Справа № 826/56/14
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/56/14
Головуючий у 1-й інстанції: Пісоцька
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О.,
за участю секретаря судового засідання
Міщенко Ю.М., позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача Омельченко
М.О., розглянувши у відкритому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу Головного управління
Держземагентства у Київській області
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.03.2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
заступника начальника Головного
управління Держземагентства у
Київській області Губіна Станіслава
Олександровича, Головного управління
Держземагентства у Київській області
про визнання неправомірними дій
(бездіяльності), зобов'язання вчинити
певні дії, стягнення матеріальних та
моральних збитків, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.03.2014 року позов задоволено частково:
визнано протиправним ненадання
заступником начальника Головного
управління Держземагентства у
Київській області Губіним Станіславом
Олександровичем та Головним
управлінням Держземагентства у
Київській області відповіді на запит
ОСОБА_2 «про надання роз'яснення» від 20
грудня 2013 року №2/34; зобов'язано Головне
управління Держземагентства у
Київській області розглянути та надати
відповідь на запит ОСОБА_2 «про надання
роз'яснення» від 20 грудня 2013 року №2/34. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Головне управління Держземагентства у
Київській області в апеляційній скарзі
просить скасувати вказану постанову та
відмовити у позові, оскільки вважає, що
з позовом звернулася особа, права,
свободи чи інтереси якої не порушені.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове заcідання,
розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу та заперечення на
неї, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 звернувся до ГУ
Держземагентства з запитом №2/34 про
надання роз'яснення від 20 грудня 2013
року, який зареєстровано останнім за
вх. №В-69/0/5-13. У вказаному запиті позивач
повідомив про те, що на даний час на
одну земельну ділянку за кадастровим
номером :05:005:0029 виготовлено два
державних акти на одну й ту ж особу -
ОСОБА_6. Зазначалось й про те, що обидва
правовстановлюючі документи видані та
зареєстровані 21 березня 2008 року, проте
мають різні номери, надруковані на
різних бланках. Також позивач навів ряд
невідповідностей та недоліків, які має
один з правовстановлюючих документів
та, керуючись статтею 40 Конституції
України, статтями 5, 19, 20 Закону України
«Про звернення громадян», Законом
України «Про доступ до публічної
інформації, Законом України «Про
інформацію», просив надати
обґрунтовані та зважені роз'яснення з
урахуванням конкретної ситуації і
доданих документів з наступних питань:

«…1. Якою є на даний час процедура
скасування Державного акта на право
власності на земельну ділянку, що був
виданий і зареєстрований у 2008 році?

2. До якого органу на даний час мають
бути висунуті вимоги про скасування
Державного акта на право власності на
земельну ділянку, що був виданий і
зареєстрований у 2008 році, з урахуванням
того, що територіальний орган ДП Центр
ДЗК реорганізовано (чи ліквідовано) та
позбавлено функцій проведення
реєстрації і видачі
правовстановлюючих документів на
землю?

3. Чи може бути визнаний Державний акт
на право власності на земельну ділянку
недійсним з урахуванням зазначених у
запиті недоліків (невідповідність
реєстраційного номера встановленому
порядку; нереальність видачі та
реєстрації документу на бланку на дату
в яку бланк який перебував у
типографії, тощо)?...».

До запиту позивачем було долучено в
копіях наступні документи: довіреність
від 17 січня 2013 року; державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ №322256; державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№202170; лист Головного управління
Держземагентства у Київській області
від 06 березня 2013 року №07-03/А-3475; лист
Головного управління Держземагентства
у Київській області від 01 березня 2013
року №07-03/3034.

Листом ГУ Держземагентства від 26
грудня 2013 року №В-69-265/6-13 запит на
вимогу позивача розглянуто.

Позивач, вважаючи запит неналежно
розглянутим, звернувся до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції з огляду на таке.

Правовідносини щодо створення,
збирання, одержання, зберігання,
використання, поширення, охорони,
захисту інформації регулює Закон
України «Про інформацію» від 02 жовтня
1992 року №2657-XII (далі - Закон України
№2657).

Порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених законом, та інформації, що
становить суспільний інтерес визначає
Закон України «Про доступ до публічної
інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI
(далі - Закон України №2939).

Відповідно до статті 1 Закону України
№2657 інформація - це будь-які відомості
та/або дані, які можуть бути збережені
на матеріальних носіях або відображені
в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 5 Закону України №2657
кожен має право на інформацію, що
передбачає можливість вільного
одержання, використання, поширення,
зберігання та захисту інформації,
необхідної для реалізації своїх прав,
свобод і законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону
України №2657 право на інформацію
охороняється законом. Держава гарантує
всім суб'єктам інформаційних відносин
рівні права і можливості доступу до
інформації.

Згідно зі статтею 17 Закону України №2657
правова інформація - будь-які відомості
про право, його систему, джерела,
реалізацію, юридичні факти,
правовідносини, правопорядок,
правопорушення і боротьбу з ними та їх
профілактику тощо.

Джерелами правової інформації є
Конституція України, інші законодавчі
і підзаконні нормативно-правові акти,
міжнародні договори та угоди, норми і
принципи міжнародного права, а також
ненормативні правові акти,
повідомлення засобів масової
інформації, публічні виступи, інші
джерела інформації з правових питань.

Відповідно до статті 20 Закону України
№2657 за порядком доступу інформація
поділяється на відкриту інформацію та
інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім
тієї, що віднесена законом до
інформації з обмеженим доступом.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону
України №2939 публічна інформація - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
13 Закону України №2939 розпорядниками
інформації для цілей цього Закону
визнаються суб'єкти владних
повноважень - органи державної влади,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Згідно з статтею 14 Закону України №2939
розпорядники інформації зобов'язані,
зокрема, надавати достовірну, точну та
повну інформацію, а також у разі
потреби перевіряти правильність та
об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону
України №2939 запитувач має право
звернутись до розпорядника інформації
з запитом на інформацію незалежно від
того, стосується ця інформація його
особисто чи ні, без пояснення причини
подання запиту. При цьому, частиною 1
статті 20 Закону України №2939 визначено,
що розпорядник інформації має надати
відповідь на запит на інформацію не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту.

Відповідно до п. 3 чинного Положення про
ГУ Держземагентства в області,
затвердженого Наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України 10 травня 2012 року №258 завданням
Головного управління є реалізація
повноважень Держземагентства України
на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці.

Згідно з пунктом 5 вказаного Положення
Головне управління з метою організації
своєї діяльності, зокрема, організовує
розгляд звернень громадян, юридичних
осіб, органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування та надає
роз'яснення з питань, що належать до
його компетенції, виявляє та усуває
причини, що призводять до подання
громадянами скарг; забезпечує доступ
до публічної інформації, що перебуває у
його володінні.

Пунктом 11 даного Положення
передбачено, що начальник Головного
управління, зокрема, здійснює
керівництво Головним управлінням, несе
персональну відповідальність за
організацію та результати його
діяльності; здійснює інші повноваження
відповідно до законодавства.

З огляду на вказане, ГУ
Держземагентства у зв'язку з
покладеними на нього обов'язками та
завданнями є розпорядником
запитуваної позивачем інформації щодо
роз'яснення правового порядку
вирішення питань у сфері земельних
ресурсів та несе персональну
відповідальність за порушення ГУ
Держземагентства як розпорядником
інформації прав громадянина на
звернення та доступ до публічної
інформації.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що як вбачається зі змісту
запиту №2/34 про надання роз'яснення від
20 грудня 2013 року, запитувана інформація
не є конфіденційною, з обмеженим
доступом, а є лише питаннями правового
характеру, що не стосується конкретних
осіб, а тому позивач в силу положень
закону має право на отримання від
відповідачів запитуваної інформації.

