Справа № 2а-75/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-75/14
інстанції: Грегуль О.В.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва на
постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 18 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернувся до Деснянського
районного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії за вислугу років відповідно до
Закону України «Про прокуратуру»,
зарахувавши до стажу роботи, що дає
право на пенсію за вислугу років
відповідно до Закону України «Про
прокуратуру», половину строку навчання
в Київському ордена Леніна державному
університеті ім. Т.Г. Шевченка, а також
провести перерахунок пенсії за вислугу
років відповідно до Закону України
«Про прокуратуру», в його редакції, що
діяла до 01 жовтня 2011 року, із заробітної
плати, обчисленої з 01 липня 2012 року
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 505 від 31 травня 2012
року «Про упорядкування структури та
умов оплати праці працівників органів
прокуратури» з урахуванням стажу
роботи, що дає право на пенсію за
вислугу років відповідно до Закону
України «Про прокуратуру», 13 років та
необхідного - 20 років з урахуванням
підвищення за кожний рік страхового
стажу понад 25 років на один відсоток
місячного заробітку, з якого вона
обчислюється, з 26 березня 2013 року (з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог).

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 18 лютого 2014 року
адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, та
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову, якою
в задоволенні адміністративного
позову відмовити.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач перебуває на обліку
в Управлінні Пенсійного фонду України
в Деснянському районі м. Києва, як
пенсіонер, якому з 12 жовтня 2007 року
призначена пенсія за вислугу років, як
працівнику прокуратури зі стажем
роботи не менше 10 років.

Після проведення чергового
перерахунку призначеної позивачу
пенсії, її розмір зменшився.

Не погоджуючись із розміром пенсії
після її перерахування, позивач
звернувся до відповідача за
донарахуванням пенсії.

Листом № 1664/09/3-220 від 23 травня 2013 року
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва
повідомило ОСОБА_4 про відмову в
донарахуванні йому пенсії, у зв'язку
відсутністю підстав.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача та вважаючи їх
протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний діяти
лише на виконання закону, за умов і
обставин, визначених ним, вчиняти дії,
не виходячи за межі прав та обов`язків,
дотримуватися встановленої законом
процедури, обирати лише встановлені
законодавством України способи
правомірної поведінки під час
реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» (у редакції Закону
України № 2663-ІІІ від 12 липня 2001 року, що
діяла на час призначення пенсії
позивачу), прокурори і слідчі зі стажем
роботи не менше 20 років, у тому числі зі
стажем роботи на посадах прокурорів і
слідчих прокуратури не менше 10 років,
мають право на пенсійне забезпечення
за вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Згідно з ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», розмір виплат (крім
посадових окладів, надбавок за класні
чини, вислугу років), що включаються в
заробіток для обчислення пенсії,
визначається за вибором того, хто
звернувся за пенсією, за останні 24
календарні місяці роботи, яка дає право
на даний вид пенсії, підряд перед
зверненням за пенсією або за будь-які 60
календарних місяців такої роботи
підряд перед зверненням за пенсією
незалежно від наявності перерв
протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до ч. 12 ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру», обчислення
(перерахунок) пенсій проводиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на пенсію,
станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

Згідно з ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» передбачено, що
призначені працівникам прокуратури
пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, в якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більше як
за 12 місяців. Перерахунок пенсії
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з
01 жовтня 2011 року, внесено зміни до ст.
50-1 Закону України «Про прокуратуру»,
зокрема, змінено у відсотках розмір
пенсії за вислугу років, яка
призначається прокурорам і слідчим у
разі реалізації ними такого права:
«Прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. (...) Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії».

Таким чином, з 01 жовтня 2011 року
положення ч. 1 ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру», щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку із
внесенням змін до редакції цієї статті
Законом № 3668-VІ.

Разом з тим, підстави та порядок
перерахунку пенсій прокурорам
регулюють ч.ч. 13, 18 ст. 50-1 Закону №
1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку
пенсії у зв'язку із прийняттям Закону №
3668-VІ змін не зазнали (змінилася лише
нумерація частин цієї статті).

Так, відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру», обчислення
(перерахунок) пенсій провадиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на
пенсію, станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

Згідно з ч. 18 ст. 50-1 вказаного Закону,
призначені працівникам прокуратури
пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця,
що йде за місяцем, у якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при перерахунку
пенсії працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, а тому
внесені Законом № 3668-VІ зміни до ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру» щодо
розміру пенсії у відсотках стосуються
порядку призначення пенсії прокурорам
і слідчим у разі реалізації ними права
на пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом і механізмом їх
проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам, є
частини тринадцята, вісімнадцята
статті 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», які змін у зв'язку із
прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали.

За змістом ст. 22 Конституції України,
права і свободи людини і громадянина,
закріплені цією Конституцією, не є
вичерпними.

Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 06
липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№ 5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

У наведених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 10 грудня 2013 року у справі № 21
348а13, у постанові від 17 грудня 2013 року.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідач, здійснивши
позивачу перерахунок пенсії діяв не на
підставі, поза межами повноважень та у
спосіб, що суперечить Конституції та
законам України.

Доводи відповідача про внесені зміни
до положень ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» щодо призначення пенсії у
розмірі 80 відсотків від суми місячної
заробітної плати колегія суддів не
бере до уваги, оскільки ним було
застосовано нові положення до
правовідносин, які виникли до набрання
ними чинності, що суперечить вимогам ч.
1 ст. 58 Конституції України, якою
передбачено, що закони та нормативні
акти не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 26 вересня 2013 року у справі
№ К/800/12309/13.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
правова позиція суду першої інстанції
про задоволення позову відповідає
вимогам наведених законодавчих норм.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва - залишити
без задоволення, постанову
Деснянського районного суду м. Києва
від 18 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.