Справа № 165/260/14-а
Суддя: Ференс-Піжук О. Р.
Дата ухвалення: 2014-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 165/260/14-а
провадження №2-а/165/14/14
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2014 року
м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської
області в складі:

головуючого
судді
Ференс-Піжук О.Р.,

при секретарі
Харук
Ю.І.,

з участю представника позивача
ОСОБА_1,

представників відповідача
Крак Т.М.,
Лободи Ю.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Нововолинську справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нововолинську у Волинській області
про визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести поновлення
виплати раніше призначеної пенсії, -

встановив:

28 січня 2014 року представник позивача
ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Нововолинську про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
провести поновлення виплати раніше
призначеної пенсії.

В обґрунтування позову
представник позивача зазначав, що
ОСОБА_4 є громадянином України,
постійно проживала в Україні, їй
призначена пенсія, однак виплату
пенсії їй припинено у зв'язку з
виїздом на постійне місце
проживання за кордон до США, де вона і
проживає по теперішній час. 15 грудня
2013 року представник позивача звернувся
з письмовою заявою до відповідача про
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії позивачу, при цьому додавши до
заяви копію легалізованої апостилем
довіреності, у якій прописано право
представника позивача на
представництво інтересів клієнта у
Пенсійному фонді. 12 січня 2014 року на
адресу представника позивача надійшов
лист від відповідача від 03 січня 2014
року №41/02-10 у якому він, розглянувши
звернення позивача, проігнорував його
вимогу поновити виплату раніше
призначеної пенсії та повідомив, що
заяву для поновлення виплати раніше
призначеної пенсії подається
пенсіонером особисто в орган, що
призначає пенсію, по місцю проживання
(реєстрації). Особа, що звертається за
пенсією повинна пред'явити паспорт та
додати передбачені відповідним
порядком документи. У своєму листі
відповідач відмовив у поновленні
виплати раніше призначеної пенсії
позивачу, порушуючи таким чином її
конституційні права як громадянина
України.

Вказує, що до 07 жовтня 2009 року
існували законодавчі обмеження щодо
виплати пенсії позивачу з боку
відповідача. Проте, починаючи з 07
жовтня 2009 року і по даний час таких
обмежень не існує. А тому позивач,
проживаючи у Сполучених Штатах
Америки, як громадянка України, має
такі ж самі конституційні права, як і
інші громадяни України, так як
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускає
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на пенсію, за ознакою
місця проживання громадянина України.

Зазначає, що кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання зі
збереженням усіх конституційних прав.
Посилання відповідача на те, що заява
про поновлення раніше призначеної
пенсії, подається пенсіонером
особисто, є хибним і не є законною
підставою для відмови у поновленні
пенсії. Так ч. 5 ст. 55 Конституції
України встановлено, що кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права від
порушень і протиправних посягань.
Наявність рішення Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року у
справі №1-23/2009 є безумовною підставою
для поновлення конституційного права
позивача та поновлення виплати їй
раніше призначеної пенсії. Постійне
проживання в США та відсутність
двостороннього договору між Україною
та США щодо пенсійного забезпечення
громадян України, які проживають у США
не може бути підставою для обмеження
прав ОСОБА_4 на соціальний захист. З
огляду на викладені підстави вважає
відмову відповідача в поновленні
виплати раніше призначеної пенсії
позивачу неправомірною, тому просить
визнати дії відповідача
неправомірними та поновити виплату
раніше призначеної пенсії позивачу
починаючи з 07 жовтня 2009 року з
урахуванням усіх перерахунків та
індексації пенсії відповідно до ст. 42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі з підстав
наведених у позові, просив позов
задоволити.

Представники відповідача - управління
Пенсійного фонду України у
м.Нововолинську Волинської області
Крак Т.М., ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнали з підстав наведених у
запереченні, вважають вимоги
представника позивача безпідставними
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи,
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті визначено,
що для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про пропущення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Позовна заява подана до
Нововолинського міського суду
Волинської області 28 січня 2014 року.
Представник позивача у позовній заяві
просить зобов'язати відповідача
поновити виплату раніше призначеної
пенсії позивачу починаючи з 07 жовтня 2009
року з урахуванням усіх перерахунків
та індексації пенсії відповідно до ст.
42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» проте не просить поновити
пропущений строк звернення до суду та
не зазначає поважних причин пропущення
строку звернення до суду.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нововолинську Волинської області за
період з 07 жовтня 2009 року по 27 липня
2013 року підлягають залишенню без
розгляду у зв'язку із пропущенням
позивачем строку звернення до
адміністративного суду без поважних
причин.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є
громадянкою України, раніше проживаюча
в м. Нововолинську Волинської області.
З 07 березня 1997 року довічно ОСОБА_4
призначено пенсію по віку (а.с.12). В 2008
році позивач ОСОБА_4 виїхала за межі
України, а саме до Сполучених Штатів
Америки, де і по теперішній час
проживає. Перед від'їздом у травні 2008
року їй було виплачено пенсію за шість
місяців наперед, рахуючи з місяця, що
настає за місяцем зняття з обліку за
місцем постійного проживання, подальшу
виплату пенсії припинено.

15 грудня 2013 року представник
позивача звернувся з письмовою заявою
до відповідача про поновлення виплати
раніше призначеної пенсії позивачу,
при цьому додавши до заяви копію
легалізованої апостилем довіреності, у
якій прописано право представника
позивача на представництво інтересів
клієнта у Пенсійному фонді.