Як вбачається з матеріалів справи,
вказаний лист від 26 грудня 2013 року
№В-69-265/6-13 не містить ані роз'яснень, ані
відповідей по суті порушених позивачем
питань. У вказаному документі лише
процитовано ряд норм законодавства
України, зокрема: частина 2 статті 158
Земельного Кодексу України, стаття 16
Цивільного кодексу України, пункт 6
статті 16 Закону України «Про земельний
кадастр», пункти 57, 60, 61 Постанови
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження
Порядку ведення Державного земельного
кадастру».

Таким чином, враховуючи наведене,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
запит позивача №2/34 про надання
роз'яснення від 20 грудня 2013 року
підлягає належному роз'ясненню
Головним управлінням Держземагентства
у Київській області, оскільки
обґрунтованої відповіді позивач не
отримав.

Водночас що стосується іншої частини
заявлених позовних вимог, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у постановленні окремої ухвали
стосовно заступника начальника
Головного управління Держземагентства
у Київській області Губіна Станіслава
Олександровича та відмови у
задоволенні вимоги про стягнення на
користь позивача матеріальних та
моральних збитків у розмірі 80 000 грн,
оскільки дані вимоги є безпідставними.

Апелянт в апеляційній скарзі
посилається на те, що права ОСОБА_2
ніяким чином Головним управлінням
Держземагентства у Київській області
не порушені, оскільки інформація, яка
запитувалася в запиті № 2/34 про надання
роз'яснення від 20 грудня 2013 року
стосувалася виключно інтересів ОСОБА_6,
а ОСОБА_2 виступав лише як його
представник для отримання такої
інформації. Також зазначає, що
адміністративний позов базувався саме
на ненаданні інформації на запит № 2/34 в
інтересах ОСОБА_6 а не ОСОБА_2 особисто.

Проте, суд апеляційної інстанції
вважає наведені доводи апелянта
безпідставними, оскільки позивач,
звертаючись до суб'єкта владних
повноважень, просив надати загальну
інформацію правового характеру, яку
апелянт зобов'язаний надати будь-якій
особі, що до нього звертається. При
цьому жодних посилань у запиті на
уточнення даних, які могли б вважатися
конфіденційною інформацією, з
обмеженим доступом, та стосуватися
лише інтересів ОСОБА_6, немає, а тому в
силу закону Головне управління
Держземагентства у Київській області
не має права відмовляти у наданні
позивачу обґрунтованої відповіді на
його запит.

Окрім того, в апеляційній скарзі
Головне управління Держземагентства у
Київській області зазначає, що
Положення про ГУ Держземагентства в
області, затвердженого Наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України 10 травня 2012 року
№258 не є документом на підставі якого
діє Головне управління у своїй
діяльності. Апелянт вважає, що Головне
управління у своїй діяльності діє на
підставі Положення про Головне
управління Держземагентства у
Київській області, яке затверджено
наказом Держземагентства України від
05.06.2013 року № 242. Дана обставина, на
думку апелянта, судом першої інстанції
перевірена не була.

Щодо такої заяви, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити наступне.

Наведений апелянтом відомчий акт -
Положення про Головне управління
Держземагентства у Київській області,
яке затверджено наказом
Держземагентства України від 05.06.2013
року № 242 жодним чином не суперечить
Положенню про ГУ Держземагентства в
області, затвердженого Наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України 10 травня 2012 року
№258, оскільки обидва
нормативно-правових акти є чинними та
такими, якими зобов'язане керуватися у
своїй роботі Головне управління
Держземагентства у Київській області.
При цьому Положення про Головне
управління Держземагентства у
Київській області має відповідати
вимогам Положення про ГУ
Держземагентства в області,
затвердженого Наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України 10 травня 2012 року №258, як акту
вищої юридичної сили.

Отже, оскільки судове рішення ухвалене
судом першої інстанції відповідно до
норм матеріального права, при
дотриманні норм процесуального права,
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в справі, підтвердженими
доказами, а доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, суд
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160,195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Держземагентства у
Київській області залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.03.2014 року - без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня складання в повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.В. Межевич

Суддя
Г.В. Земляна

Суддя
Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали складений
15.05.2014.

.

Головуючий суддя
Межевич М.В.

Судді:
Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.