Справа № 2а-2242/09/0970
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/2553/11

№ К/9991/2553/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко
Є.А.,

суддів: Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю (ТОВ)
«Колорит»

на постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
10.11.2009

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.12.2010

у справі № 2а-2242/09/0970
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Колорит»

до Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
10.11.2009, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.12.2010, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Колорит»
просить скасувати ухвалені у справі
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та прийняти нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Відповідач не реалізував право надання
заперечень на касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

У судовому процесі встановлено, що ДПІ
в м. Івано-Франківську проведено
перевірку ВАТ «Колорит» з питань
своєчасності і повноти сплати в бюджет
податків, зборів та інших обов'язкових
платежів за період з 01.04.2001 по 25.03.2004,
результати якої оформлено актом
перевірки за № 457/153 від 25.03.2004.

На підставі вказаного акту ДПІ в м.
Івано-Франківську 25.03.2004 прийняті
податкові повідомлення-рішення №
- про застосування штрафних
санкцій на суму 1100,26 грн., № - про
застосування штрафних санкцій на суму
1855,37 грн. та № - про застування
штрафних санкцій на суму 8030,70 грн. на
підставі п.п.17.1.7 ст.17 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та
державними цільовими фондами» за
порушення строків сплати узгоджених
сум податкових зобов'язань із
земельного податку.

В судовому процесі встановлено, що в
період з 01.04.2001 по 25.03.2004 ВАТ «Колорит»
сплачував земельний податок
відповідно до підпункту 4.4.1 пункту 4.4
ст.4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетом та державними
цільовими фондами» (Закон № 2181-ІІІ),
тобто протягом 70 днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
періоду, яким визначався календарний
квартал.

Зазначені обставини підтверджуються
як поясненнями представників позивача,
так і оглянутими в судовому засіданні
копіями платіжних документів, наданою
позивачем таблицею сплати земельного
податку та витягами з картки обліку
платника ВАТ «Колорит» по платежу
«земельний податок». Оцінка доказів
надана судами за правилами ст. 86 КАС
України.

Плата за землю здійснювалась з
порушенням строків, передбачених
законами про державний бюджет на
відповідний рік. Зокрема, із затримкою
до 30 днів сплачено 11026,00 грн., від 31 до 90
днів - 9276, 85 грн., більше 90 днів - 16061,30 грн.

Так, у відповідності до законів про
Державний бюджет України на 2001-2004 роки
зупинено дії частини 1 статті 17 Закону
України «Про плату за землю» та
визначено особливі умови сплати
земельного податку.

Зокрема, стаття 54 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2001 рік»
встановлювала, що у 2001 році земельний
податок та орендна плата за земельні
ділянки сплачуються платниками (крім
громадян та виробників
сільськогосподарської і рибної
продукції) щомісячно до 15 числа
наступного місяця за звітним.

Аналогічні норми містилися і в законах
про держаний бюджет на 2002-2004 роки.

Щодо ж до посилання позивача на те, що
закони про державний бюджет не можуть
регулювати порядок та строки сплати
земельного податку, то суди першої та
апеляційної інстанцій зробили
правильний висновок, що до спірних
правовідносин слід застосовувати саме
положення Законів України про
Державний бюджет на 2001-2004 роки,
виходячи з наступного.

Преамбулою Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетом та державними
цільовими фондами» встановлено, що цей
Закон є спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Бюджетного
кодексу України (далі - Кодекс)
встановлено, що бюджет - це план
формування та використання фінансових
ресурсів для забезпечення завдань і
функцій, які здійснюються органами
державної влади, органами влади
Автономної Республіки Крим та органами
місцевого самоврядування протягом
бюджетного періоду.

Згідно з пунктом 19 частини 1 статті 2
Кодексу доходи бюджету - усі податкові,
неподаткові та інші надходження на
безповоротній основі, справляння яких
передбачено законодавством України
(включаючи трансферти, дарунки, гранти).

За змістом пункту 3 частини 1 статті 4
Кодексу до нормативно-правових актів,
що регулюють бюджетні відносини в
Україні, відноситься закон про
Державний бюджет України.

Закон про Державний бюджет України на
поточний рік регулює бюджетні
відносини, зокрема, у сфері наповнення
бюджету через механізми справляння
податків. Отже, дія зазначеного закону
поширюється, у тому числі, і на
податкові правовідносини, оскільки
одним із джерел формування доходної
частини Державного бюджету на поточний
рік є податки, які справляються за
встановленими ставками. Закон про
Державний бюджет України на поточний
рік передбачає розмір кожної доходної
статті бюджету, зокрема шляхом
визначення розміру податкових ставок,
зупинення дії податкових зобов'язань
для визначеного кола суб'єктів і
звільнення окремих суб'єктів
господарювання від сплати певних видів
податків.

Таким чином, закон про Державний бюджет
України встановлює, зокрема, основи
регулювання податкових відносин у
частині спрямування податків до
Державного бюджету як елементу його
доходної частини. Виходячи із
зазначеного, цим Законом може
зупинятися дія окремих положень
податкових та інших законів, що
регулюють порядок сплати податкових
платежів, вводитися інший порядок
сплати та визначатись особливі строки
сплати податкових зобов'язань, зокрема
і з плати за землю у формі земельного
податку.

Згідно з преамбулою Закону України
«Про плату за землю» цим Законом
визначаються розміри та порядок плати
за використання земельних ресурсів, а
також напрями використання коштів, що
надійшли від плати за землю,
відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку.

Відповідно до частини 1 статті 26 цього
Закону за порушення встановлених ним
норм платники податків несуть
відповідальність, передбачену
Земельним кодексом України та законами
України.

Суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли юридично правильного висновку,
що оскільки позивач порушив строк
сплати податкових зобов'язань із
земельного податку за квітень 2001 року -
січень 2004 року, встановлений
підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 ст. 5 Закону №
2181-ІІІ для сплати самостійно
узгоджених сум податкових зобов'язань,
застосування податковим органом
штрафних (фінансових) санкцій є
правомірним.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю «Колорит»
залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
10.11.2009 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23.12.2010 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош