Справа № 810/2084/14
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року 810/2084/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючої судді
Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку
письмового провадження в м. Києві
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сільпо ПДВПП" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішень,

в с т а н о в
и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сільпо ПДВПП" з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправними та скасування рішень про
коригування митної вартості товарів
від 22.10.2013 №100250000/2013/500342/2 та від 28.10.2013
№100270000/2013/310251/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при
митному оформленні товарів, що
ввозились на територію України,
позивач самостійно визначив їх митну
вартість за основним методом - ціною
договору (контракту), заявив цей
показник в деклараціях митної
вартості, до яких додав документи, що її
підтверджують згідно з переліком,
визначеним Митним кодексом України
(далі - МКУ). Однак, на думку позивача,
митний орган безпідставно не погодився
із заявленою декларантом митною
вартістю товарів, визначеною за ціною
договору (контракту), та незаконно
прийняв рішення про коригування митної
вартості товарів із застосуванням
резервного методу. Отримавши відмову
митного органу у визнанні заявленої
митної вартості, позивач оскаржив
рішення митного органу про коригування
митної вартості до суду та просив їх
визнати протиправними та скасувати.

Відповідач позов не визнав. В
обґрунтування заперечень проти позову
зазначив, що під час митного оформлення
товарів позивачем було надано
документи, при здійсненні аналізу яких
виявлено, що документи не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів та містять розбіжності. Крім
того, як стверджував відповідач, надані
позивачем документи виявились
недостатніми для визнання заявленої
позивачем митної вартості, тому митний
орган законно та обґрунтовано прийняв
рішення про коригування митної
вартості, а тому підстави для їх
скасування відсутні.

12 травня 2014 року представником
позивача подано до суду клопотання про
розгляд справи за його відсутністю в
порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, причини неявки суд не
повідомив, хоча про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Крім того, частиною шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Відповідачем не надано суду доказів
поважності причин неможливості
забезпечення явки представника
відповідача на судове засідання, а тому
суд на підставі ч. 4 та ч. 6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження на
підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, об'єктивно оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими та підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сільпо ПДВПП" є
юридичною особою, що зареєстроване
02.01.2013, що підтверджується Випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
Серії АБ №181455.

12 серпня 2013 року між ТОВ "Сільпо ПДВПП"
та "Motrellar Invest OU" (Естонія) був укладений
Контракт купівлі-продажу товарів № 539.
Предметом даного контракту є
постачання рибної продукції в
асортименті, кількості та вартості,
визначеної інвойсами.

З метою митного оформлення товару,
отриманого на виконання умов
зовнішньоекономічного контракту,
позивачем 22.10.2013 подано до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
митну декларацію №100250000/2013/034892, згідно
якої було заявлено в режимі імпорт -
заморожений лосось атлантичний (Salmo
Salar), торговельна марка Motrellar, виробник:
OU Motrellar Invest (виробничі потужності: Empesas
Aquachile, Salmones Cailin (завод 10636,10256)), країна
виробництва: Чілі (CL), митна вартість
товару становить 4,4568 доларів США/кг
(електронне декларування).

Також, позивачем було подано
аналогічну митну декларацію на
зазначений товар, а саме: 25.10.2013
№100270000/2013/265320 за митною вартістю
одиниці товару - 4,4627 доларів США/кг.

На підтвердження задекларованої
митної вартості товарів ТОВ "Сільпо
ПДВПП" надало документи, перелік яких
вказано у графах 44 вказаних МД, зокрема,
для МД від 22.10.2013 №100250000/2013/034892
позивачем надано:

- декларацію митної вартості від 22.10.2013
№100250000/2013/034892;

- контракт № 539 від 12.08.2013, укладений між
ТОВ "Сільпо ПДВПП" та "Motrellar Invest OU"
(Естонія);

- рахунок-фактуру (інвойс) від 10.10.2013 №
229;

- транспортні документи (міжнародна
автомобільна накладна CMR № 233476 від
11.10.2013, довідка про транспортні витрати
від 15.10.2013 №149, рахунок-фактура про
надання транспортно-експедиційних
послуг від 21.10.2013 № ІТз, договір
перевезення від 01.06.2013 №Л-26.

