Справа № 816/1136/14
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1136/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Іванюк
Є.Є.,

представників позивача - Тімохіна Л.С.,
Співак А.Ю., Костюк Л.В.

представників відповідача - Решетнік
М.В., Швидь О.Б., Нужа О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "УПСК Діамент" до
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень та
визнання протиправним та скасування
акту перевірки, -

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "УПСК
Діамент" звернулось до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень та
визнання протиправним та скасування
акту перевірки.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідачем
протиправно зроблено висновок про
заниження податку на прибуток, та
податку на додану вартість, зменшено
залишок від'ємного значення по
декларації з ПДВ за вересень 2012 року,
оскільки правомірність формування
витрат та податкового кредиту
підтверджується належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами. Вказував,
що кошти в сумі 11 696,79 грн. є витратами по
оплаті проживання та харчування
іноземних спеціалістів, а не доходом
фізичних осіб. Стверджував, що штрафні
санкції передбачені ст. 119 Податкового
кодексу України не можуть бути
застосовані, оскільки минув строк
визначений ст. 258 Цивільного кодексу
України.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимог підтримали та
просили позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні позовні вимог не визнали. У
наданих до суду письмових запереченнях
просили в задоволенні позову відмовити
посилаючись на те, що за результатами
проведеної перевірки встановлено
порушення позивачем п.п. 135.5.4. п. 135.5 ст.
135, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138
Податкового кодексу України, п. 198.1, п.
198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, п.п. 164.3.17, п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст.
167, п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2, 168.1.5, п. 168.1, ст. 168,
п.п. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170, ст. 171, п. 176.2 ст. 176
Податкового кодексу України, п. 119.2 ст.
119 Податкового кодексу України п. 3.1, п.
3.2. п. 7.39 п. 7.41 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, ст. 4, ст. 7, ст. 9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Заслухавши представників позивача та
відповідача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, повно та всебічно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "УПСК
Діамент" зареєстровано 10.06.2011 номер
запису 1 009955, перебуває на обліку
в ДПІ у м. Полтава та є платником
податку на додану вартість згідно
свідоцтва № 200085797 від 25.06.2011.

В період з 23.12.2013 по 23.01.2014 працівниками
ДПІ у м. Полтава проведено планову
виїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю "УПСК
Діамент" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
10.06.2011 по 31.12.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 10.06.2011 по
31.12.2012.

Результати перевірки оформлені актом
№ 741/16-01-22-01-09/37710195 від 11.02.2014, яким
зокрема зафіксовано порушення
позивачем п. 138.1, п. 138.4 п. 138 ст. 138
Податкового кодексу України у зв'язку з
чим занижено податок на прибуток на
суму 503 177,00 грн.; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, а саме
встановлено його заниження на загальну
суму 361 599,00 грн. та зменшення від'ємного
значення по р. 24 декларації по ПДВ за
вересень 2012 року на суму 128 559,00 грн.; п.п.
164.2.17, п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.п. 168.1.1, п.
168.1, ст. 168, п.п. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170, ст. 171, п.
176.2 ст. 176 Податкового кодексу України
та п. 3.1, п. 3.2, п. 7.39. п. 7.41 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні, що
призвело до заниження ПДФО в розмірі 14
793,38 грн. та порушення терміну сплати до
бюджету ПДФО за квітень 2012 року; п. 119.2
ст. 119, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу
України в результаті подання не в
повному обсязі, з помилками
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників і сум утриманого з них
податку за формою 1 ДФ за І квартал 2012
року; п. 3.1, п. 3.2. п. 7.39 п. 7.41 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні, а саме
проведення готівкових розрахунків без
подання подання одержувачем коштів
платіжного документа, який би
підтверджував сплату покупцем
готівкових коштів на суму 7035,26 грн. та 4,
ст. 7, ст. 9 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" у зв'язку з чим
донараховано єдиний внесок на загальну
суму 15248,53 грн.

За результатами розгляду вказаного
акту ДПІ у м. Полтава винесено
податкові повідомлення-рішення від
26.02.2014 № яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток приватних
підприємств на суму 628 971,25 грн., №
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 451 998,75 грн., №
яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 128 559,00 грн., №
яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб, що
сплачується податковим агентом із
доходів платника податку у вигляді
заробітної плати на суму 49 753,43 грн., №
000623170 яким до позивача застосовано
штрафну санкцію за платежем податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковим агентом із доходів платника
податку у вигляді заробітної плати в
розмірі 510,00 грн. № яким до
позивача застосовано штрафну санкцію в
розмірі 7035,26 грн. та рішення про
застосування штрафних фінансових
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №
яким позивачу донараховано єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 15 248,53 грн.
та застосовано штрафну санкцію в
розмірі 7 624,27 грн.

