Справа № 819/802/14-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/802/14-a

07 травня 2014 року
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

суддів - Білоус І.О., Ходачкевич Н.І.,

при секретарі судового засідання
Яловіцькій Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів Даниленка
Б.В., Цвігун І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного агентства
земельних ресурсів України, Головного
управління Держземагентства у
Тернопільській області про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на посаді та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Державного агентства земельних
ресурсів України (далі -
Держземагентство України, відповідач
1), Головного управління
Держземагентства у Тернопільській
області (далі - ГУ Держземагентства у
Тернопільській області, відповідач 2), в
якому з урахуванням заяви про зміну
позовних вимог, просив визнати
протиправним та скасувати наказ
Держземагентства України від 19 березня
2014 року № 83-кт/а «Про звільнення
ОСОБА_1», поновити його на посаді
начальника відділу Держземагентства у
Бучацькому районі Тернопільської
області та стягнути з ГУ
Держземагентства у Тернопільській
області середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач з 30 травня 2013 року працював на
посаді начальника відділу
Держземагентства у Бучацькому районі
Тернопільської області, проте 19
березня 2014 року наказом
Держземагентства України № 83-кт/а його
звільнено з займаної посади на
підставі пункту 2 статті 30 Закону
України «Про державну службу». Позивач
вважає звільнення з посади
необґрунтованим та незаконним з таких
підстав.

Пункт 2 статті 30 Закону України «Про
державну службу» визначає таку
підставу припинення державної служби
як недотримання пов'язаних із
проходженням державної служби вимог,
передбачених статтями 16 і 16-1 цього
Закону, тобто обмежень, передбачених
Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
(стаття 16 Закону України «Про державну
службу») і виникнення конфлікту
інтересів (стаття 16-1 Закону України
«Про державну службу»).

Згідно з оскаржуваним наказом
підставою для звільнення позивача з
посади стала постанова апеляційного
суду Тернопільської області від 27
січня 2014 року. Разом з тим, даним
судовим рішенням справу про
адміністративне правопорушення в
частині притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
статтею 172-7 Кодексу України про
адміністративні правопорушення (КУпАП)
(порушення вимог щодо повідомлення про
конфлікт інтересів) закрито на
підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у
зв'язку з закінченням на момент
розгляду справи строків накладення
адміністративного стягнення,
передбаченого частиною третьої статті
38 КУпАП. Позивач вважає, що оскільки
провадження в даній справі про
адміністративне правопорушення
закрито і він не був підданий
адміністративному стягненню, то до
адміністративної відповідальності
його не було притягнуто і, відповідно,
він не підлягав звільненню на підставі
пункту 2 статті 30 Закону України «Про
державну службу». При цьому позивач
посилається на положення частини
третьої статті 22 Закону України «Про
засади запобігання та протидії
корупції», яка визначає особливості
звільнення з роботи осіб, які вчинили
корупційні правопорушення. Крім того
зазначає, що 28 лютого 2014 року
повідомляв безпосереднє керівництво
ГУ Держземагентства у Тернопільській
області у письмовій формі про
наявність конфлікту інтересів.

Також ОСОБА_1 вказує на неправомірність
зазначення в оскаржуваному наказі як
підстави для звільнення, крім судового
рішення, доповідних записок юридичного
департаменту Держземагентства України
і управління запобігання та протидії
корупції Держземагентства України.

В судовому засіданні позивач, його
представник адміністративний позов
підтримали з підстав, викладених у
позовній заяві, та додатково зазначили,
що при звільненні позивача з посади не
проводилось службове розслідування
відповідно до вимог Порядку проведення
службового розслідування стосовно
осіб, уповноважених на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.06.2000 року № 950. Просили позовні
вимоги задовольнити.

Представник Держземагентства України
в судовому засіданні адміністративний
позов не визнав та пояснив, що про
виникнення конфлікту інтересів під час
виконання службових повноважень
державний службовець ОСОБА_1 не
повідомляв безпосереднього керівника,
хоча при прийнятті на державну службу
був попереджений під розписку про
встановлені Законами України «Про
державну службу» та «Про засади
запобігання і протидії корупції»
обмеження, пов'язані з прийняттям на
державну службу та її проходженням. При
вирішенні питання про звільнення
позивача з посади були взяті до уваги
обставини встановлені постановою
апеляційного суду Тернопільської
області від 27 січня 2014 року у справі про
адміністративний проступок щодо
позивача, а саме про неповідомлення
ОСОБА_1 свого безпосереднього
керівника про виникнення під час
виконання службових повноважень
конфлікту інтересів та наявність його
вини у вчиненні корупційного
адміністративного правопорушення. У
зв'язку з цим позивача звільнено з
займаної посади на підставі пункту 2
статті 30 Закону України «Про державну
службу» - недотримання пов'язаних із
проходженням державної служби вимог,
передбачених статтею 16-1 Закону України
«Про державну службу».

