Справа № 2а-1403/10/0770
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
суддів
Левицької Н.Г., Сапіги В.П
за участю секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 01
квітня 2011 року по справі за позовом
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
відкритого акціонерного товариства
енергопостачальна компанія
«Закарпаттяобленерго» про стягнення
адміністративно-господарських
Закарпатське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося з адміністративним позовом
до відкритого акціонерного товариства
енергопостачальна компанія
«Закарпаттяобленерго» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що відповідачем
подано до відділення звіт форма №10-ПІ
річна «Звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів» за 2009 рік,
з якого випливає, що кількість
інвалідів, які повинні працювати на
підприємстві відповідно до вимог ст.19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» №875
(далі - Закон № 875) становить 112 осіб, в
той же час, згідно рядка 02 звіту, на
підприємстві протягом 2009 року
середньооблікова кількість інвалідів
становила 76 осіб. За не
працевлаштування інвалідів у
необхідній кількості, а отже
невиконання нормативу відповідач
повинен сплатити в дохід Державного
бюджету України 1 063 584 грн.
Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2011
року в задоволені позовних вимог
відмовлено. Суд виходив із того, що
звіти регулярно скеровувались, було
видано показники по звітах, створено
атестаційну комісію робочих місць
інвалідів і затверджено її склад, а
також вживались всі необхідні заходи
для працевлаштування інвалідів.
Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, сторона позивача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким задоволити позовні
вимоги в повному обсязі.

Покликання маються на те, що суд першої
інстанції приділив увагу лише
звітності, що є інформуванням, однак
працевлаштуванням рахується
влаштування на роботу інваліда.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасника
розгляду, перевіривши матеріали справи
і обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне її
відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, що ВАТ
«енергопостачальна компанія
«Закарпаттяобленерго щорічно звітує
перед Закарпатським обласним
відділенням фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів, шляхом
направлення в порядку та строки
передбачені чинним законодавством
звіту «Про зайнятість та
працевлаштування інвалідів».

В той же час, на протязі 2009 року
компанією працевлаштовано 15 інвалідів,
які безпосередньо зверталися до
компанії з питань працевлаштування, з
урахуванням наявних у інвалідів
кваліфікації та знань, а також їхніх
побажань та створених в компанії
робочих місць для інвалідів.

За змістом статті 19 Закону № 875 для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону № 875
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
які використовують найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що він ужив усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23 лютого 2006 року №
3483-IV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» зазначену статтю було
викладено в іншій редакції, а Закон №
875-ХІІ доповнено статтею 18-1, за змістом
якої пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Враховуючи вищевикладене, а також
беручи до уваги практику Верховного
Суду України яка мається в справі,
колегія суддів приходить до висновку,
що обов'язок відповідача створити
робочі місця для інвалідів не
супроводжується його обов'язком їх
працевлаштувати, відповідно доводи
апелянта є безпідставними.

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, Львівський апеляційний
адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 01 квітня2011
року по справі № 2а-1403/10/0770, без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
виготовлення ухвали в повному обсязі,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

Судді
Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 12.05.2014 року