З вимогою про визнання протиправними
та скасування вказаних податкових
повідомлень-рішень позивач звернувся
до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку податковим
повідомленням-рішенням від 26.02.2014 №
, № та № , суд виходить
із наступного.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України
Податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів
на митну територію України за
договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного
Кодексу визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї
події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується
на кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних
вище правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
формування податкового кредиту із сум
ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), та права на віднесення
витрат по його придбанню до складу
валових витрат, платник ПДВ повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
у власній господарській діяльності.

Правові відносини з приводу
формування витрат унормовані розділом
ІІІ Податкового кодексу України.

Згідно з приписами пункту 14.1.56
статті 14 Податкового кодексу України
доходи - загальна сума доходу платника
податку від усіх видів діяльності,
отриманого (нарахованого) протягом
звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Стаття 135 Податкового кодексу
України містить у собі склад доходів та
порядок їх визначення, так відповідно
до п. 135.1 доходи, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.4 статті 135
Податкового кодексу України дохід від
операційної діяльності визнається в
розмірі договірної (контрактної)
вартості, але не менше ніж сума
компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає: дохід від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, у тому числі винагороди
комісіонера (повіреного, агента тощо);
особливості визначення доходів від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для окремих категорій
платників податків або доходів від
окремих операцій встановлюються
положеннями цього розділу; дохід
банківських установ.

Пунктом 135.2 статті 135 Податкового
кодексу України встановлено, що доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до приписів пункту
14.1.27 статті 14 Податкового кодексу
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Поняття господарської діяльності
визначено в пунктом 14.1.36 статті 14
Податкового кодексу України,
відповідно до якого господарська
діяльність - це діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Стаття 138 Податкового Кодексу
України містить у собі склад витрат та
порядок їх визнання, так, відповідно
п.138.1 витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті;
інших витрат, визначених згідно з
пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1
пункту 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з підпунктом 138.2 статті 138
Податкового Кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із приписами абзаці 1
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України до витрат
не включаються витрати, які не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Крім того, слід зазначити, що за
змістом частини 2 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Судом встановлено, що 01.12.2012 між
позивачем (орендар) та ТОВ "ЛІНК ГРУП"
(орендодавець) укладено договір оренди
обладнання № ЛГ/УПСК-ЄМН, за умов якого
орендодавець передає, орендар приймає
в тимчасове оплатне користування
обладнання, яке є об'єктом власності,
орендодавця.

01.12.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"ЛІНК ГРУП" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № ЛГ/УПСК-ОР,
за умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування обладнання, яке є об'єктом
власності, орендодавця.

01.12.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"ЛІНК ГРУП" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання №
ЛГ/УПСК-КЛВТ, за умов якого
орендодавець передає, орендар приймає
в тимчасове оплатне користування
кріогенну лінію високого тиску, яка є
об'єктом власності, орендодавця.

01.12.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"ЛІНК ГРУП" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання №
ЛГ/УПСК-ОБВ, за умов якого орендодавець
передає, орендар приймає в тимчасове
оплатне користування обв'язку
насосного агрегату, яка є об'єктом
власності, орендодавця.

01.03.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"Ружик-70" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 30103-12К, за
умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування обладнання, яке є об'єктом
власності, орендодавця.

01.03.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"Ружик-70" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 20103-12У, за
умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування обладнання, яке є об'єктом
власності, орендодавця.

01.03.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"Ружик-70" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 10103-12О за
умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування обладнання, яке є об'єктом
власності, орендодавця.

Крім того, 01.10.2012 між позивачем (орендар)
та ТОВ "Лантіком" (орендодавець)
укладено договір оренди обладнання №
01-10/12-ОГБ, за умов якого орендодавець
передає, орендар приймає в тимчасове
оплатне користування генератор та два
блоки перекачування рідини Q-2 м3/хв, які
є об'єктом власності, орендодавця.

01.10.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"Лантіком" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 01-10/12-ЛУБР,
за умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування Лубрикатори, які є
об'єктом власності, орендодавця.

01.10.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"Лантіком" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 01-10/12-УВ, за
умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування Утримуючу вежу, яка є
об'єктом власності, орендодавця.

01.10.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"Лантіком" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 01-10/12-ЄМ, за
умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування Ємності для кислот, які є
об'єктом власності, орендодавця.

Крім того, 03.05.2012 між позивачем (орендар)
та ТОВ "МЕГА ПРОМ" (орендодавець)
укладено договір оренди обладнання №
0305-12-ОР, за умов якого орендодавець
передає, орендар приймає в тимчасове
оплатне користування обладнання, яке є
об'єктом власності, орендодавця.

