Справа № 2а-100007/11/0308
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
Справа №
146294/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сапіги В.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 7 грудня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про виплату
щорічної разової допомоги як інваліду
війни,-

В С Т А Н О В И В:

31.10.2011 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради, в якому просить визнати
неправомірними дії відповідача в
частині невиплати йому в передбаченому
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» разової грошової допомоги в
розмірі 10 мінімальних пенсій за віком
як інваліду війни 1 групи; зобов'язати
відповідача виплатити йому разову
грошову допомогу у розмірі 10
мінімальних пенсій за віком як
інваліду війни 1 групи до 5 травня 2011
року, з урахуванням фактично
виплачених сум.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 7 грудня 2011
року позов задоволено. Визнано дії
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради щодо виплати
щорічної грошової допомоги до 5 травня
2011 року ОСОБА_1 у розмірі, передбаченому
ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» неправомірними.
Зобов'язано Департамент соціальної
політики Луцької міської ради провести
перерахунок та виплатити щорічну
разову допомогу до 5 травня ОСОБА_1
згідно ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2011 рік в
розмірі десяти мінімальних пенсій за
віком.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. У
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 7 грудня 2011
року та прийняти нову постанову, якої в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що
Департаментом соціальної політики
Луцької міської ради належним чином і
відповідно до вимог Закону України про
Державний бюджет України на відповідні
роки виконано свій обов'язок перед
позивачем з виплати йому щорічної
разової грошової допомоги, як інваліду
війни. Просить врахувати, що воно не є
головним розпорядником коштів для
виплати спірної допомоги і що виключно
законом про Державний бюджет України
визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, їх розмір
та цільове спрямування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування,

їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції відповідають нормам
матеріального та процесуального права
та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_1
є інвалідом війни 1-ої групи, що
підтверджується посвідченням та
відповідно до вимог ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» (далі
- Закон № 3551-XII) щорічно до 5 травня має
право на одержання грошової допомоги у
розмірі десяти мінімальних пенсій за
віком, обов'язок щодо виплати якої, за
правилами ст. 17-1 цього ж Закону,
покладено на органи праці та
соціального захисту населення.

Як слідує із матеріалів справи, у 2011
році позивачу було виплачено разову
грошову допомогу до 5 травня за 2011 рік в
розмірі 1000,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» ст. 13 Закону № 3551-XII
викладено в новій редакції, відповідно
до якої інвалідам війни щорічно до 5
травня виплачується разова грошова
допомога у розмірах, які визначаються
Кабінетом Міністрів України в межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію
ст.13 Закону № 3551-XII, відповідно до якої
розмір грошової допомоги інвалідам
війни 1-ої групи має становити десяти
мінімальних пенсій за віком.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Апеляційний суд зазначає, що у 2011 році
Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» не зупинявся та не змінювався,
тому позивач має право на отримання
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня у відповідності до ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору щодо виплати допомоги до 5
травня у 2011 році необхідно керуватися
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», а не постановою КМУ.

Таким чином, виплата щорічної допомоги
до 5 травня за 2011 рік для інвалідів
війни 1-ої групи повинна становити
десять мінімальних пенсій за віком з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.3 ч.1 ст.197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 7 грудня 2011 року у справі №
2-а-100007/11 за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про виплату
щорічної разової допомоги як інваліду
війни - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

В.П. Сапіга