Крім того, для підтвердження митної
вартості товару разом з МД від 22.10.2013
№100250000/2013/034892 позивачем за власним
бажанням було подано додаткові
документи, а саме: прайс-лист виробника
товару від 10.10.2013 б/н; комерційну
пропозицію від 10.10.2013 б/н; експортну
митну декларацію країни відправлення
від 14.10.2013 № PL 302060.

Як встановлено судом та не
заперечувалося відповідачем, подібні
документи подано позивачем і під час
оформлення МД по іншій оскаржуваній
поставці.

Судом встановлено, що митна вартість
товару позивачем визначена виходячи з
ціни контракту, тобто за основним
методом, який встановлено статтею 58
Митного кодексу України.

Документи для здійснення митного
оформлення подавались Поліщук Ю.В. та
Лук’яновою В.А., як особами,
уповноваженими на декларування.

Київською регіональною митницею було
проаналізовано інформацію, що
містилась у товаросупровідних
документах, наданих до митного
оформлення за митною декларацією від
22.10.2013 та повідомлено позивача, що
відповідно до статті 53 Митного кодексу
України декларанту необхідно подати
додаткові документи, що підтверджують
митну вартість товару, а саме: висновок
про якісні та вартісні характеристики
товару, підготовлений експертною
організацією, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини; транспортні
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів.

Дані пропозиції направлені декларанту
в електронному вигляді.

За результати розгляду пропозицій
митного органу декларантом, ТОВ "Сільпо
ПДВПП", відповідним листом від 22.10.2013
№267 було повідомлено митницю про
неможливість надання на той час
висновків про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини, а також зауважено,
що товаросупровідні документи, що
містять відомості про вартість
транспортних послуг, вже приєднано до
митних декларацій.

По поставці 25.10.2013 відповідач повідомив
декларанта, що відповідно до статті 53
Митного кодексу України необхідно
подання додаткових документів, що
підтверджують митну вартість, а саме:
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товару,
підготовлений експортною
організацією, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

За результати розгляду пропозицій
митного органу декларантом, ТОВ "Сільпо
ПДВПП", відповідним листом від 2510.2013 №291
було повідомлено митницю про
неможливість надання на той час
додаткових документів.

За таких обставин, Київською
міжрегіональною митницею прийнято
картки відмови у прийнятті митних
декларації та рішення про коригування
митної вартості товарів, якими
скориговано митну вартість товару, а
саме:

- від 22.10.2013 №100250000/2013/500342/2, згідно якого
заявлена митна вартість становила 4,4568
доларів США/кг, після коригування - 5,8000
доларів США/кг;

- від 28.10.2013 №100270000/2013/310251/2, згідно якого
заявлена митна вартість становила 4,4627
доларів США/кг, після коригування - 6,0000
доларів США/кг.

Дослідивши зміст оскаржуваних рішень
судом встановлено, що причинами
відмови у визнанні заявленої митної
вартості вказано наступні обставини
(графа 33 рішень):

Рішення від 22.10.2013 №100250000/2013/500342/2 - митна
вартість товару не може бути визначена
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються через невідповідність
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 Митного
кодексу України та неподання
декларантом додаткових документів в
повному обсязі на письмову вимогу
митного органу, а надані додаткові
документи не підтверджують числові
значення митної вартості товару, а
також у митного органу наявна
інформація, яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості.

Рішення від 28.10.2013 №100270000/2013/310251/2 -
коригування митної вартості товару
здійснено відповідно до ст. 55 Митного
кодексу України у зв'язку з тим, що
надані документи містять неповні
відомості (у наданих документах
містяться розбіжності); наявна у
митного органу інформація щодо митної
вартості імпортованих товарів
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості; декларантом не надано
додаткові документи згідно ч. 3 ст. 53
Митного кодексу України, про що
декларант повідомив митний орган в
електронному вигляді.

