Справа № 802/313/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/313/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк А.Ю.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Сторчака В. Ю.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

відповідача: Прокопюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Вінницькій
області про скасування податкового
повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Вінницького
окружного адміністративного суду з
позовом до Вінницької ОДПІ про
скасування податкового
повідомлення-рішення. Позовні вимоги
мотивовані тим, що за наслідками
проведеної перевірки, результат якої
оформлено актом від 11.11.2013р. №
926/1701/НОМЕР_1, податковим органом
сформовано податкове повідомлення
рішення форми "У" від 20.11.2013р., яким
визначено пеню за порушення термінів
розрахунків у сфері ЗЕД. Вважаючи
висновки податкового органу
безпідставними, а рішення -
неправомірним, просили визнати
податкове повідомлення-рішення
протиправним та скасувати.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 06.03.2014 року
позов задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 06.03.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судовому засіданні представник
відповідача (апелянта) апеляційну
скаргу підтримав у повному обсязі за
обставин, викладених у ній, просив
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 06.03.2014 року
скасувати, дав пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в апеляційній
скарзі.

Позивач і його представник в судовому
засіданні апеляційну скаргу не визнали
у повному обсязі, проти її задоволення
заперечили, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Просили
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, у період з 04.11.2013р.
по 06.11.2013р. Вінницькою ОДПІ проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог валютного
законодавства України при проведені
розрахунків по контракту №Т6235 від
29.04.2013р., результат якої оформлений
актом від 11.11.2013р № 926/1701/НОМЕР_1.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та "Bay Shore Medical Equipment, LLC"
укладено контракт №Т 6235 від 29.04.2013р., за
яким продавець "Bay Shore Medical Equipment, LLC"
зобов'язується поставити покупцю ФОП
ОСОБА_2 магнітно-резонансний томограф.
В ході перевірки виявлено, що при
проведенні розрахунків по контракту
№Т 6235 від 29.04.2013р., укладеного з
нерезидентом- "Bay Shore Medical Equipment LLC"
позивачем порушено ст. 2 Закону України
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" (а.с. 6-11).

На цій підставі 20.11.2013р. сформовано
податкове повідомлення рішення форми
"У" від 20.11.2013р., яким визначено пеню за
порушення термінів розрахунків у сфері
ЗЕД в розмірі 82 319 грн. 63 коп.(а.с.14).

Підставою для висновку про порушення
позивачем вимог законодавства у сфері
ЗЕД стало те, що перевіркою виявлено
порушення позивачем термінів
розрахунків операцій згідно з
контрактом № Т6235 від 29.04.2013р. Даного
висновку податковий орган дійшов з
огляду на те, що попередня оплата за
договором від 29.04.2013р. відбулась:
30.04.2013р. в сумі 40815 дол. США з граничним
терміном надходження імпортного
товару 29.07.2013р.; 07.05.2013р. в сумі 14400,50 дол.
США з граничним терміном надходження
імпортного товару 05.08.2013р. У зв'язку з
відсутністю від резидента товару у
встановлений термін станом на 30.07.2013р.
та 06.08.2013р. по вказаному контракту
утворилась дебіторська
заборгованість, яка закрита 01.10.2013р.
шляхом надходження імпортного товару,
що на думку податкового органу
свідчить про недотримання вимог ст. 2
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті".

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
положення ст. 1 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність"
визначають, що імпорт (імпорт товарів) -
купівля (у тому числі з оплатою в
негрошовій формі) українськими
суб'єктами зовнішньоекономічної
діяльності в іноземних суб'єктів
господарської діяльності товарів з
ввезенням або без ввезення цих товарів
на територію України, включаючи
купівлю товарів, призначених для
власного споживання установами та
організаціями України, розташованими
за її межами.

Даною нормою Закону також визначено, що
моментом здійснення експортного
(імпортного) контракту є момент, на який
здійснено всі обов'язки за зазначеним
контрактом, включаючи оформлення
векселів (тратт) або укладення
кредитних угод, тоді як моментом
здійснення експорту (імпорту) є
момент перетину товаром митного
кордону України або переходу права
власності на зазначений товар, що
експортується чи імпортується, від
продавця до покупця.

Зі змісту п. 4 ч.1 ст. 4 Митного кодексу
України слідує, що ввезення товарів,
транспортних засобів на митну
територію України, вивезення товарів,
транспортних засобів за межі митної
території України - сукупність дій,
пов'язаних із переміщенням товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України у будь-який спосіб у
відповідному напрямку.

Положення ст. 74 Митного кодексу України
встановлюють, що імпорт (випуск для
вільного обігу) - це митний режим,
відповідно до якого іноземні товари
після сплати всіх митних платежів,
встановлених законами України на
імпорт цих товарів, та виконання усіх
необхідних митних формальностей
випускаються для вільного обігу на
митній території України.