01.06.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"МЕГА ПРОМ" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 01-06/12-ОБ, за
умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування обв'язки насосного
агрегату (всмоктуючи та нагнітаюча
лінії), які є об'єктом власності,
орендодавця.

01.09.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"МЕГА ПРОМ" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 01-09/12-КЛВТ,
за умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування Кріогенну лінію високого
тиску, яка є об'єктом власності,
орендодавця.

01.06.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"МЕГА ПРОМ" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 01-06/12-ОЄМ
за умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування ємність V 40 у кількості
трьох штук, які є об'єктом власності,
орендодавця.

01.06.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"МЕГА ПРОМ" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 01-06/12-ОЦГ,
за умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування цементувальну головку,
яка є об'єктом власності, орендодавця.

01.06.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"МЕГА ПРОМ" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 01-06/12-ОБГ,
за умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування генератор та два блоки
перекачування рідини Q-2 м3/хв, які є
об'єктом власності, орендодавця.

Крім того, 31.08.2012 між позивачем (орендар)
та ТОВ "МАРИТЕН" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 31-08/12-УВ, за
умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування Утримуючу вежу, яка є
об'єктом власності, орендодавця.

01.09.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ
"МАРИТЕН" (орендодавець) укладено
договір оренди обладнання № 01-09/12-ЛУБР,
за умов якого орендодавець передає,
орендар приймає в тимчасове оплатне
користування Лубрикатори, які є
об'єктом власності, орендодавця.

На підтвердження фактичного
здійснення господарських операцій з
ТОВ "МЕГА ПРОМ", ТОВ "МАРИТЕН", ТОВ
"Лантіком", ТОВ "Лінк Груп", ТОВ "Ружик-70"
позивачем надано: акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг), акти
приймання-передачі обладнання,
податкові накладні.

На підтвердження здійснення оплати за
орендоване обладнання позивачем суду
надана реєстр здійснених оплат.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив, що обладнання
орендоване у ТОВ "МЕГА ПРОМ", ТОВ
"МАРИТЕН", ТОВ "Лантіком", ТОВ "Лінк Груп",
ТОВ "Ружик-70" використовувалось
позивачем у власній господарській
діяльності для здійснення робіт по
сервісному обслуговуванню нафтових та
газових свердловин.

Твердження відповідача про не
використання позивачем орендованого
обладнання чи лише часткове
використання судом до уваги не
беруться, оскільки згідно акту
перевірки вказаний висновок було
зроблено на підставі Добових рапортів,
які не являються документами
бухгалтерського обліку, а тому у
відповідності до вимог ст. 70 КАС
України є неналежними доказами.

Суд вважає за необхідне вказати, що
висновок відповідача про завищення ТОВ
"УПСК Діамент" собівартості придбаних
та реалізованих товарів у ІІ кварталі
2012 року на суму 173 100,00 грн. та
податкового кредиту в червні 2012 року на
суму 34 620,00 грн. у зв'язку з орендою
ємностей V 40 м. куб., оскільки на балансі
товариства обліковуються три ємності V
40 м. куб. зроблений з перевищенням
наданих йому повноважень, оскільки
чинним законодавством не встановлено
будь яких обмежень щодо оренди
обладнання в тому числі й в залежності
від кількості обладнання, що
знаходиться на балансі суб'єкта
господарювання.

Крім того, 20.12.2011 між позивачем
(підрядник) та Представництвом "Регал
Петролеум Корпорейшн Лімітед"
(Компанія) укладено договір № 198.11.П, за
умов якого підрядник виконує
колтюбінгові та азотні роботи на
свердловинах Компанії в Полтавській
області. Згідно додаткової угоди № 1 до
вказаного договору Компанія та
підрядник домовились доповнити
Договір Попереднім розрахунком
сервісних робіт технології Velocity String на
свердловині № 66 Свиридівна як Додаток D
до Договору № 198.11.П від 20.12.2011.

В підтвердження правомірності
списання товарно-матеріальних
цінностей у зв'язку з виконання робіт
на свердловині № 66 Свиридівна на
загальну суму 873 610,23 грн. (в тому числі
ПДВ - 174 722,00 грн.) позивачем суду надано
акт на списання матеріальних цінностей
та паливно-мастильних матеріалів від
30.03.2012 та додаток D до Договору № 198.11.П
від 20.12.2011, акт здачі-прийняття робіт № 1
від 12.03.2012 та акт здавання-приймання
сервісних робіт технології Velocity String на
свердловині № 66 Свиридівна.

