
без задоволення, а постанову
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 03 лютого 2014 року - без
змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що на
відносини щодо виплати допомоги по
догляду за дитиною по досягненню нею
трирічного віку застрахованій особі у
2013 році поширюються норми спеціального
закону, а саме - Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», відповідно до статті 43
якого, допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено колегією суддів,
ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої дитини та
є застрахованою особою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Позивачці на підставі її заяви
відповідачем була призначена допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в сумі 130 грн. щомісячно
починаючи з 14.08.2013 року.

Не погоджуючись з розміром призначеної
державної допомоги, ОСОБА_2 звернулася
до суду.

Обговорюючи правомірність позовних
вимог, колегія суддів приходить до
наступного.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Призначення державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачено статтею 3
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

У відповідності до статті 13 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», право на допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку має незастрахована в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
особа (один з батьків дитини,
усиновитель, опікун, баба, дід або інший
родич), яка фактично здійснює догляд за
дитиною.

До 01.01.2008 року - дати набрання чинності
Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами. Зокрема, статтею 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40- 44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
в тому числі й пункт 25 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
виключення статей 40-44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI
було передбачено, що розділ II цього
Закону діє до 31.12.2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», а з 01.01.2009 року - статті 13, 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Статтею 46 Закону України від 26.12.2008
року № 835-VI "Про Державний бюджет
України на 2009 рік" та статтею 45 Закону
України від 27.04.2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27.12.2001 року № 1751 саме
на виконання Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» не приймався,
розміри і порядок виплати допомоги не
визначалися.

З урахуванням викладено, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо того, що на
відносини щодо виплати допомоги
позивачці у зазначеному нею періоді
поширюються норми спеціального Закону,
а саме - Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Дана правова позиція також викладена
Верховним Судом України у його
постановах від 11.12.2012 року (номер ЄДРСР
28332586) та від 25.12.2012 року (номер ЄДРСР
28332590), які, відповідно до приписів
статті 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, є обов'язковими
для всіх судів України.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
вірну оцінку дослідженим доказам, а
тому колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради - залишити без задоволення, а
постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 03 лютого 2014 року - без
змін.

Керуючись ст. ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 03 лютого 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.