Умови поміщення товарів у митний режим
імпорту врегульовано ст. 75 Митого
кодексу України, зокрема митний режим
імпорту може бути застосований до
товарів, що надходять на митну
територію України, та до товарів, що
зберігаються під митним контролем або
поміщені в інший митний режим, а також
до продуктів переробки товарів,
поміщених у митний режим переробки на
митній території.

Законодавством України з питань
державної митної справи можуть бути
визначені документи, які
використовуються для декларування
товарів у митний режим імпорту замість
митної декларації. Для поміщення
товарів у митний режим імпорту особа,
на яку покладається дотримання вимог
митного режиму, повинна: 1) подати
органу доходів і зборів, що здійснює
випуск товарів, документи на такі
товари; 2) сплатити митні платежі, якими
відповідно до законів України
обкладаються товари під час ввезення
на митну територію України в режимі
імпорту; 3) виконати встановлені
відповідно до закону вимоги щодо
заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.

Якщо іноземні товари після ввезення їх
на митну територію України були
пошкоджені або втрачені внаслідок
аварії чи дії обставин непереборної
сили або внаслідок протиправних дій
третіх осіб, що підтверджується
документально, за рішенням декларанта
вони можуть бути заявлені органу
доходів і зборів у митний режим імпорту
в пошкодженому стані чи у фактичній
кількості з додержанням щодо них
встановлених відповідно до закону
заходів тарифного та нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності. У разі втрати товарів після
ввезення їх на митну територію України
внаслідок протиправних дій третіх осіб
митні платежі, встановлені на імпорт
таких товарів, підлягають сплаті в
повному обсязі у порядку,
встановленому цим Кодексом. За
рішенням декларанта або уповноваженої
ним особи допускається поміщення
пошкоджених товарів в інші митні
режими. У разі встановлення відповідно
до закону заборон чи обмежень щодо
ввезення на митну територію України
відповідних товарів такі товари,
випущені у вільний обіг на митній
території України за попередніми,
тимчасовими або періодичними митними
деклараціями, підлягають поміщенню у
митний режим імпорту відповідно до
умов, які діяли на момент їх випуску у
вільний обіг.

З аналізу даних норм слідує, що суб'єкти
зовнішньоекономічної діяльності мають
право на ввезення від іноземних
суб'єктів господарської діяльності
товарів на територію України.

Статтею 1 "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті"
передбачено, що виручка резидентів у
іноземній валюті підлягає
зарахуванню на їх валютні рахунки в
уповноважених банках у строки виплати
заборгованостей, зазначені в
контрактах, але не пізніше 180
календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної
митної декларації) продукції, що
експортується, а в разі експорту робіт
(послуг), прав інтелектуальної
власності - з моменту підписання акта
або іншого документа, що засвідчує
виконання робіт, надання послуг,
експорт прав інтелектуальної
власності. Перевищення зазначеного
строку потребує висновку центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері економічного
розвитку. При поміщенні товарів у
митний режим переробки за межами
митної території строк повернення цих
товарів або продуктів їх переробки на
митну територію України у митному
режимі імпорту визначається
відповідно до Митного кодексу України.
Національний банк України має право
запроваджувати на строк до шести
місяців інші строки розрахунків, ніж
ті, що визначені частиною першою цієї
статті.

За приписами статті 2 Закону України
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" імпортні операції
резидентів, які здійснюються на умовах
відстрочення поставки, в разі, коли
таке відстрочення перевищує 180
календарних днів з моменту здійснення
авансового платежу або виставлення
векселя на користь постачальника
продукції (робіт, послуг), що
імпортується, потребують висновку
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
економічного розвитку. При
застосуванні розрахунків щодо
імпортних операцій резидентів у формі
документарного акредитиву строк,
передбачений частиною першою цієї
статті, діє з моменту здійснення
уповноваженим банком платежу на
користь нерезидента.

Імпортна операція у розумінні ст. 2
Закону України „Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті", передбачає здійснення
суб'єктом господарювання імпорту.

Моментом здійснення імпорту
відповідно до абз. 38 ст. 1 Закону України
„Про зовнішньоекономічну діяльність",
є момент перетину товаром митного
кордону України або переходу права
власності на зазначений товар, що
експортується чи імпортується, від
продавця до покупця.

Отже, моментом вчинення імпортної
операції, зокрема моментом поставки
товару за такою операцією, для
застосування статей 2, 4 Закону України
„Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті", є момент фактичного
перетину імпортованим товаром митного
кордону України.

Перебування під митним контролем
товарів неможливе без їх фактичного
ввезення в Україну і при цьому
первинним є фактичне переміщення
товарів через митний кордон України,
основою для якого в режимі імпорту є
наявність на вантаж
товаросупровідного документа, на якому
проставлено відтиск штампу "під митним
контролем" з відповідною датою, який
засвідчує факт і дату перетину митного
кордону України. Аналогічна правова
позиція висловлена в ухвалу ВАСУ від
17.04.2014 року у справі № К/9991/50988/11.

