Справа № 2а-3693/12/2170
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-3693/12/2170

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Дубровна В.А. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Іванівського відділення
Генічеської міжрайонної державної
податкової інспекції Херсонської
області на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 20
листопада 2012 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
українсько-грецького
сільськогосподарського підприємства
"Афіни" до Іванівського відділення
Генічеської міжрайонної державної
податкової інспекції Херсонської
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю українсько-грецьке
сільськогосподарське підприємство
"Афіни" (далі - позивач, ТОВ УГСП "Афіни")
звернулось до Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Іванівського відділення Генічеської
міжрайонної державної податкової
інспекції Херсонської області
Державної податкової служби (далі -
відповідач, МДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
30.08.2012 року № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на загальну суму 44 781,00
грн., в тому числі за основним платежем
у сумі 29 854,00 грн. та за штрафними
санкціями у сумі 14927,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що висновок
податкового органу щодо не
підтвердження реального здійснення
операцій по придбанню ТОВ УГСП " Афіни "
у ФОП ОСОБА_2 нафтопродуктів
ґрунтується виключно на результатах
зустрічної звірки контрагента
позивача, якими визнані нікчемними
угоди контрагента ФОП ОСОБА_2 по
ланцюгу постачання з його
контрагентами, який не є первинним
документом податкового та
бухгалтерського обліку. При цьому,
вказує, що до перевірки позивачем були
надані всі первинні документи, у т.ч.
податкові накладні, які підтверджують
факт поставки товару та його
використання у діяльності
підприємства. Посилання податкового
органу на відсутність
товарно-транспортних накладних або
відсутність реквізитів в
товарно-транспортних накладних є
неправомірним, оскільки не можуть
спростовувати відсутність
господарських операцій взагалі.
Позивач також вказує, що оскільки
ТОВ УГСП " Афіни " є платником
фіксованого сільськогосподарського
податку, то суми ПДВ віднесені до
скороченої декларації з ПДВ не
підлягають сплаті до бюджету, а
залишається в розпорядженні такого
підприємства, відповідно у позивача
відсутня податкова вигода для
укладення нікчемних угод з метою
формування податкового кредиту з
подальшим отриманням права на бюджетне
відшкодування. Крім того, позивач
звертає увагу, що висновком
попередньої перевірки ДПІ було визнано
нікчемною угоду ТОВ УСГП "Афіни" з ФОП
ОСОБА_2. та нараховані грошові
зобов'язання з ПДВ за інший податковий
період, проте постановою Херсонського
окружного адміністративного суду від
19.12.2011 року по справі № 2а-5178/11/2170
податкові повідомлення-рішення були
визнані протиправними та скасовані.
Враховуючи викладене, позивач просить
податкове повідомлення-рішення
визнати протиправним і таким, що
підлягає скасуванню.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2012 року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення № від
30.08.2012 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 44 781
грн., в т.ч. за основним платежем на суму
29854 грн., за штрафними санкціями на суму
14927 грн.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу у якій зазначено, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача.

Сторони були сповіщені належним
чином про час і місце судового
засідання, що підтверджується
письмовими доказами наявними в
матеріалах справи, сторони до суду не
прибули.

Відповідно до ч 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи за
відсутністю сторін по справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що товариство з обмеженою
відповідальністю Українсько-грецьке
сільськогосподарське підприємство
"Афіни" є юридичною особою відповідно
до виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 24.07.2012 р. за
№0000160, та перебуває на обліку в
Нижньосірогозькій МДПІ (Іванівське
відділення) з 25.08.2005 р. за № 392.

Основними видами діяльності ТОВ УГСП
"Афіни" згідно Довідки про включення до
ЄДРПОУ та коду КВЕД є - 01.11.0 -
вирощування зернових та технічних
культур, 01.12.0 - овочівництво,
декоративне садівництво та
вирощування продукції розсадників,
01.30.0 - змішане сільське господарство
тощо. У перевіреному періоді ТОВ УГСП "
Афіни " було платником фіксованого
сільськогосподарського податку
відповідно до п. 209.2 ст. 209 Податкового
кодексу України.