Відповідачем в акті перевірки зроблено
висновок про порушення ТОВ "УПСК
Діамент" п. 135.5.4 п. 35.5 ст. 135 ПК України у
зв'язку з не включення до складу інших
доходів знижки отриманої від
постачальника - Компанії POSZUKIVANIA NAFTOVE
"DIAMENT" (Польща) в сумі 42 159,00 грн.

Суд не погоджується з вказаним
висновком відповідача у зв'язку з
наступним.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив, що позивачем не було
отримано дохід у вигляді знижки в сумі
42 159,00 грн. по акту виконаних робіт від
13.12.2012, оскільки розмір вказаної знижки
був в подальшому врахований при
виконанні розрахунків за колтюбінгові
роботи із замовником робіт - ТОВ
"Українська бурова компанія".

На підтвердження врахування знижки
отриманої від постачальника - Компанії
POSZUKIVANIA NAFTOVE "DIAMENT" (Польща) в сумі 42 159,00
грн. при здійсненні розрахунків з ТОВ
"Українська бурова компанія" позивачем
суду надано акт здачі-приймання
виконаних робіт (наданих послуг) № 77
від 14.12.2012, згідно якого загальна сума
виконаних робіт зменшена на 42 159,00 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позивач правомірно відніс
до складу витрат та податкового
кредиту витрати на придбання товарів
та послуг у вказаних контрагентів.

Надаючи оцінку податковому
повідомленню-рішенню від 26.02.2014 №
, суд виходить із наступного.

Відповідачем в акті перевірки зроблено
висновок про неможливість підтвердити
заявленої суму бюджетного
відшкодування за вересень 2012 року в
сумі 128 559,00 грн. у зв'язку з відсутністю
на момент перевірки відповідей на
запити щодо проведення зустрічних
перевірок по питанню правомірності
віднесення до податкового кредиту сум
ПДВ від вартості товарів отриманих від
постачальників.

Суд не погоджується з вказаним
висновком відповідача у зв'язку з тим,
що Податковий кодекс України не
пов'язує право платника податку на
відшкодування бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість із результатами перевірок
його контрагентів, оскільки від'ємне
значення податку на додану вартість є
коштами платника податку, які він
сплатив продавцям (постачальникам)
товарів (робіт, послуг) в ціні таких
товарів (робіт, послуг). Порушення норм
вказаного Кодексу контрагентами
позивача породжує негативні наслідки
безпосередньо для контрагентів
позивача і не може впливати на право
позивача на бюджетне відшкодування
податку на додану вартість.

Враховуючи викладене суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 26.02.2014 № ,
№ та № .

Надаючи оцінку податковому
повідомленню рішенню від 26.02.2014 №
, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 171 Податкового
кодексу України особою, відповідальною
за нарахування, утримання та сплату
(перерахування) до бюджету податку з
доходів у вигляді заробітної плати, є
роботодавець, який виплачує такі
доходи на користь платника податку.
Особою, відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з інших доходів, є: а)
податковий агент - для оподатковуваних
доходів з джерела їх походження в
Україні.

Підпунктом 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України особи, які відповідно
до цього Кодексу мають статус
податкових агентів, зобов'язані: а)
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;
б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається. У разі якщо
відокремлений підрозділ юридичної
особи не уповноважений нараховувати,
утримувати і сплачувати
(перераховувати) податок до бюджету,
податковий розрахунок у вигляді
окремого витягу за такий підрозділ
подає юридична особа до контролюючого
органу за своїм місцезнаходженням та
надсилає копію такого розрахунку до
контролюючого органу за
місцезнаходженням такого
відокремленого підрозділу в
установленому порядку; в) подавати на
вимогу платника податку відомості про
суму виплаченого на його користь
доходу, суму застосованих соціальних
податкових пільг та суму утриманого
податку; г) подавати контролюючому
органу інші відомості про
оподаткування доходів окремого
платника податку в обсягах та згідно з
процедурою, визначеною цим розділом та
розділом II цього Кодексу; ґ) нести
відповідальність у випадках,
визначених цим Кодексом.

Підпунктом 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового
кодексу України встановлено, що до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються:

дохід, отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених статтею 165 цього Кодексу)
у вигляді:

а) вартості використання житла, інших
об'єктів матеріального або
нематеріального майна, що належать
роботодавцю, наданих платнику податку
в безоплатне користування, або
компенсації вартості такого
використання, крім випадків, коли таке
надання зумовлено виконанням
платником податку трудової функції
відповідно до трудового договору
(контракту) чи передбачено нормами
колективного договору або відповідно
до закону в установлених ними межах;

б) вартості майна та харчування,
безоплатно отриманого платником
податку, крім випадків, визначених цим
Кодексом для оподаткування прибутку
підприємств.