Проте рішенням Управління
Пенсійного фонду України в місті
Нововолинську Волинської області від
03.01.2014 року № 41/02-10 позивачу було
відмовлено у поновленні виплати раніше
призначеної пенсії з посиланням на те,
що заява для поновлення виплати раніше
призначеної пенсії подається
пенсіонером особисто в орган, що
призначає пенсію, по місцю проживання
(реєстрації). Особа, що звертається за
пенсією повинна пред'явити паспорт та
додати передбачені відповідним
порядком документи.

Суд приходить до висновку, що такі
дії відповідача є неправомірними з
наступних підстав.

Відповідно до ст.8 Конституції
України норми Конституції України є
нормами прямої дії. Вони
застосовуються незалежно від того, чи
прийнято на їх розвиток відповідні
закони чи інші нормативно-правові акти.

Статтею 46 Конституції України
закріплено право громадян на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у старості. А статтею 24
Конституції України визначено, що
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками місця проживання.
Також статтею 25 Конституції України
передбачено, що Україна гарантує
піклування та захист своїх громадян,
які перебувають за її межами.

Відповідно до ст. 92 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
№1788-ХІІ, яка передбачає, що громадянам,
які виїхали на постійне проживання за
кордон, пенсії не призначаються. За час
перебування цих громадян за кордоном
виплачуються тільки пенсії,
призначені внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання.

В подальшому п. 2 ч. 1 ст. 49, ст. 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-ІV також було
визначено, що виплата пенсії
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною радою України. Під час
перебування за кордоном пенсія
виплачується в тому разі, якщо це
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною радою України.

Однак, рішенням Конституційного
Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року
положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення
ст. 51 Закону №1058-ІV визнані
неконституційними, втратили чинність з
дня ухвалення рішення Конституційним
Судом, рішення суду є обов'язковим до
виконання на всій території України.
Також в даному рішенні було звернуто
увагу Верховної Ради України на
необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, зокрема ст. 92
Закону №1788-ХІІ.

Частиною 2 статті 152 Конституції
України встановлено, що закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Отже, дані
положення вищезгаданого закону
втратили чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що дії відповідача щодо
відмови у поновленні виплати пенсії
позивачу є протиправними, позивач
має право на поновлення пенсії в межах
строку звернення до суду, тобто з 28
липня 2013 року.

Частиною 2 статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади, до яких належать органи
державної податкової служби та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Представники відповідача
управління ПФУ в м.Нововолинську
Волинської області, не надали суду
жодних доказів, які б підтверджували
правомірність відмови управління ПФУ в
м.Нововолинську Волинської області в
поновленні виплати раніше призначеної
пенсії позивачу ОСОБА_4

Із письмового заперечення
управління ПФУ в м.Нововолинську
Волинської області вбачається, що
заява про поновлення виплати раніше
призначеної пенсії подається
пенсіонером особисто до органу, що
призначає пенсію. Представник позивача
до заяви про поновлення виплати пенсії
позивачу додав копію паспорта
громадянина України для виїзду
закордон, копію довіреності від 13
листопада 2013 року, копію пенсійного
посвідчення від 23 червня 1997 року та
копію довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера від 21 лютого
2003 року, які нотаріально не посвідчені.
Договір про співробітництво між
Україною та СІЛА в галузі пенсійного
забезпечення не укладався. Поновлення
виплати раніше призначеної пенсії
ОСОБА_4 можливе при особистому
зверненні пенсіонера до органу, що
призначає пенсію за місцем реєстрації
(проживання). Виплата пенсії за
довіреністю здійснюється протягом
усього періоду дії довіреності за
умови поновлення пенсіонером заяви про
виплату пенсії за довіреністю через
кожний рік дії такої довіреності.

За таких обставин твердження про
неправомірність дій управління ПФУ в
м.Нововолинську Волинської області
щодо відмови ОСОБА_4 в поновленні
виплати раніше призначеної пенсії
заслуговують на увагу.

Частиною п'ятою статті 55
Конституції України встановлено, що
кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права від порушень і
протиправних посягань.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_4
безпідставно було відмовлено в
поновлені виплати пенсії, а тому визнає
дії Управління Пенсійного фонду
України в м. Нововолинську Волинської
області, щодо відмови ОСОБА_4
протиправними та зобов'язує Управління
Пенсійного фонду України в м.
Нововолинську Волинської області
поновити виплату пенсії ОСОБА_4 з 28
липня 2013 року.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 71, 100, 102, 122, 158, 159, 160,
163, 167 КАС України, на підставі ст. 92
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", ст. 49, ст. 51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", ст. 2
Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", рішення
Конституційного Суду України №25-рп/2009
від 07.10.2009 року, -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Нововолинську Волинської області за
період з 07 жовтня 2009 року по 27 липня
2013 року залишити без розгляду у зв'язку
із пропущенням позивачем строку
звернення до адміністративного суду
без поважних причин.

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в м. Нововолинську
Волинської області, щодо відмови у
поновленні виплати раніше призначеної
пенсії ОСОБА_4 протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Нововолинську
Волинської області поновити виплату
пенсії ОСОБА_4 з 28 липня 2013 року.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Нововолинський міський суд Волинської
області шляхом подачі апеляційної
скарги на постанову суду протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Головуючий підпис

Згідно зоригіналом

Суддя
О.Р. Ференс-Піжук