Справа № 9101/188082/2012
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2013-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2013 рокусправа № 2а-4332/2011
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Чабаненко С.В.

суддів: Іванова
С.М. Шлай А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення по Комунарському
району Запорізької міської ради на
постанову Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 17 травня 2011 р. у
справі № 2а-4332/2011 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення по Комунарському
району Запорізької міської ради про
визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив поновити
строк звернення до суду, визнати
протиправними дії відповідача,
стягнути з відповідача згідно
встановленої у відповідний час
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
суму невиплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до ст.48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з
урахуванням виплачених сум за 2007-2011
роки, стягнути з відповідача суму
невиплаченої позивачу, одноразової
компенсації при встановленні
інвалідності ІІ групи в розмірі 45
мінімальних заробітних плат
відповідно до ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з
урахуванням виплаченої суми.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19.04.2011 року позовні
вимоги за період 2007-2009 років - залишено
без розгляду.

Постановою Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 17 травня 2011 р. у
справі № 2а-4332/2011, прийнятої за
результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
адміністративний позов задоволено.

Зобов'язано відповідача здійснити
позивачу перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення
відповідно до ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі 45
мінімальних заробітних плат за 2010-2011
роки.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду першої інстанції
скасувати.

Дана адміністративна справа
розглянута судом апеляційної
інстанції відповідно до ст. 197 КАС
України, в порядку письмового
провадження.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, позивач віднесений
до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи , є інвалідом ІІ групи,
одержує компенсаційні виплати згідно
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та користується пільгами,
встановленими Законом України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Виплату позивачу допомоги на
оздоровлення здійснено відповідачем в
розмірі 120,00 грн. з посиланням на
постанови Кабінету Міністрів України
від 26.07.1996 № 836, від 12.07.05 № 562.

Згідно листа від 16.04..2011р. №01-705, в 2005
році позивачу виплачено компенсацію за
встановлення ІІ групи інвалідності в
розмірі 284,40 грн. з посиланням на
постанову Кабінету Міністрів України
від 26.07.96р. №836.

Суд першої інстанції зазначив про
неправомірність таких дій відповідача.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду щодо розміру задоволених
позовних вимог.

На момент здійснення відповідачем
компенсаційної виплати позивачу,
згідно абз.3 ч.1 ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, інвалідам II групи
передбачена в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат.

Проте, як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, інвалідність
ІІ групи встановлена позивачу в 2005
році, й в тому ж році проведена
відповідна компенсаційна виплата. В
той час, як до суду позивач звернувся з
позовом 18.04.2011р.

Відповідно до ч.1, 2 ст.99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст.100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як свідчать обставини справи, спір
виник внаслідок того, що позивач
вважає, що відповідачем, як суб`єктом
владних повноважень виплачена
позивачу соціальна допомога не в
належному розмірі.

Враховуючи, що позивач одержав щорічно
даний платіж у 2006 році та міг
звернутись до органу Управління праці
та соціального захисту населення з
вимогами про надання роз`яснення
формування своєї допомоги, однак цим
правом скористався лише в квітні 2011
року,- дату отримання відповіді на
звернення не можна вважати за дату, з
якої позивачу стало відомо про
порушення своїх прав.

Зокрема, для правильного обчислення
строку звернення до суду важливим є
визначення його початкового моменту.

Виходячи з вимог ст. 99 ч. 2 КАС України
початок перебігу строку звернення до
суду, суд пов'язує не з фактом
обізнаності особи, якій належить
порушене право в зв'язку з тим, що цей
суб'єктивний момент є результатом
недбалого ставлення особи до охорони
власних прав, а з моменту, коли вона
повинна була дізнатися про таке
порушення. Об'єктивними даними про цей
момент є актуальність положень рішення
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року (офіційне опублікування в
Офіційному Віснику України № 38 від
06.06.2008 року) та Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік
(офіційне опублікування в Урядовому
кур'єрі № 247 від 31.12.2007 року), які широко
обговорювалися в Україні засобами
масової інформації, на телебаченні на
той час, а тому позивач не міг не знати
про факт порушення його прав. Позивачем
не доведено, що їм пропущено
шестимісячний строк, передбачений ст. 99
КАС з поважних причин.

Посилання на юридичну необізнаність
позивача, з урахуванням принципу,
закріпленого ст.68 Конституції України
не може бути належною підставою для
висновку про наявність підстав для
поновлення строку звернення з позовом.

Посилання на не застосування строку
давності до правовідносин, пов`язаних з
відшкодуванням шкоди не приймається до
уваги, оскільки одноразова компенсація
при встановленні інвалідності та
щорічна соціальна допомога на
оздоровлення є видами соціальної
допомоги та за своїм змістом не є
відшкодуванням шкоди, а соціальною
допомогою, внаслідок чого, судом першої
інстанції правомірно постановлено
ухвалу від про залишення без розгляду
частини позовних вимог, не оскаржену
сторонами.

При цьому, під час ухвалення рішення по
справі та задоволення позовних вимог
про зобов'язання відповідача здійснити
позивачу перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення
відповідно до ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі 45
мінімальних заробітних плат за 2010-2011
роки, судом першої інстанції не вірно
визначено розмір задоволених позовних
вимог.

Так, згідно ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", щорічна
допомога на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, інвалідам I і II
групи виплачується в розмірі - п'ять
мінімальних заробітних плат.

Щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального
захисту населення. У разі виникнення
права на щорічну допомогу з різних
підстав, передбачених частиною
четвертою цієї статті, надається одна з
них, за вибором особи.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Отже, оскільки питання щодо розміру
задоволених позовних вимог не
досліджено судом першої інстанції та в
зв'язку з помилковістю висновків про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог щодо виплати
одноразової допомоги на оздоровлення
за 2010-2011 роки в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат, колегія суддів вважає
за необхідне скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, в зв'язку з чим задовольнити
апеляційну скаргу частково - в частині
скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення по
Комунарському району Запорізької
міської ради на постанову
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 17 травня 2011 р. у справі
№ 2а-4332/2011 задовольнити частково.

Постанову Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 17 травня 2011 р. у
справі № 2а-4332/2011 скасувати.

Визнати протиправними дії Управління
праці та соціального захисту
населення по Комунарському району
Запорізької міської ради щодо виплати
ОСОБА_1 не у належному розмірі
одноразової допомоги на оздоровлення
за 2010-2011 роки.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення по
Комунарському району Запорізької
міської ради здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 суму одноразової
допомоги на оздоровлення як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у
відповідності до ст.. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за 2010-2011
роки в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат з урахування різниці,
яка фактично виплачена.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає чинності з
моменту її постановлення, є остаточною
та оскарженню не підлягає.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
А.В. Шлай