Судом встановлено, що згідно
оскаржуваних рішень митна вартість
товарів визначалася відповідачем за
резервним методом та ґрунтується на
раніше визнаних митним органом
вартостях.

З метою випуску товарів у вільний обіг
під гарантійні зобов'язання позивачем
подано до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів нові митні
декларації, у якій вказано митну
вартість товару на рівні, визначеному
митним органом, а саме: від 22.10.2013
№100250000/2013/034918 та від 28.10.2013
№100270000/2013/265337.

У подальшому, позивач звернувся до
митного органу із запитами щодо
надання письмової інформації про
причини, через які заявлена митна
вартість не може бути визнана та
інформації про порядок і метод
визначення митної вартості,
застосовані при її коригуванні.

Київська міжрегіональна митниця
листами від 28.10.2013 №14.1/4-24/6855Пі та від
04.11.2013 №14.1/4-26/7198Пі повідомила ТОВ
"Сільпо ПДВПП" про виникнення у митного
органу сумнівів щодо заявленої митної
вартості та про те, що декларантом
витребувані додаткові документи
надано не в повному обсязі.

16 січня 2014 року позивач, скориставшись
правом, наданим частиною восьмою
статті 55 Митного кодексу України,
листом № 10/14-22 надав митному органу
додаткові документи для підтвердження
заявленої ним митної вартості товарів,
що декларуються.

За результатами розгляду вказаної
заяви позивача, відповідач листом від
22.01.2014 № 806/1/26-70-63-04 повідомив про
відсутність підстав для перегляду
прийнятих рішень про коригування
митної вартості товарів.

В той же час, позивач вважає прийняті
рішення про визначення митної вартості
такими, що суперечать вимогам чинного
законодавства, а тому оскаржив їх,
звернувшись із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з
01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Згідно статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема, код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або повинні бути здійснені
покупцем оцінюваних товарів продавцю
або на користь продавця через третіх
осіб та/або на пов'язаних із продавцем
осіб для виконання зобов'язань
продавця (частини четверта та п'ята
статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 54
Митного кодексу України, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Відповідно до положень статті 53
Митного кодексу України одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами не заперечується факт
подання позивачем всіх наявних на час
розмитнення документів, перелік яких
наведений у положеннях статті 53
Митного кодексу України.

В силу положень частини п'ятої статті 53
Митного кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення
змін до Закону України "Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур", якими
запроваджено стандартні правила: на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 Митного
кодексу України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у
частині другій статті 53 Митного
кодексу України, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини. У разі якщо митний
орган має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу митного органу, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: 1) виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію) (частини
третя та четверта статті 53 Митного
кодексу України).

Тобто, митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54
Митного кодексу України, митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави
дійти висновку, що митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. Однак законом чітко
встановлено умови, за наявності яких у
митного органу виникає право на
застосування таких повноважень, як
витребування додаткових документів та
відмови у митному оформленні.

Такими імперативними умовами є
наявність обґрунтованих сумнівів у
правильності зазначеної декларантом
митної вартості товарів та/або
існування обґрунтованих підстав
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість.

З аналізу вказаних статей також
вбачається наявність у митного органу
обов'язку зазначити конкретні
обставини, які викликали відповідні
сумніви, причини неможливості
перевірки розрахунку митної вартості
на підставі наданих декларантом
документів, обґрунтувати необхідність
перевірки спірних відомостей та
зазначити документи, надання яких
зможе усунути сумніви у їх
достовірності. Крім того, для
витребування доказів на спростування
наявності впливу взаємозв'язку покупця
та продавця на митну вартість
задекларованого товару митниця
зобов'язана обґрунтувати обставини,
які свідчать про ймовірність існування
такого взаємозв'язку.