У період з 13.08.2012 року по 17.08.2012 року на
підставі направлення від 13.08.2012 року №
56 фахівцем МДПІ, згідно пп. 75.1.2 п. 75.1
ст.75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України, була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка з питань правомірності
формування податкового кредиту,
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість при проведенні
господарських операцій з платником
податків ФОП ОСОБА_2 за період липень,
вересень-грудень 2011 року, лютий-квітень
2012 року, за результатами якої було
складено акт від 21.08.2012 року №14/22/33582550
(далі - акт перевірки).

За висновками акту перевірки
встановлені порушення :

1) п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України внаслідок визнання
нікчемною угоду, укладену з суб'єктом
господарювання - постачальником ФОП
ОСОБА_5 за період липень,
вересень-грудень 2011 року, лютий-квітень
2012 року у сумі ПДВ 54013,00 грн. відповідно
до пп. 1, 2 ст. 215, пп. 1,5 ст. 203, ч.1 ст. 216, ст.
228, ст. 626, ст. 629, ст. 655, ст. 658, ст. 662, ст. 664
Цивільного кодексу України;

2) ст. 200, пп. 209.15.1 п. 209.15 ст.209, п. 198.4, п. 198.3,
п. 198.5, п. 198.6, п. 198.1, п. 198.2 ст. 198, п. 201.1 ст.
201 Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено завищення
від'ємного значення у сумі 24 159,00 грн. у
зв'язку з завищенням податкового
кредиту по нікчемним операціям з ФОП
ОСОБА_2, у т. ч.: - по рядку 15 декларації "
від'ємне значення " - за липень 2011 року у
сумі 10013,00 грн.; - по рядку 15 декларації
"від'ємне значення" між сумою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту звітного періоду за березень
2012 року у сумі 6080,00 грн. та завищено по
рядку 18 декларації " перевищення суми
податкового кредиту над сумою
податкових зобов'язань попереднього
звітного періоду, яка зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду "- у сумі
6080,00 грн.; - по рядку 15 декларації "
від'ємне значення " між сумою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту звітного періоду за квітень 2012
року у сумі 8066,00 грн., по рідку 16 "
перевищення суми податкового кредиту
над сумою податкових зобов'язань
попереднього звітного періоду, яке
зараховується до складу податкових
зобов'язань поточного звітного
(податкового) періоду " у сумі 6080,00 грн.
та завищено по рядку 18 декларації "
перевищення суми податкового кредиту
над сумою податкових зобов'язань
попереднього звітного періоду, яка
зараховується до складу податкових
зобов'язань наступного звітного
(податкового) періоду " - у сумі 14146,00 грн.

Заниження суми податку на додану
вартість в результаті завищення
податкового кредиту по нікчемним
операціям з ФОП ОСОБА_2 у сумі 29 854,00 грн.,
у т. ч.: - по рядку 14 декларації " суми
податку на додану вартість, яка в
поточному звітному періоді підлягає
нарахуванню та спрямовується на
спеціальний рахунок
сільськогосподарського підприємства
(позитивне значення)" за вересень 2011
року у сумі 7823,00 грн.; - по рядку 14
декларації " суми податку на додану
вартість, яка в поточному звітному
періоді підлягає нарахуванню та
спрямовується на спеціальний рахунок
сільськогосподарського підприємства
(позитивне значення)" за жовтень 2011 року
у сумі 18221,00 грн.; - по рядку 14 декларації
" суми податку на додану вартість, яка в
поточному звітному періоді підлягає
нарахуванню та спрямовується на
спеціальний рахунок
сільськогосподарського підприємства
(позитивне значення)" за листопад 2011
року у сумі 3810,00 грн.

На підставі вищевказаних висновків
акту перевірки від 21.08.2012 року №14/22/33582550
МДПІ було прийнято податкове
повідомлення рішення від 30.08.2012 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 44 781,00 грн., в
тому числі за основним платежем у сумі
29 854,00 грн. та за штрафними санкціями у
сумі 14 927,00 грн., яке є предметом
оскарження у даній справі.

Перебуваючи на спеціальному режимі
оподаткування, ТОВ УГСП " Афіни " у
липні, вересні-грудні 2011 року та
лютому-квітні 2012 року надало до МДПІ по
дві податкові декларації з ПДВ за кожен
період, а саме: - загальну - Декларація з
податку на додану вартість, де
суб'єктом господарювання декларуються
операції, що не пов'язані з
виробництвом (продажем)
сільськогосподарської продукції
(позитивне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту з ПДВ підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет на
загальних умовах), надалі Декларація з
ПДВ (загальна); - скорочену - Декларація
з податку на додану вартість
сільськогосподарського
товаровиробника, сума якого нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів
(послуг), надалі Декларація з ПДВ
(скорочена).

