Справа № 2а-1373/10/1470
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року
м. Київ К/9991/12116/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
Центральному районі м.Миколаєва

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.08.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011

у справі №2а-1373/10/1470

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миколаївське
підприємство з експорту обладнання»

до Державної податкової інспекції у
Центральному районі м.Миколаєва

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.08.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 08.02.2011, позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Центральному районі м.Миколаєва від
10.02.2010 №/0.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про відмову в позові
повністю, з підстав невірного
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведено позапланову
виїзну документальну перевірку з
питань достовірності нарахування
позивачем суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
листопад 2009 року, яка виникла за
рахунок від?ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в період з 01.10.2009 по
31.10.2009, за результатами якої складено
акт №134/07/000/34992525 від 01.02.2010.

За висновками акта перевірки, з огляду
на вимоги підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР) щодо
бюджетного відшкодування тільки
фактично сплаченого ПДВ, позивач не має
права на відшкодування сум цього
податку, нарахованого на вартість
комісійних послуг, за відсутності
факту списання коштів на оплату цих
послуг з банківського рахунку позивача
на розрахунковий рахунок Комісіонера.

На підставі акта перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 10.02.2010, яким зменшено
заявлену позивачем суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 1065325 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та ДП
«Укроборонсервіс» (комісіонер)
укладено договір комісії №Д29-7.4/465А від
21.06.2007, умовами якого було передбачено,
що комісіонер перераховує комітенту
отриману ним від покупця суму,
отриману як оплату товару, не в повному
обсязі, а за вирахуванням сум, що
належать комісіонеру, як комісійна
плата та компенсація його витрат.

Виконання умов зазначеного договору
документально підтверджено, та
відповідачем не заперечується.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суди попередніх інстанцій
дійшли висновку про правомірність
заявлення до бюджетного відшкодування
сум ПДВ, нарахованих на вартість
комісійних послуг і згідно з умовами
договору комісії самостійно
відрахованих комісіонером із належних
позивачу коштів, оскільки таке
відрахування є фактичною сплатою
комітентом ПДВ, який правомірно
включено до податкового кредиту та
відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону № 168/97-ВР підлягає
бюджетному відшкодуванню.

Судова колегія вважає, що
вищезазначені висновки судів
попередніх інстанцій відповідають
правильному застосуванню норм
матеріального права, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Закріплене у зазначеній нормі правило
не пов'язує виникнення права на
податковий кредит виключно зі сплатою
отримувачем товарів (послуг) сум
податку у постачальникам таких товарів
(послуг) шляхом перерахування
(списання) відповідних коштів з
банківського рахунку, коли факт
придбання таких товарів (послуг)
підтверджено виданою їх
постачальником податковою накладною.

Абзацом першим підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону № 168/97-ВР встановлено, що
сума податку, яка підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Згідно з підпунктом «а» підпункту 7.7.2
пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг).

Наведена норма обмежує право на
бюджетне відшкодування ПДВ лише сумами
податку, які фактично сплачені
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді їх
постачальникам (у разі перевищення сум
податкового кредиту над сумами
податкових зобов'язань відповідного
звітного податкового періоду). При
цьому буквальне тлумачення цієї норми
дає підстави вважати, що вимога
законодавця щодо фактичної оплати ПДВ
не встановлює конкретного способу
такої оплати: шляхом перерахування з
банківського рахунку, готівкою або у
інший допустимий законодавством
спосіб, у тому числі й шляхом
відрахування комісіонером відповідно
до статті 1020 Цивільного кодексу
України належних йому за договорами
комісії сум комісійної винагороди (з
урахуванням ПДВ) із коштів комітента,
які надійшли на його рахунок.

Таким чином, заявлення платником ПДВ -
комітентом - до бюджетного
відшкодування як фактично сплачених
сум ПДВ, самостійно відрахованих
комісіонером із належних комітенту
коштів, відповідає вимогам підпункту
7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої та апеляційної
інстанції, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права та
постановив обґрунтоване рішення,
підстав для його скасування, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Центральному районі
м.Миколаєва відхилити, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.08.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун