Справа № 872/17059/13
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2014 рокусправа № 208/6566/13

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Богданенка І.Ю.,

суддів: Дадим Ю.М.
Кругового О.О. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
в інтересах ОСОБА_2

на постанову Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року

у справі № 208/6566/13

за позовом ОСОБА_2

до управління Пенсійного фонду України
в Заводському районі
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області

про визнання незаконною бездіяльності
та зобов'язання поновити виплату
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася у
Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області з позовом до управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі Дніпродзержинська
Дніпропетровської області про
визнання незаконною бездіяльності
щодо не нарахування пенсії за віком,
відмови у поновленні виплати пенсії,
зобов'язання поновити виплату пенсії
за віком з 07 жовтня 2009 року.

Постановою Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року позовні вимоги
задоволені частково. Визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі Дніпродзержинська
Дніпропетровської області щодо
відмови нарахувати та поновити виплату
пенсії з 04 липня 2013 року. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі Дніпродзержинська
Дніпропетровської області нарахувати
та поновити виплату пенсії ОСОБА_2 з 04
липня 2013 року. У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог,
представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального права, просить змінити
оскаржувану постанову в частині
періоду нарахування та виплати пенсії,
зобов'язавши управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області вчинити такі дії з 03 липня 2010
року.

За доводами апеляційної скарги,
поновлення виплати пенсії має бути з 03
липня 2010 року, оскільки відповідну
заяву подано позивачем 03 липня 2013 року
і відповідно до статті 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» нараховані суми
пенсії виплачуються за минулий час, але
не більше ніж за три роки.

Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у письмових
запереченнях просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення,
постанову суду першої інстанції
скасувати, у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Заводському районі
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області та отримувала пенсію за віком.

Виплата пенсії ОСОБА_2 припинена у
зв'язку з виїздом за кордон у 2001 році.

03 липня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м.
Дніпродзержинська із заявою про
поновлення виплати пенсії.

Відповідачем у поновленні виплати
пенсії відмовлено, з посиланням на
відсутність договорів щодо пенсійного
забезпечення громадян України, які
постійно проживають на території
Ізраїлю.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач має право на
поновлення виплати пенсії з часу
звернення до відповідача з заявою.

Матеріалами справи підтверджується та
сторонами не оспорюється, що ОСОБА_2 є
громадянкою України.

Статтею 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено, що виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Другим реченням статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року N25-рп/2009
положення пункту 2 частини першої
статті 49 та положення другого речення
статті 51 визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Частиною 2 статті 152 Конституції
України визначено, що закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Інших законів, які регламентують
виплату пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, не
прийнято.

ОСОБА_2, проживаючи в Ізраїлі, як
громадянка України, має такі ж самі
конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Отже, відсутні перешкоди щодо
поновлення виплати пенсії ОСОБА_2.

Частиною 2 статті 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною 3 статті 35 та статтею 46 цього
Закону.

Чинним законодавством України не
передбачено обов'язок або право органу
Пенсійного фонду України автоматично
здійснювати відновлення пенсії без
відповідного волевиявлення
пенсіонера.

Для поновлення пенсії особа
зобов'язана подати заяву до
відповідного управління Пенсійного
фонду, що є підставою для відповідача
вирішити питання відповідно поданої
заяви.

Заяву про поновлення пенсії позивач
подала лише 03 липня 2013 року.

Положеннями частини 1 статті 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що нараховані суми пенсії,
на виплату яких пенсіонер мав право,
але не отримав своєчасно з власної
вини, виплачуються за минулий час, але
не більше ніж за три роки до дня
звернення за отриманням пенсії.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що
вказана норма застосовується саме до
нарахованих і не отриманих пенсій.

Враховуючи те, що органом пенсійного
фонду України суми пенсій не
нараховувалися, положення статті 46
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до спірних відносин не
застосовується.

Виходячи з наведеного поновлення
призначеної пенсії позивачу підлягає
не з дати ухвалення вищенаведеного
рішення Конституційного Суду України,
а з дати звернення до відповідача з
заявою про поновлення раніше
призначеної пенсії.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції
повно встановлені обставини справи та
надана правильна юридична оцінка, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
в інтересах ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим

Суддя:
О.О. Круговий