На встановлення порушення Податкового
кодексу України та збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням
вплинули наступні обставини: 1) на
підтвердження здійснення перевезення
товару ФОП ОСОБА_2 , до перевірки не
надано документи щодо транспортування
товару за 11.07.2011 року ( на суму ПДВ 10 013,17
грн.), за 06.09.2011 року (на суму ПДВ 3 931,5
грн.), за 21.09.2011 року (на суму ПДВ 3 891,20
грн.), а у наданих товарно-транспортних
накладних встановлені порушення, а
саме відсутні записи у графі " водій ",
відсутній запис у графі " до
подорожного листа " тощо;

2) висновок МДПІ за актом перевірки від
03.08.2012 року № 6/17-2/НОМЕР_2 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_2, яким встановлено
безпідставне формування об'єкту
оподаткування податком на додану
вартість по операціях з продажу
товарів (послуг)
підприємствам-покупцям, оскільки
встановлено неможливість ФОП ОСОБА_2
здійснювати фактичне постачання
пального в липні 2011 року,
вересні-грудні 2011 року та лютому-квітні
2012 року через не надання на перевірку
первинних та інших документів щодо
підтвердження взаємовідносин з
постачальниками та покупцями за
перевіряємий період, що стало
підставою для визнання угод ФОП ОСОБА_2
нікчемними, у т.ч. по покупцю товару -
ТОВ УГСП " Афіни ".

Таким чином, вказані обставини
вплинули на висновок, що правочини
позивача з постачальником ФОП ОСОБА_2
не мали на меті настання правових
наслідків і відповідно до ч.1, 2 ст. 215, ч.5
ст. 203 Цивільного кодексу України є
нікчемними, внаслідок чого ТОВ УГСП
"Афіни" неправомірно задекларувало
протягом липня, вересня - грудня 2011
року, лютого-квітня 2012 року у
скорочених деклараціях з ПДВ
податковий кредит на загальну суму ПДВ
54013,00 грн. по угоді з вказаним
контрагентом.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов до висновку, що у
податкового органу не було законних
підстав для визначення в оскаржуваному
податковому повідомленні-рішенні
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 29854,00 грн., а тому
не має підстав і для застосування
відповідно до ст. 123 Податкового
кодексу України штрафних санкції у
розмірі 50% від суми нарахованого
податкового зобов'язання.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
інстанції виходячи з наступного.

Спеціальний режим оподаткування
діяльності у сфері сільського та
лісового господарства, а також
рибальства у перевіреному періоді
визначав Податковий кодекс України від
02.12.2010 р., № 2755-VI (далі - Податковий
кодекс України).

Відповідно до п. 209.1 ст. 209 Податкового
кодексу України резидент, який
провадить підприємницьку діяльність у
сфері сільського і лісового
господарства та рибальства та
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 209.6 цієї статті (далі -
сільськогосподарське підприємство), та
може обрати спеціальний режим
оподаткування.

Пунктом 209.2 ст. 209 цього Кодексу згідно
із спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських
товарів/послуг, не підлягає сплаті до
бюджету та повністю залишається в
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Згідно з п.201.6 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для цілей визначення
об'єкта оподаткування ПДВ витрати
платника щодо сплати (нарахування)
відповідної суми податку у складі ціни
товару мають бути підтверджені
належним чином складеними податковими
накладними та первинними документами,
що відображають реальність
господарської операції та є підставою
для формування податкового обліку
платника податків.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що у перевіряємому періоді
позивач мав договірні взаємовідносини
з контрагентом - постачальником ФОП
ОСОБА_2

Так, 04 січня 2011 року між ТОВ УГСП "Афіни"
(за договором - покупець ) та ФОП ОСОБА_2
(за договором - продавець) був укладений
договір купівлі-продажу №002, згідно
якого продавець зобов'язується
продавати, а покупець оплатити та
прийняти товар - нафтопродукти в
кількості, яка визначається у
відповідності з товарно-транспортними
накладними, оплата товару здійснюється
на умовах 100% передоплати,
відвантаження товару здійснюється на
умовах само вивезення з нафтобази
продавця, за бажанням можлива доставка
автотранспортом продавця за
відповідну плату, датою передачі
товару є дата зазначена в
товарно-транспортній накладній, термін
дії договору до 31.12.2011 року.