Додатково до винятків, передбачених
підпунктом "а" цього підпункту, не
вважаються додатковим благом платника
податку доходи, одержані у формі та
розмірах, що підлягають включенню
роботодавцем до собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг згідно із розділом III
цього Кодексу, а також кошти, вартість
послуг, проживання, проїзду,
харчування, спортивного одягу,
аксесуарів, взуття та інвентарю,
колясок для інвалідів, у тому числі які
призначені для участі інвалідів в
фізкультурно-реабілітаційних та
спортивних заходах, лікарських та
медико-відновлюваних засобів та інших
доходів, наданих (виплачених) платнику
податку - учаснику спортивних (крім
професійного спорту),
фізкультурно-оздоровчих заходів,
заходів з фізкультурно-оздоровчої
діяльності та фізкультурно-спортивної
реабілітації, що фінансуються з
бюджету та/або бюджетними
організаціями, іншими неприбутковими
організаціями, внесеними до Реєстру
неприбуткових організацій та установ
на дату надання таких коштів;

в) вартості послуг домашнього
обслуговуючого персоналу, безоплатно
отриманих платником податку, включаючи
працю підпорядкованих осіб, а також
осіб, що перебувають на військовій
службі чи є заарештованими або
ув'язненими.

Під терміном "послуги домашнього
обслуговуючого персоналу" розуміються
послуги з побутового обслуговування
фізичної особи, членів її сім'ї або від
імені чи за їх дорученням будь-якої
третьої особи, включаючи ремонт або
спорудження об'єктів рухомого чи
нерухомого майна, що належить таким
особам або використовується ними;

г) суми грошового або майнового
відшкодування будь-яких витрат або
втрат платника податку, крім тих, що
обов'язково відшкодовуються згідно із
законом за рахунок бюджету або
звільняються від оподаткування згідно
з цим розділом;

ґ) суми безповоротної фінансової
допомоги (крім суми процентів умовно
нарахованих на таку допомогу);

д) суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.
Якщо кредитор повідомляє платника
податку - боржника рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
або шляхом укладення відповідного
договору, або шляхом надання
повідомлення боржнику під підпис
особисто про анулювання (прощеного)
боргу та включає суму анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощеного), такий боржник
самостійно сплачує податок з таких
доходів та відображає їх у річній
податковій декларації;

е) вартості безоплатно отриманих
товарів (робіт, послуг), визначеної за
правилами звичайної ціни, а також суми
знижки звичайної ціни (вартості)
товарів (робіт, послуг), індивідуально
призначеної для такого платника
податку.

Якщо додаткові блага надаються у
не грошовій формі, сума податку об'єкта
оподаткування обчислюється за
правилами, визначеними пунктом 164.5 цієї
статті.

Підпунктами 170.9.1, 170.9.2, 170.9.3, п. 170.9
ст. 170 Податкового кодексу України
оподаткування суми надміру витрачених
коштів, отриманих платником податку на
відрядження або під звіт, не повернутої
у встановлений строк. Податковим
агентом платника податку під час
оподаткування суми, виданої платнику
податку під звіт та не повернутої ним
протягом встановленого підпунктом 170.9.2
цього пункту строку, є особа, що видала
таку суму, а саме: а) на відрядження - у
сумі, що перевищує суму витрат платника
податку на таке відрядження,
розрахованій згідно з розділом ІІІ
цього Кодексу; б) під звіт для виконання
окремих цивільно-правових дій від
імені та за рахунок особи, що їх видала,
- у сумі, що перевищує суму фактичних
витрат платника податку на виконання
таких дій.

Для цілей цього пункту до суми
перевищення не включаються та не
оподатковуються документально
підтверджені витрати, здійснені за
рахунок готівкових чи безготівкових
коштів, наданих платнику податку під
звіт роботодавцем на організацію та
проведення прийомів, презентацій, свят,
розваг та відпочинку, придбання та
розповсюдження подарунків, в межах
граничного розміру таких витрат,
передбаченого у розділі ІІІ цього
Кодексу, що здійснені таким платником
та/або іншими особами з рекламними
цілями.

Сума податку, нарахована на суму такого
перевищення, утримується особою, що
видала такі кошти, за рахунок
будь-якого оподатковуваного доходу
(після його оподаткування) платника
податку за відповідний місяць, а у разі
недостатності суми доходу - за рахунок
оподатковуваних доходів наступних
звітних місяців до повної сплати суми
такого податку.

У разі коли платник податку припиняє
трудові або цивільно-правові відносини
з особою, що видала такі кошти, сума
податку утримується за рахунок
останньої виплати оподатковуваного
доходу під час проведення остаточного
розрахунку, а у разі недостатності суми
такого доходу непогашена частина
податку включається до податкового
зобов'язання платника податку за
наслідками звітного (податкового) року.