Як вбачається з наявних матеріалів,
витребовуючи у позивача додаткові
документи, відповідач послався на ту
обставину, що наявна у митного органу
інформація щодо митної вартості
імпортованого товару, призвела до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості.

Зокрема, відповідачем зазначено, що під
час митного оформлення спрацювала
автоматизована система аналізу та
управління ризиками за напрямом митної
вартості, яка показала, що у попередні
періоди подібний товар розмитнювався
за більшою митною вартістю, ніж
задекларував позивач.

Разом з цим, відповідач у своїх
запереченнях не повідомив суду жодних
обставин та не надав доказів на
підтвердження того, що позивач в
декларації митної вартості зазначив не
всі документи для підтвердження
заявленої митної вартості товарів,
вніс до декларації недостовірні або
неточні відомості, або що надані
митному органу документи містили
розбіжності.

В даній справі судом також не
встановлено існування обмежень для
визначення митної вартості
задекларованих товарів за ціною
договору, наведених у статті 58 Митного
кодексу України.

За наведених обставин суд дійшов
висновку, що у митного органу не було
підстав витребовувати додаткові
документи, перелік яких наведений у
частині третій статті 53 Митного
кодексу України.

Зі змісту оскаржуваних рішень також
вбачається, що відповідачем не вказано
яка конкретно інформація є наявною у
митного органу, що призвела до
виникнення обґрунтованого сумнівів у
правильності визначення позивачем
митної вартості товару.

Спірні рішення також не містять
обґрунтованого математичного
розрахунку ціни товару за одиницю (із
зазначенням конкретних складових
цього розрахунку), визначеної митницею
у рішеннях, що доводило б
обґрунтованість рівня скоригованої
нею митної вартості товару та не
розкривають конкретних фактів, які
вплинули на таке коригування, що вказує
на їх невідповідність вимогам частини 2
статті 55 Митного кодексу України.

Крім того, в порушення наведених
приписів спірні рішення не містять
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано. Натомість, у всіх
випадках митниця по суті лише загально
зазначає, що митна вартість товару не
може бути визначена за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються, через
неподання основних документів, які
підтверджують відомості про заявлену
митну вартість товарів та
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару умовам наведеним у главі 9
Митного кодексу України.

Щодо зазначеного в оскаржуваних
рішеннях неподання додаткових
документів, судом встановлено, що у
всіх випадках ТОВ "Сільпо ПДВПП" не
подало під час митного оформлення лише
ті документи, які були відсутні на
момент митного оформлення, зокрема,
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту), виписки з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару, копію митної декларації країни
відправлення, висновки експертних
організацій, у зв'язку з необхідністю
часу на їх отримання.

Так, витребувані додаткові документи
були подані позивачем протягом
передбаченого статтею 55 Митного
кодексу України 80-денного строку разом
з листом ТОВ "Сільпо ПДВПП" від 16.01.2014
№10/14-22.

Водночас, відповідач, як на підставу
правомірності прийняття оспорюваних
рішень, послався на те, що прайс-лист
від 10.10.2013 має суб'єктивну
спрямованість та копія митної
декларації країни відправлення не
містить інформації щодо вартості
товару, у зв'язку з чим не може бути
використана для підтвердження
заявленої декларантом митної вартості
товару.

Так, відповідно до пункту 8 частини 3
статті 53 Митного кодексу України у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи, а саме:
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Між тим суд зауважує, що висновок про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, надаються на письмову
вимогу митниці виключно у випадку їх
наявності у декларанта.

Крім того, відсутність таких
додаткових документів не впливає на
правильність визначення декларантом
митної вартості товарів за першим
методом, що підтверджується наданими
до митного оформлення основними
документами. Неподання декларантом
зазначених документів під час митного
оформлення, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товарів за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості.

Всі інші витребувані митним органом
додаткові документи для підтвердження
митної вартості були подані ТОВ "Сільпо
ПДВПП" під час митного оформлення та у
подальшому додатково додані листом від
16.01.2014 №10/14-22.