Представник відповідача 1 вважає
оскаржуваний наказ правомірним та
законним, позивача звільнено з посади
за наявності законних підстав, а тому
просив у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Представник ГУ Держземагентства у
Тернопільській області в судовому
засіданні адміністративний позов не
визнала з підстав, зазначених у
письмових запереченнях проти позову (а.
с. 34-35), та пояснила, що відповідно до
Положення про Управління (Відділ)
Держземагентства у районі,
затвердженого наказом Міністерство
аграрної політики та продовольства
України від 10.05.2012 року № 258, відділ
Держземагентства у районі очолює
начальник, який призначається на
посаду Головою Держземагентства
України. У зв'язку цим після
надходження 25 лютого 2014 року до
управління копій постанов Бучацького
районного суду Тернопільської області
від 19 грудня 2013 року та апеляційного
суду Тернопільської області від 27
січня 2014 року щодо ОСОБА_1 у справі про
адміністративне правопорушення було
інформовано Держземагентство України
для відповідного реагування.
Представник відповідача 2 підтримала
пояснення відповідача 1, вважає позовні
вимоги необґрунтованими та просила у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд приходить до висновку, що в
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити повністю з таких
мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з
30 травня 2013 року відповідно до наказу
голови Держземагентства України від 30
травня 2013 року № 1253-кт/а призначений на
посаду начальника відділу
Держземагентства у Бучацькому районі
Тернопільської області в порядку
переведення з Бучацької районної
державної адміністрації
Тернопільської області (а. с. 15). При
цьому позивача попереджено під
розписку про встановлені Законами
України «Про державну службу» та «Про
засади запобігання і протидії
корупції» обмеження, пов'язані з
прийняттям на державну службу та її
проходженням, в тому числі про
зобов'язання уживати заходів щодо
недопущення будь-якої можливості
виникнення конфлікту інтересів та
повідомляти невідкладно
безпосереднього керівника про
наявність конфлікту інтересів (а. с.
60-61). Відповідно до записів трудової
книжки ОСОБА_1 05 квітня 2013 року прийняв
присягу державного службовця, 05 квітня
2013 року йому присвоєно тринадцятий
ранг державного службовця (а. с. 17-19).

Згідно з наказом Держземагентства
України від 19 березня 2014 року № 83-кт/а
«Про звільнення ОСОБА_1» позивача
звільнено з посади начальника відділу
Держземагентства у Бучацькому районі
Тернопільської області відповідно до
пункту 2 статті 30 Закону України «Про
державну службу». Як підстава для
звільнення в наказі зазначені
постанова апеляційного суду
Тернопільської області від 27 січня 2014
року, доповідні записки юридичного
департаменту Держземагентства України
і управління запобігання та протидії
корупції Держземагентства України (а. с
.7).

Також судом встановлено, що постановою
апеляційного суду Тернопільської
області від 27 січня 2014 року у справі про
адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 скасовано постанову Бучацького
районного суду Тернопільської області
від 19 грудня 2013 року, адміністративну
справу в частині притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
частиною першою статті 172-4 КУпАП
(порушення обмежень щодо сумісництва
та суміщення з іншими видами
діяльності) закрито у зв'язку з
відсутністю у його діях складу даного
адміністративного правопорушення,
адміністративну справу в частині
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
статтею 172-7 КУпАП (порушення вимог щодо
повідомлення про конфлікт інтересів)
закрито на підставі пункту 7 статті 247
КУпАП у зв'язку з закінченням на момент
розгляду справи строків накладення
адміністративного стягнення,
передбаченого частиною третьої статті
38 КУпАП (а. с. 44-46). При цьому, судовим
рішенням встановлено наявність в діях
ОСОБА_1 складу корупційного
правопорушення, передбаченого статтею
172-7 КУпАП, а саме: доведено обставини
виникнення конфлікту інтересів
(наявність родинних стосунків у
землевпорядній організації ПП
«Геоцентр»), встановлено факт не
повідомлення керівництва про
виникнення такого конфлікту та
доведена вина правопорушника.

Дана постанова суду апеляційної
інстанції 25 лютого 2014 року разом з
письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 25
лютого 2014 року ГУ Держземагентства
України у Тернопільській області була
направлена до Держземагентства
України для відповідного реагування. З
приводу таких матеріалів відповідні
висновки (правову оцінку) щодо підстав
для звільнення з займаної посади
надали юридичний департамент
Держземагентства України і управління
запобігання та протидії корупції
Держземагентства України у вигляді
доповідних записок, про що зазначено в
оскаржуваному наказі (а. с. 43, 57, 58) та не
суперечить вимогам чинного
законодавства.

При прийнятті постанови у даній справі
суд до спірних правовідносин
застосовує наступні правові норми.

Суспільні відносини, пов'язані зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закону
України «Про державну службу» від
16.12.1993 року № 3723-ХІІ (з наступними
змінами та доповненнями). Державна
служба в Україні - це професійна
діяльність осіб, які займають посади в
державних органах та їх апараті щодо
практичного виконання завдань і
функцій держави та одержують заробітну
плату за рахунок державних коштів
(стаття 1 Закону).

Законодавством України встановлено
для державних службовців ряд обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, порушення яких є несумісними з
подальшим перебуванням такої особи на
державній службі. Так, згідно з пунктом
2 статті 30 Закону України «Про державну
службу» крім загальних підстав,
передбачених Кодексом законів про
працю України, державна служба
припиняється у разі недотримання
пов'язаних із проходженням державної
служби вимог, передбачених статтями 16 і
16-1 цього Закону.

Відповідно до статті 16 Закону України
«Про державну службу» на державних
службовців поширюються обмеження,
передбачені Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції». Державні службовці не
можуть брати участь у страйках та
вчиняти інші дії, що перешкоджають
нормальному функціонуванню державного
органу. Інші обмеження, пов'язані з
проходженням державної служби
окремими категоріями державних
службовців, встановлюються виключно
законом.

Стаття 16-1 Закону України «Про державну
службу» передбачає врегулювання
конфлікту інтересів та вказує на те, що
у разі виникнення конфлікту інтересів
під час виконання службових
повноважень державний службовець
зобов'язаний негайно доповісти про це
своєму безпосередньому керівникові.
Безпосередній керівник державного
службовця зобов'язаний вжити всіх
необхідних заходів, спрямованих на
запобігання конфлікту інтересів,
шляхом доручення виконання
відповідного службового завдання
іншому державному службовцю,
особистого виконання службового
завдання чи в інший спосіб,
передбачений законодавством.

Відповідно до визначення термінів,
наведених у статті 1 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» від 07 квітня 2011 року № 3206-VI,
конфлікт інтересів - суперечність між
особистими майновими, немайновими
інтересами особи чи близьких їй осіб та
її службовими повноваженнями,
наявність якої може вплинути на
об'єктивність або неупередженість
прийняття рішень, а також на вчинення
чи невчинення дій під час виконання
наданих їй службових повноважень.
Статтею 14 цього ж Закону визначено, що
особи, зазначені у пункті 1 та
підпунктах «а», «б» пункту 2 частини
першої статті 4 цього Закону (до яких
відноситься позивач), зобов'язані: 1)
уживати заходів щодо недопущення
будь-якої можливості виникнення
конфлікту інтересів; 2) невідкладно у
письмовій формі повідомляти
безпосереднього керівника про
наявність конфлікту інтересів.

Стаття 172-7 КУпАП передбачає
адміністративну відповідальність за
неповідомлення особою безпосереднього
керівника у випадках, передбачених
законом, про наявність конфлікту
інтересів.

Як встановлено постановою
апеляційного суду Тернопільської
області від 27 січня 2014 року у справі
про адміністративний проступок ОСОБА_1
допустив корупційне правопорушення
щодо неповідомлення безпосереднього
керівника у передбаченому законом
випадку про наявність конфлікту
інтересів. Такі обставини в силу статті
72 Кодексу адміністративного
судочинства України (КАС України) мають
преюдиційне значення та не потребують
доказування у даній справі. Таким
чином, слід прийти до висновку, що
позивач не дотримався пов'язаних із
проходженням державної служби вимог,
передбачених статтею 16-1 Закону України
«Про державну службу», що відповідно до
пункту 2 статті 30 цього ж Закону є
підставою для припинення державної
служби.

При цьому суд не бере до уваги
пояснення позивача про те, що він
інформував безпосереднє керівництво
про наявність конфлікту інтересів,
оскільки такі обставини
спростовуються постановою
апеляційного суду Тернопільської
області від 27 січня 2014 року, також
ОСОБА_1 не надано суду при розгляді
даної справи належних доказів
своєчасного повідомлення керівника
про виникнення конфлікту інтересів.
При цьому, заява позивача від 28 лютого
2014 року, адресована керівнику ГУ
Держземагентства у Тернопільській
області, на яку посилається позивач, не
свідчить про інформування про
виникнення конфлікту інтересів,
оскільки станом на 28 лютого 2014 року вже
був встановлений факт неповідомлення
особою керівника про наявність
конфлікту інтересів, а обставини
виникнення конфлікту мали місце ще у
період з червня по серпень 2013 року і
тоді будь-яких заходів для усунення
конфлікту інтересів позивач не вживав,
що підтверджується постановою
апеляційного суду Тернопільської
області.