Якщо повне утримання такої суми
податку є неможливим внаслідок смерті
платника податку чи визнання його
судом безвісно відсутнім або
оголошення його судом померлим, така
сума утримується під час нарахування
доходу за останній для такого платника
податку податковий період, а в
непогашеній частині визнається
безнадійною до сплати.

Звіт про використання коштів, виданих
на відрядження або під звіт, подається
за формою, встановленою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику, до
закінчення п'ятого банківського дня, що
настає за днем, у якому платник податку:
а) завершує таке відрядження; б)
завершує виконання окремої
цивільно-правової дії за дорученням та
за рахунок особи, що видала кошти під
звіт.

За наявності надміру витрачених коштів
їх сума повертається платником податку
в касу або зараховується на
банківський рахунок особи, що їх
видала, до або під час подання
зазначеного звіту.

Дія цього пункту поширюється
також на витрати, пов'язані з
відрядженням чи виконанням деяких
цивільно-правових дій, що були оплачені
з використанням корпоративних
платіжних карток, дорожніх,
банківських або іменних чеків, інших
платіжних документів, з урахуванням
таких особливостей: а) у разі якщо під
час службових відряджень відряджена
особа - платник податку отримав готівку
з застосуванням платіжних карток, він
подає звіт про використання виданих на
відрядження коштів і повертає суму
надміру витрачених коштів до
закінчення третього банківського дня
після завершення відрядження; б) у разі
якщо під час службових відряджень
відряджена особа - платник податку
застосував платіжні картки для
проведення розрахунків у
безготівковій формі, а строк подання
платником податку звіту про
використання виданих на відрядження
коштів не перевищує 10 банківських днів,
за наявності поважних причин
роботодавець (самозайнята особа) може
його продовжити до 20 банківських днів
(до з'ясування питання в разі виявлення
розбіжностей між відповідними
звітними документами).

Відповідно до п.п. 170.10.1, п.п. 170.10.3
Податкового кодексу України доходи з
джерелом їх походження в Україні, що
нараховуються (виплачуються,
надаються) на користь нерезидентів,
оподатковуються за правилами та
ставками, визначеними для резидентів (з
урахуванням особливостей, визначених
деякими нормами цього розділу для
нерезидентів). У разі якщо доходи з
джерелом їх походження в Україні
виплачуються нерезиденту резидентом -
юридичною або самозайнятою фізичною
особою, такий резидент вважається
податковим агентом нерезидента щодо
таких доходів. Під час укладення
договору з нерезидентом, умови якого
передбачають отримання таким
нерезидентом доходу з джерелом його
походження в Україні, резидент
зобов'язаний зазначити в договорі
ставку податку, що буде застосована до
таких доходів.

Судом встановлено, що позивачем
не утримано податок на доходи фізичних
осіб із доходу отриманого іноземними
спеціалістами, які не перебувають у
трудових відносинах з ТОВ "УПСК
Діамент" у вигляді додаткового блага, а
саме оплати їм проживання та
харчування на території України.

Крім того, в ході судового
засідання судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи у
їх сукупності, що в період з лютого по
липень 2012 року з каси товариства
працівнику підприємства ОСОБА_7
виплачувались кошти, за оренду
транспортного засобу на загальну суму
47 100,00 грн. також вказаному працівнику
виплачувалась компенсація вартості
проживання на загальну суму 24 000,00 грн.

Разом з тим, податок на доходи
фізичних осіб перерахований до бюджету
за рахунок прибутку підприємства
становить 12 566,80 грн.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 Податкового
кодексу України ставка податку
становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) (крім
випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5
цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

Якщо база оподаткування, яка
визначена з урахуванням норм пункту 164.6
статті 164 цього розділу щодо доходів,
зазначених в абзаці першому цього
пункту, в календарному місяці
перевищує десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року, до суми
такого перевищення застосовується
ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають
податкові декларації за податковий
(звітний) рік згідно з статтями 177 і 178
цього розділу, застосовують ставку
податку 17 відсотків до частини
середньомісячного річного
оподатковуваного доходу, що перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року.
Розмір середньомісячного річного
оподатковуваного доходу
розраховується як сума загальних
місячних оподатковуваних доходів,
зазначених в абзаці першому цього
пункту, поділена на кількість
календарних місяців, протягом яких
платником податку було одержано такі
доходи у податковому (звітному) році, за
який здійснюється декларування.

Встановлені у абзацах першому та
другому цього пункту ставки податків
не застосовуються до доходів,
визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї
статті.

Розмір мінімальної заробітної
плати на 01.01.2012 становив 10 730,00 грн.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_7
отримано додаткове благо, у вигляді
грошового відшкодування витрат, а саме:
сплачено за рахунок прибутку
підприємства податок на доходи
фізичних осіб, який мав бути утриманий
з платника податку.