Щодо наявності розбіжностей в наданих
позивачем додаткових документах, суд
зазначає таке.

У ході судового розгляду справи судом
встановлено, що в оскаржуваних
рішеннях про коригування митної
вартості товарів від 22.10.2013
№100250000/2013/500342/2 та від 28.10.2013
№100270000/2013/310251/2 не зазначено про
наявність будь-яких розбіжностей або
суперечностей у наданих ТОВ "Сільпо
ПДВПП" документах, що підтверджує
протиправність рішень митниці,
оскільки доводить відсутність у
митниці обґрунтованих сумнівів у
заявленій митній вартості на момент
витребування додаткових документів та
прийняття рішень про коригування
митної вартості.

Так, в листі відповідача від 22.01.2013
№806/1/26-70-63-04 на додатково подані ТОВ
"Сільпо ПДВПП" документів протягом
80-денного строку з дня випуску товарів
зазначено, що прайс-лист від 10.10.2013 має
суб'єктивну спрямованість, що
суперечить суті прайс-листа як
комерційної пропозиції продавця
необмеженій кількості потенційних
покупців.

Однак, суд не може погодитись з такими
висновками відповідача, оскільки
наданий прайс-лист не має адресата, а
тому не може вважатись суб'єктивно
спрямованим лише на тій підставі, що в
ньому чітко визначені умови поставки
товару.

Крім того, зазначене зауваження
відповідача до прайс-листа суперечать
наданій Міністерством доходів і зборів
України консультації від 31.12.2013 з цього
питання Американській торгівельній
палаті в Україні як представнику
інтересів її членів, відповідно до якої
згідно загальноосвітньої практики
прайс-лист має містити, зокрема, умови
поставки.

Слід також зазначити, що згідно із ч. 2
ст. 53 Митного кодексу України
прайс-лист не передбачений в переліку
основних документів, необхідних для
підтвердження митної вартості.

Таким чином, відсутність в ньому
зазначених митним органом відомостей
не є розбіжностями в документах, тим
більше розбіжностями в числових
значеннях складових митної вартості.

Згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України
у разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару.

Тобто, прайс-лист може вимагатись лише
у разі встановлення розбіжностей в
основних документах, до яких він не
відноситься.

З приводу зауважень до експортної
декларації, то в листі відповідача від
22.01.2014 зазначено, що копія митної
декларації країни відправлення від
14.10.2013 не містить інформації щодо
вартості товару, у зв'язку з чим не може
бути використана для підтвердження
заявленої декларантом митної вартості
товару.

Досліджуючи дане питання суд звертає
увагу на таке.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 53 Митного
кодексу України на письмову вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
надати копію митної декларації країни
відправлення.

В той же час, Митний кодекс України не
містить жодних вимог щодо наявності
будь-яких відомостей у зазначеному
документі.

Разом з тим, як було зазначено судом,
згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України
митна декларація країни відправлення
не передбачена в переліку основних
документів, необхідних для
підтвердження митної вартості, у
зв'язку з чим суд вважає, що відсутність
в ній будь-яких відомостей не може
вважатись розбіжностями в документах,
а також розбіжностями в числових
значеннях складових митної вартості.

Відтак, судом встановлено, що в наданій
експортній декларації були відсутні
будь-які розбіжності.

З приводу застосування відповідачем
резервного методу визначення митної
вартості товару, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); другорядні: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

За приписами частин другої та третьої
статті 58 Митного кодексу України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи, зазначені у пункті 2 частини
першої статті 57 цього Кодексу

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої
статті 64 Митного кодексу України у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу,
митна вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях.

Як встановлено судом, ТОВ "Сільпо ПДВПП"
для підтвердження митного оформлення
товару було подано усі документи, які
підтверджують вартість товару та усі
складові митної вартості.

Натомість, в оскаржуваних рішеннях про
коригування митної вартості не
визначено, яка з перелічених у частині
другій статті 58 Митного кодексу
України підстав у даній конкретній
справі стала причиною неможливості
застосування першого методу.