Також, 10 лютого 2012 року між ТОВ УГСП
"Афіни" (за договором - покупець) та ФОП
ОСОБА_2 (за договором - продавець ) було
укладено договір купівлі-продажу №017,
згідно якого продавець зобов'язується
продавати, а покупець оплатити та
прийняти товар - нафтопродукти в
кількості, яка визначається у
відповідності з товарно-транспортними
накладними, оплата товару здійснюється
на умовах 100% передоплати, доставка
товару здійснюється за рахунок покупця
автотранспортом продавця, датою
передачі товару є дата зазначена в
товарно-транспортній накладній, термін
дії договору до 31.12.2012 року.

На виконання вказаних договорів ФОП
ОСОБА_2 на адресу ТОВ УГСП "Афіни"
поставив дизельне паливо, бензин, масло
на загальну суму 324 079,20 грн., у тому
числі ПДВ 54 013,19 грн., що підтверджується
видатковими та податковими накладними,
перелік яких наведений на стор. 11
акту перевірки. Оплата товару на
загальну суму 324079,20 грн., здійснена
шляхом безготівкового розрахунку, що
підтверджується платіжними
дорученнями, перелік яких наведений на
стор. 12 акту перевірки. Транспортування
товару проводилось згідно товарно -
транспортних накладних, про зміст яких
зазначено на стор. 12-13 акту перевірки та
не заперечувалось представниками
сторін у судовому засіданні.

Доказом використання нафтопродуктів в
господарській діяльності ТОВ УГСП "
Афіни " є надані позивачем до
матеріалів справи матеріальні звіти з
руху ПММ за відповідні періоди, з яких
вбачається фіксування придбання
відповідних паливо - мастильних
матеріалів, кількість використаних
нафтопродуктів згідно лімітно -
заборних карт, та залишок на кінець
відповідного періоду, що не
заперечувалось представником
відповідача та не було предметом спору.

Внаслідок перевірки первинних
документів відповідач не вказує на
невідповідність вимогам податкового
законодавства податкових накладних, за
якими позивач формував податковий
кредит.

При цьому, на стор. 13 акту перевірки
відповідач вказує про безтоварність
спірних операцій через відсутність у
позивача товарно-транспортних
документів на підтвердження
перевезення придбаного товару та
порушення порядку їх заповнення.

Колегія суддів вважає правильною
позицію суду першої інстанції щодо не
погодження з такими висновками
відповідача.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 № 363, товарно-транспортна
накладна - це єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

За змістом пункту 11.1 цих Правил
товарно-транспортна накладна є
основним документами на перевезення
вантажів.

Товарно-транспортна накладна
призначена для обліку руху
товарно-матеріальних цінностей та
розрахунків та їх перевезення
автомобільним транспортом, а відтак,
враховуючи оприбуткування та
використання позивачем у своїй
діяльності придбаного у контрагента
товару, відсутність
товарно-транспортних накладних не може
свідчити про відсутність реальних
господарських операцій між позивачем
та спірним постачальником.

Також, з матеріалів справи колегія
суддів вбачає, що у перевіреному
періоді позивачем було отримано від
ФОП ОСОБА_2 нафтопродукти, вказаний
товар оплачений позивачем в повному
обсязі грошовими коштами, в тому числі
з урахуванням суми податку на додану
вартість, після чого отримані
податкові накладні на загальну суму
ПДВ 54 013,19 грн., за рахунок яких був
сформований податковий кредит у
відповідному звітному періоду за
скороченою декларацією з ПДВ.