З наданих до суду доказів слідує, що на
виконання умов вказаного контракту
позивачем на рахунок продавця
здійснено передоплату за обладнання :
згідно з платіжними дорученнями
Вінницької регіонального відділення
ПАТ Комерційного банку "Хрещатик" в
іноземній валюті №4 та за № 6, 30.04.2013р. в
сумі 40 815 дол. США та 07.05.2013р. в сумі 14 400,50
дол. США (а.с.19-20).

В контексті зазначених норм, граничним
строком надходження на територію
України обладнання згідно з вказаними
платіжними дорученнями є 30.07.2013р. та
06.08.2013р. відповідно.

Як свідчать матеріали справи, згідно
договору підряду №МБР-82 від 25.09.2013р.,
позивач як замовник доручає, а
виконавець ТОВ "Митний брокер-Рівне" в
особі директора Гуменюк С.М.
зобов'язується за обумовлену плату і в
обумовлений термін надавати послуги
по декларуванню товарів, майна,
транспортних - засобів та інших
предметів замовника, що переміщуються
замовником через митний кордон України
та їх оформленню у Рівненській митниці
Міндоходів. 01.10.2013р. умови вказаного
договору виконані в повному об'ємі про
що свідчать акт виконаних робіт.

Висновком спеціаліста Рівненської
торгово-промислової палати №1-738 від
01.10.2013р., пред'явлений для огляду
магнітно-резонансний томограф
виробництва Японії тип MR-WS-M10A, серійний
номер R 858302 дата виписку 27.05.2003р.,
знаходиться у частково розібраному,
комплектному задовільному стані та
після складальних та
пуско-налагоджувальних робіт може бути
використаний за своїм прямим
призначенням.

Хоча фактичне виконання контракту
відбулось 01.10.2013р., це не може свідчити
про те, що передача товару на територію
України відбулась 01.10.2013р., оскільки
моментом здійснення експорту (імпорту)
є момент перетину товаром митного
кордону України.

В даному випадку податковим органом
помилково встановлено, що датою
імпорту товару є дата оформлення
вантажної митної декларації, адже
даний факт встановлюється з дати
фактичного перетину кордону такого
товару.

В розрізі зазначеного, судом першої
інстанції досліджено засвідчену копію
коносаменту, за яким обладнання, згідно
з контрактом №Т 6235 від 29.04.2013р.,
надійшло під митний контроль на
територію України 09.08.2013р., про що
свідчать відбиток штемпелю Південної
митниці. Згодом вказаний товар
направлено до Рівненської митниці та
отриманий останньою 01.10.2013р., про що
свідчать відповідний відбиток
штемпелю.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного суду погоджується із
висновком суду першої інстанції про
те, що моментом здійснення імпорту
магнітно-резонансного томографу є
09.08.2013р., з урахуванням зазначеного,
спростовуються посилання податкового
органу, що погашення дебіторської
заборгованості відбулось 01.10.2013р.

Так, у відповідності до ст. 4 Закону
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті"
порушення резидентами строків,
передбачених статтями 1 і 2 цього Закону
або встановлених Національним банком
України відповідно до статей 1 і 2 цього
Закону, тягне за собою стягнення пені
за кожний день прострочення у розмірі
0,3 відсотка суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару) в
іноземній валюті, перерахованої у
грошову одиницю України за валютним
курсом Національного банку України на
день виникнення заборгованості.
Загальний розмір нарахованої пені не
може перевищувати суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару). При цьому в своїх поясненнях
позивач та його представник не
заперечували щодо не дотримання
термінів встановлених ст.2 Закону
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті". За
встановлених обставин апеляційний суд
не спростовує сам факт прострочення,
однак вказує на помилковість
визначення періоду відповідної
прострочки. Колегія суддів зазначає, що
в даному випадку податковий орган не
позбавлений права прийняти рішення з
урахуванням встановлених обставин, а
також обставин, які не заперечуються
позивачем.

Разом із тим, колегія суддів
апеляційного суду погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що частково протиправним можна визнати
якусь частину, пункт, речення рішення
або рішення в частині нарахування
певної суми окремого виду податку чи
збору, накладення штрафних (фінансових)
санкцій в якійсь сумі. Рішення, в якому
недійсну частину не можна виокремити
чи ідентифікувати, є недійсним в
цілому.

З наданого до суду розрахунку
нарахування пені за порушення
законодавчо встановлених термінів
надходження товару по імпортному
контракту встановлено, що в контексті
даної норми, нарахування пені
податковим органом відбулось по
01.10.2013р., замість належного 09.08.2013р.
Оскільки з наданих розрахунків
неможливо виокремити частину
грошового зобов'язання, нарахованого у
межах прострочення, що не оспорюється
позивачем, оскаржуване податкове
повідомлення рішення є таким, що
підлягає скасуванню в цілому.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 06
березня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
26 травня 2014 року .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Сторчак В. Ю.