Також суд не враховує позицію позивача
про те, що відповідно до частини
третьої статті 22 Закону України «Про
засади запобігання та протидії
корупції», звільнення особи з посади у
зв'язку з притягнення до
відповідальності за корупційне
правопорушення, пов'язане з порушенням
обмежень, передбачених цим Законом,
можливе лише у випадку прийняття судом
постанови про застосування до
правопорушника певного виду стягнення,
а у даному випадку ОСОБА_1 не було
піддано адміністративному стягненню у
зв'язку з закриття провадження у
справі. Наведене спростовується
наступним.

По-перше, притягнення державного
службовця до кримінальної або
адміністративної відповідальності за
корупційні правопорушення, пов'язані з
порушенням обмежень, передбачених
Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції», є
окремою підставою для припинення
державної служби, передбаченою пунктом
7 статті 30 Закону України «Про державну
службу». В спірному випадку позивача
звільнено за пунктом 2 статті 30 цього ж
Закону за недотримання вимог,
передбачених статтею 16-1 даного Закону -
неповідомлення керівника про
наявність конфлікту інтересів.

По-друге, закриття провадження у справі
про адміністративне правопорушення
через закінчення строку для накладення
адміністративного стягнення не є
виправданням такої особи. У спірному
випадку закриття провадження в частині
накладення адміністративного
стягнення на ОСОБА_1 є відмовою держави
(її компетентних органів) від
застосування до особи
адміністративно-правових засобів
примусового характеру
(адміністративного стягнення), проте не
свідчить про відсутність складу
корупційного правопорушення.

Так, відповідно до статті 9 КУпАП
адміністративним правопорушенням
(проступком) визнається протиправна,
винна (умисна або необережна) дія чи
бездіяльність, яка посягає на
громадський порядок, власність, права і
свободи громадян, на встановлений
порядок управління і за яку законом
передбачено адміністративну
відповідальність. Постановою
апеляційного суду Тернопільської
області від 27 січня 2014 року щодо ОСОБА_1
встановлено склад корупційного
правопорушення, факт
адміністративного проступку
доведений.

Також суд не бере до уваги пояснення
представника позивача щодо не
проведення службового розслідування
при звільненні ОСОБА_1 з огляду на те, що
пунктом 1 Порядку проведення
службового розслідування стосовно
осіб, уповноважених на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.06.2000 року № 950, передбачено
випадки, коли може бути проведено
службове розслідування стосовно осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
тобто зазначеним актом допускається не
обов'язковість, а можливість
проведення службового розслідування у
визначених законодавством випадках.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на доведеність факту
неповідомлення позивачем
безпосереднього керівника про
наявність конфлікту інтересів, тобто
недотримання пов'язаних із
проходженням державної служби вимог,
передбачених статтею 16-1 Закону України
«Про державну службу», а також
враховуючи, що Держземагентство
України при прийнятті рішення про
припинення проходження ОСОБА_1
державної служби на підставі пункту 2
статті 30 Закону України «Про державну
службу» діяло на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та чинним
законодавства, суд дійшов висновку про
правомірність оскаржуваного наказу
від 19 березня 2014 року № 83-кт/а «Про
звільнення ОСОБА_1», а тому в
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити. З наведених вище
підстав взаємопов'язані позовні вимоги
про зобов'язання поновити на посаді та
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу до
задоволення також не підлягають.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Державного агентства
земельних ресурсів України, Головного
управління Держземагентства у
Тернопільській області про визнання
протиправним та скасування наказу
Державного агентства земельних
ресурсів України від 19 березня 2014 року
№ 83-кт/а «Про звільнення ОСОБА_1»,
поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника
відділу Держземагентства у Бучацькому
районі Тернопільської області та
стягнення з Головного управління
Держземагентства у Тернопільській
області середнього заробітку за час
вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України (оголошення
вступної та резолютивної частини
постанови), а також прийняття постанови
у письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 12
травня 2014 року.

Головуючий суддя
Чепенюк О.В.

Суддя
Білоус І.О.

Суддя
Ходачкевич Н.І.

копія вірна

Суддя
Чепенюк О.В.