Анулювань свідоцтв платника податку на
додану вартість учасників угоди на час
її реалізації та видачі податкових
накладних колегією суддів не
встановлено. Зокрема, відповідно до
акту перевірки ФОП ОСОБА_2 від 03.08.2012
року за № 6/17-2/НОМЕР_2 вказаний суб'єкт
господарювання зареєстрований як
фізична особа-підприємець Іванівською
Райдержадміністрацією, рішення від
31.08.1993 року №185, взятий на податковий
облік в Іванівському відділенні
Генічеської МДПІ 31 серпня 1993 року,
зареєстрований платником ПДВ з 25.04.2001
року по 05.06.2007 року - номер свідоцтва
82465581 та з 06.06.2007 року по 17.07.2012 року -
номер свідоцтва 100044672.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
на момент укладення договору та
документальне оформлення його
виконання, ФОП ОСОБА_2 мав право на
оформлення податкових накладних. Крім
цього, в акті перевірки зазначено, що
ФОП ОСОБА_2 здійснює діяльність на
власних АЗС за адресою: Херсонська
область, смт. Іванівна, вул. Радянська,
78, що відповідає здійсненню
господарських операцій щодо продажу
нафтопродуктів.

Колегія суддів зазначає, що з
матеріалів справи не вбачається
порушення позивачем вимог податкового
законодавства щодо порядку формування
податкового кредиту за спірною
господарською операцією.

Також, колегія суддів зазначає, що
відповідачем не було враховано припис
акту цивільного законодавства України,
викладений у частині 1 статті 204
Цивільного кодексу України, згідно з
яким правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним ( презумпція правомірності).

Головною підставою вважати правочин
нікчемним є її недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в оскаржуваному
Акті висновки є суто суб'єктивною
думкою державного податкового
ревізора - інспектора, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому
законодавством порядку.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України N 9 від
06.11.2009 року було звернено увагу на
наступне: "...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах , здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідачем не надано доказів, а так
само не було встановлено судом першої
інстанції фактів порушення
конституційних прав чи свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконного
володіння ним внаслідок укладання та
виконання позивачем та ФОП ОСОБА_2
правочинів.

Таким чином, відповідачем не доведено,
наявності мети, завідомо суперечної
інтересам держави і суспільства, а
також існування умислу у позивача чи
його контрагента, як обов'язкової
ознаки для визнання правочину.

Відповідачем зазначено, без
відповідних доказів про відсутність
реальності поставок товарів які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності тощо, що може свідчити про
відсутність необхідних умов для
здійснення відповідної господарської,
економічної діяльності як позивачем
так і його контрагентом - є тільки
припущенням.

Крім того, посилання відповідача на ч.2
ст. 215 ЦК України є безпідставними, так
як зазначена норма може
використовуватися лише при визнанні
правочинів недійсними в судовому
порядку.

Вказані висновки підтверджуються ст.. 20
ПК України, відповідно до якої органам
державної податкової служби України не
надано повноважень щодо визнання
правочинів недійсними або нікчемними.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що у наявних матеріалах справи
містяться усі необхідні документи,які
підписані та скріплені печатками
сторін та мають всі реквізити як того
вимагає чинне законодавство України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що ТОВ УГСП "Афіни" у
перевіреному періоді перебував на
спеціальному режимі оподаткування та
відповідно був платником фіксованого
сільськогосподарського податку.

Підпунктом 14.1.256. пункту 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України
передбачено, що фіксований
сільськогосподарський податок для
цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу -
податок, який справляється з одиниці
земельної площі у відсотках її
нормативної грошової оцінки та сплата
якого замінює сплату окремих податків
і зборів.

Згідно статті 307 Податкового кодексу
України особливістю обкладення
платників фіксованого
сільськогосподарського податку
окремими податками і зборами є
звільнення їх від сплати таких
податків і зборів, як податку на
прибуток підприємств; земельного
податку (крім земельного податку за
земельні ділянки, що не
використовуються для ведення
сільськогосподарського
товаровиробництва); збору за
спеціальне використання води; збору за
провадження деяких видів
підприємницької діяльності (у частині
провадження торговельної діяльності).
Податки і збори, не зазначені у пункті
307.1 цієї статті, сплачуються платником
податку в порядку і розмірах,
установлених цим Кодексом, а єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - в порядку,
визначеному Законом України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Крім того, постановою Кабінету
Міністрів України від 12 січня 2011 року
№11 затверджено Порядок акумулювання
сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках ( далі
- Порядок №11). Пунктом 4 Порядку №11
передбачено, що сума податку на додану
вартість, що акумулюється на
спеціальному рахунку, не підлягає
вилученню до державного бюджету і
використовується
сільськогосподарським підприємством
відповідно до пункту 209.2 статті 209
Податкового кодексу України. Контроль
за дотриманням вимог цього Порядку
здійснюють органи державної
податкової служби (п. 5 Порядку № 11).