Суд зауважує, що відповідачем не
обґрунтовано у своїх рішеннях, що
документи, подані декларантом для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, не
навів обставини, які мали були бути
підтвердженні додатково запитаними
митним органом документами.

На думку суду, ненадання декларантом
під час митного оформлення всіх
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом коригування митної вартості.

Таким чином, у відповідача під час
прийняття рішень про коригування
митної вартості не було підстав для
незастосування основного методу
визначення митної вартості товарів ТОВ
"Сільпо ПДВПП" - за ціною договору.

Окрім того, навіть після надання
додаткових пояснень та документів,
протягом передбаченого частиною 8
статті 55 Митного кодексу України 80-
денного строку, митний орган не визнав
заявлену ТОВ "Сільпо ПДВПП" митну
вартість, що свідчить про те, що
додаткові документи вимагалися
відповідачем під час здійснення
митного оформлення без наявності в
митного органу мети підтвердити
обставини митного оформлення за
заявленою декларантом митною вартістю.

З матеріалів справи вбачається, що під
час коригування митної вартості
товарів відповідачем було
використаний резервний метод
визначення митної вартості.

Як вже зазначалося судом, згідно
Митного кодексу України, кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Зокрема, згідно статей 59 та 60 Митного
кодексу України, другорядні методи
визначення митної вартості на основі
віднімання або додавання вартості
можуть застосовуватися у будь-якій
послідовності за вимогою декларанта за
наявності інформації щодо продажу
(відчуження) оцінюваних, ідентичних чи
подібних (аналогічних) товарів на
митній території України та щодо
вартість товарів, які оцінюються,
надану виробником або від його імені,
яка повинна складатися із сум: вартості
матеріалів та витрат, понесених
виробником при виробництві оцінюваних
товарів; обсягу прибутку та загальних
витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно
відображається при продажу товарів
того ж класу або виду, що й оцінювані
товари, які виготовляються виробниками
у країні експорту для експорту в
Україну; загальних витрат при продажу в
Україну з країни вивезення товарів
того ж класу або виду

Як зауважено відповідачем, інформація
для застосування зазначених методів у
митниці відсутня, оскільки митний
орган не володіє інформацією щодо
продажу (відчуження) товарів на митній
території України, оскільки не
здійснює контролю за товарами після їх
митного оформлення та випуску у
вільний обіг.

Водночас, судом встановлено, що дане
твердження не відповідає дійсності,
оскільки такі відомості (інформація
органів виконавчої влади в галузі
статистики) було надано позивачем
листом від 16.01.2014 № 10/14-22 про надання
додаткових документів, поданих у
відповідності до вимог частини 8 статті
55 Митного кодексу України.

Так, відповідно до частини 1 статті 452
Митного кодексу України інформація
щодо обсягів експорту та імпорту
конкретних видів товарів надається
центральним органам виконавчої влади
за їх вмотивованим запитом (одноразово)
або на підставі міжвідомчих угод про
інформаційний обмін (регулярно).

Спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
статистики є Державна служба
статистики України (Указом Президента
України від 06.04.2011 № 396/2011), у тому числі
і з питань статистики зовнішньої
торгівлі.

Враховуючи наявні дані Державної
служби статистики України (лист від
11.12.2013 №15.1-20/1683Пі), середня вартість
імпорту товарів за кодом УКТ ЗЕД
"лосось атлантичний Salmo Salar" з Чілі у
жовтні 2013 року 4,4789 доларів США/кг.

Як встановлено під час розгляду справи
заявлена позивачем митна вартість
товару (оселедців) становила 4,4568 - 4,4627
доларів США/кг, відповідачем визначена
митна вартість даного товару на рівні
5,80 - 6,00 доларів США/кг.