Отже, відповідачем правомірно
зроблено висновок про донарахування
позивачу податку з доходів фізичних
осіб в сумі 14 793,38 грн.

Надаючи оцінку податковому
повідомленню-рішенню від 26.02.2014 №
, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 1687.1.2, п.п. 168.5.1 п.
168.1 ст. 168 Податкового кодексу України
податок на доходи фізичних осіб
підлягає сплаті до бюджету під час
виплати оподаткованого доходу єдиним
платіжним документом.

Якщо оподатковуваний дохід
нараховується податковим агентом, але
не виплачується (не надається) платнику
податку, то податок, який підлягає
утриманню з такого нарахованого
доходу, підлягає перерахуванню до
бюджету податковим агентом у строки,
встановлені цим Кодексом для місячного
податкового періоду.

Судом встановлено, що позивачем
несвоєчасно перераховано податок на
доходи фізичних осіб із заробітної
плати за квітень 2012 року, а саме податок
за доходів фізичних осіб було сплачено
07.06.2012 у той час як граничний термін
сплати становив 30.05.2012.

Надаючи оцінку рішенню про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 26.02.2014 № , суд виходить
з наступного.

З 01.01.2011 набрав чинності Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI,
яким запроваджено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та визначені
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 1 частини
першої статті 4 зазначеного Закону
платниками єдиного внеску є
підприємства, установи та організації,
інші юридичні особи, утворені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Порядок нарахування, обчислення і
сплати єдиного внеску визначається цим
Законом, в частині адміністрування -
Податковим кодексом України, та
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику
/частина четверта статті 8 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"/.

Згідно з пунктом 1 частини другої
статті 6 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платник єдиного
внеску зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пунктах 1 (крім абзацу
сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої
статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України "Про оплату праці", та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

Частина 8 статті 9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачає, що
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Базовим
звітним періодом для відповідача є
календарний місяць.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 обчислення
єдиного внеску органами доходів і
зборів у випадках, передбачених цим
Законом, здійснюється на підставі
актів перевірки правильності
нарахування та сплати єдиного внеску,
звітності, що подається платниками до
органів доходів і зборів ,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника /частини 12 статті 9 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"/.

Згідно з п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" орган доходів і
зборів застосовує до платника єдиного
внеску такі штрафні санкції: за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

В ході судового розгляду
встановлено та підтверджується
матеріалами справи у їх сукупності, що
ТОВ "УПСК Діамент" виплачувались
компенсація вартості проживання
працівникам підприємства та особам, що
працюють за трудовим договором, яка не
враховувалась до фонду оплати праці у
зв'язку з чим позивачем не було
нараховано та сплачено єдиний внесок в
сумі 15 248,53 грн.

Твердження позивача про
порушення ДПІ у м. Полтава строків
стягнення штрафної санкції визначених
п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України
судом до уваги не приймаються, оскільки
відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" строк давності
щодо нарахування, застосування та
стягнення сум недоїмки, штрафів та
нарахованої пені не застосовується.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що відповідачем
правомірно донараховано ТОВ "УПСК
Діамент" єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 15 248,53 грн.
та застосовано штрафну санкцію в сумі 7
624,27 грн.

Надаючи оцінку податковому
повідомленню-рішенню від 26.02.2014 №
, суд виходить з наступного.

У відповідності з п. 3.1 Положення
касові операції оформляються касовими
ордерами, видатковими відомостями,
розрахунковими документами,
документами за операціями із
застосуванням електронних платіжних
засобів, іншими касовими документами,
які згідно із законодавством України
підтверджували б факт продажу
(повернення) товарів, надання послуг,
отримання (повернення) готівкових
коштів.

Згідно п. 7.41 Положення під час
перевірки правильності оформлення
видач готівки під звіт як на
відрядження, так і на інші потреби
встановлюється достовірність
підтвердних документів, що додаються
до звітів про використання коштів.

В ході розгляду справи
встановлено, що додані до авансових
звітів документи не відповідають
вимогам щодо оформлення розрахункових
документів, а саме:

- до авансового звіту ОСОБА_8 від 10.12.2012
№ 7 на суму 632,00 грн. додані копії
квитанцій в яких відсутній реквізит
через кого проведено оплату;

- до авансового звіту ОСОБА_9 від 08.02.2012
№ 6 на суму 671,76 грн. додані копії
квитанцій в яких відсутні адреса СГД,
розрахункові документи;

- до авансових звітів ОСОБА_7 від 13.02.2012
№ 8 на суму 1 772,50 грн. та від 22.05.2012 № 137 на
суму 3 959,00 грн. додані копії квитанцій в
яких відсутні реквізит СГД та
фіскальний чек.