Зокрема, відповідно до п. 30.8 ст. 30
Податкового кодексу України
контролюючі органи здійснюють
контроль за правильністю надання та
обліку податкових пільг, а також їх
цільовим використанням, за наявності
законодавчого визначення напрямів
використання (щодо умовних податкових
пільг) та своєчасним поверненням
коштів, не сплачених до бюджету
внаслідок надання пільги, у разі її
надання на поворотній основі.
Податкові пільги, використані не за
призначенням чи несвоєчасно повернуті,
повертаються до відповідного бюджету.

З матеріалів справи колегія суддів не
вбачає докази порушення позивачем
Порядку №11 щодо нецільового
використання коштів податку на додану
вартість та підстави для встановлення
такого порушення позивачем згідно
поданого до МДПІ Звіту про суми
податкових пільг.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що позивач в скороченій
декларації з податку на додану
вартість в розділі 2 Податковий кредит
в рядку 8.1 "придбання (виготовлення,
будівництво, спорудження, створення) з
податком на додану вартість на
митній території України
товарів/послуг та необоротних активів
з метою їх використання у межах
господарської діяльності платника
податку для здійснення операцій, які,
зокрема, підлягають оподаткуванню за
основною ставкою та нульовою ставкою"
(колонка Б) зазначив: - за липень 2011
року (№ ) суму податку на додану
вартість у розмірі 219581,00 грн., яка
включає податковий кредит у сумі ПДВ
10013,00 грн. по операції з придбання у ФОП
ОСОБА_2 нафтопродуктів; - за вересень 2011
року (№ ) суму податку на додану
вартість у розмірі 322815,00 грн., яка
включає податковий кредит у сумі ПДВ
7823,00 грн. по операції з придбання у ФОП
ОСОБА_2 нафтопродуктів; - за жовтень 2011
року (№ ) суму податку на додану
вартість у розмірі 223981,00 грн., яка
включає податковий кредит у сумі ПДВ
18221,00 грн. по операції з придбання у ФОП
ОСОБА_2 нафтопродуктів; - за листопад 2011
року (№ ) суму податку на додану
вартість у розмірі 196029,00 грн., яка
включає податковий кредит у сумі ПДВ
3810,00 грн. по операції з придбання у ФОП
ОСОБА_2 нафтопродуктів; - за березень 2012
року (№ ) суму податку на додану
вартість у розмірі 128144,00 грн., яка
включає податковий кредит у сумі ПДВ
6080,00 грн. по операції з придбання у ФОП
ОСОБА_2 нафтопродуктів; - за квітень 2012
року (№ ) суму податку на додану
вартість у розмірі 18354,00 грн., яка
включає податковий кредит у сумі ПДВ
8066,00 грн. по операції з придбання у ФОП
ОСОБА_2 нафтопродуктів.

Вказані операції в акті перевірки
визнані податковим органом нікчемними.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що форма та
порядок заповнення вказаної
декларації не передбачає розрахунки з
бюджетом, внаслідок чого податкове
зобов'язання, які виникають за цією
декларацією не можуть визначатись як
податкові (або грошові) зобов'язання до
бюджету.

Пунктом 14.1.39 ст. 14 ПК України
передбачено, що грошове зобов'язання
платника податків - це сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.156 ст. 14 ПК України
податкове зобов'язання - це сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Також колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції, що
визначена МДПІ в оскаржуваному
податковому повідомлені-рішенні сума
грошового зобов'язання по ПДВ в розмірі
29854,00 грн. має спеціальний режим,
оскільки повністю залишається у
розпорядженні цих
сільськогосподарських підприємств та
спрямовується на підтримку власного
виробництва і тому зазначена сума не
підлягає перерахуванню до бюджету і,
відповідно, не є податковим
зобов'язанням позивача.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 206,254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Іванівського
відділення Генічеської міжрайонної
державної податкової інспекції
Херсонської області - залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 20
листопада 2012 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
українсько-грецького
сільськогосподарського підприємства
"Афіни" до Іванівського відділення
Генічеської міжрайонної державної
податкової інспекції Херсонської
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.
Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.