Загальна сума коштів не
підтверджених розрахунковими
документами становить 7 035,26 грн.

Отже, відповідачем правомірно
винесено податкове
повідомлення-рішення від 26.02.2014 №
.

Надаючи оцінку позовним вимогам
про визнання протиправним та
скасування Акту № 741/16-01-22-01-09/37710195 від
11.02.2014 "Про результати планової виїзної
перевірки ТОВ "УПСК Діамент" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 10.06.2011 по
31.12.2012, суд виходить з наступного.

Так, за визначенням, наведеним у п.
1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа
адміністративної юрисдикції переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Під актом державного чи іншого органу
слід розуміти юридичну форму рішень
цих органів, офіційний письмовий
документ, який породжує певні наслідки,
спрямовані на регулювання тих чи інших
відносин і має обов'язковий характер
для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних
повноважень у контексті положень
Кодексу адміністративного судочинства
України необхідно розуміти як
нормативно-правовий акт, так і правовий
акт індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - рішення, дію
якого поширено на невизначене або
визначене загальними ознаками коло
осіб я який призначається для
неодноразового застосування щодо
цього кола осіб.

Правовий акт індивідуальної дії -
рішення, яке є актом одноразового
застосування норм права і дію якого
поширено на конкретних осіб або яке
стосується конкретної ситуації, за
своєю природою ненормативний правовий
акт, на відміну від нормативного,
встановлює не загальні правила
поведінки, а конкретні приписи,
звернені до окремого індивіда чи
юридичної особи, застосовується
одноразово й після реалізації вичерпує
свою дію.

Усі рішення суб'єкта владних
повноважень мають підзаконний
характер, тобто повинні бути прийняті
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначений законом.

Акт перевірки органу державної
податкової служби не є рішенням (актом
індивідуальної дії) в розумінні
Кодексу адміністративного судочинства
України, він не є обов'язковим до
виконання та сам по собі не тягне для
позивача ніяких правових наслідків.

Акт - службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки фінансово -
господарської діяльності платника
податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Акт перевірки є засобом
документування дій контролюючого
органу і не встановлює
відповідальності для особи, яка
допустила недоліки або порушення,
встановлені під час проведення
перевірки не тягне відповідних
юридичних наслідків.

Отже, акти перевірки не є рішеннями
суб'єкта владних повноважень, не
спричиняють виникнення будь-яких прав
і обов'язків осіб чи суб'єктів владних
повноважень, а отже не породжують
правовідносини, що можуть бути
предметом спору.

Суди розглядають виключно спори,
які виникають між учасниками певних
правовідносин. Виходячи з викладеного,
відсутність правовідносин виключає
право звернення до суду, оскільки
відсутнє право, що підлягає судовому
захисту.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно - правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їx реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Зі змісту статей 3 та 17 КАС України
вбачається, що позивач на власний
розсуд визначає, чи порушені його права
рішеннями, дією або бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень. Проте ці
рішення, дії або бездіяльність повинні
бути такими, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно - правових відносин.

Оскільки наслідком розв'язання
публічно-правового спору по суті має
бути захист порушеного суб'єктивного
права позивача, то вимога про визнання
протиправним та скасування акту, не
буде мати своїм правовим наслідком
захист прав позивача, адже таке право
підлягає захисту виключно шляхом
пред'явлення позову про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
винесеного за результатами розгляду
акту.

Зважаючи на викладене, обраний
позивачем спосіб захисту його
порушеного права, шляхом оскарження
акту, не відповідає його змісту, з
огляду на що провадження у справі в цій
частині підлягає закриттю, відповідно
до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону
України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий
збір", сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Враховуючи часткове задоволення
позовних вимог та з урахуванням
сплаченої позивачем суми судового
збору за звернення до суду з позовною
вимогою майнового характеру в розмірі
487,20 грн. суд приходить до висновку про
необхідність стягнути з ТОВ "УПСК
Діамент" недоплачену суму судового
збору в розмірі 876,96 грн.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення ДПІ у м.
Полтава від 26.02.2014 № , № , №
.

Провадження в частині позовних вимог
про визнання протиправним та
скасування Акту № 741/16-01-22-01-09/37710195 від
11.02.2014 "Про результати планової виїзної
перевірки ТОВ "УПСК Діамент" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 10.06.2011 по
31.12.2012 закрити.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "УПСК Діамент" з
Державного бюджету України суму
судового збору сплачену згідно
платіжного доручення № 486 від 31.3.2014 в
розмірі 73,08 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "УПСК Діамент"
недоплачену суму судового збору в
розмірі 876,96 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 19
травня 2014 року.

Суддя
С.С. Бойко