Відтак, визначена органом доходів і
зборів митна вартість товарів
перевищує середню вартість імпорту
цього товару з Чілі в Україну на 29% та 34%,
у той час як заявлена ТОВ "Сільпо ПДВПП"
митна вартість практично дорівнює
середній вартості імпорту цього товару
з Чілі в Україну в жовтні 2013 року.

Поряд із вищевказаним суд звертає
увагу на те, що згідно опису графи 33
розділу 2 Правил заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів,
затверджених наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 2012 року
№598, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 01 червня 2012 року за
№883/21195, у випадку визначення митної
вартості оцінюваних товарів із
застосуванням резервного методу
(стаття 64 Кодексу) зазначаються
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
її визначенні.

Проте, в оскаржуваних рішеннях не
зазначено докладну інформацію та
джерела, які використовувалися митним
органом при визначенні митної вартості
товарів.

Між тим, посилання на використання
цінової бази Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби у
Рішенні допускається тільки при
визначенні митної вартості відповідно
до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з
обов'язковим зазначенням номера та
дати митної декларації, яка була взята
за основу для визначення митної
вартості оцінюваних товарів, з
поясненнями щодо зроблених коригувань
на обсяг партії ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, умов
поставки, комерційних умов тощо.

Аналогічна вимога міститься у статті 64
Митного кодексу України, яка визначає
правила та умови застосування
резервного методу для визначення
митної вартості товарів, частиною 2 та
пунктом 7 частини 3 якої передбачено, що
митна вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) органами доходів і зборів
митних вартостях та не може
визначатися на підставі довільної чи
фіктивної вартості.

Водночас, відповідачем в оскаржуваних
рішеннях не вказано раніше визнану
(визначену) митну вартість, що
підтверджує її визначення на підставі
довільної вартості в порушення
вказаних норм Митного кодексу України.

Згідно частини 4 статті 57 Митного
кодексу України застосуванню
другорядних методів передує процедура
консультацій між органом доходів і
зборів та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій орган
доходів і зборів та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 "Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів", затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 №598, зареєстрованого в
Мін'юсті 01.06.2012 за № 883/21195, у графі також
вказується про проведення процедури
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору методів визначення митної
вартості товарів відповідно до вимог
статей 59 - 61 Кодексу. Результати
проведеної консультації, а також
причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів (наприклад, відсутня
інформація щодо вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів),
фіксуються у графі.

Як вбачається з оскаржуваних рішень, у
графі 33 зазначено, що процедура
консультацій проведена та вказані
причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів, окрім резервного.

Проте, відображення даного факту у
рішенні не є достатнім та
беззаперечним доказом проведення
консультації у разі заперечення цього
факту декларантом, оскільки
консультація проводиться до прийняття
рішення.

Так, митне оформлення товарів
здійснювалось шляхом електронного
декларування. При цьому, ніякої іншої
інформації, крім вимоги про надання
додаткових документів та прийнятого
рішення про коригування митної
вартості до ТОВ "Сільпо ПДВПП" не
надходило, що свідчить про відсутність
зі сторони митного органу будь-якої
спрямованості на діалог з декларантом
з метою визначення основи митної
вартості. Також ТОВ "Сільпо ПДВПП" не
засвідчувало жодним чином запис у
рішеннях про коригування митної
вартості про проведення консультацій,
що також підтверджується матеріалами
справи.

При цьому, у графі 33 оскаржуваних
рішеннях не зафіксовані результати
проведеної консультації, а лише
вказані причини через які не можуть
бути застосовані попередні методи
визначення митної вартості товарів.

Верховний Суд України неодноразово у
своїх рішеннях зазначав, що
дискреційні функції митних органів
мають законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До таких, зокрема, належать
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів. Так, Верховний
Суд України зазначає, що у разі незгоди
митного органу із митною вартістю
імпортованого товару він відповідно до
вимог статті 266 Митного кодексу України
зобов'язаний провести процедуру
консультацій, у ході яких мав би дійти
висновків щодо застосування того чи
іншого методу визначення митної
вартості товарів. (постанови
Верховного Суду України від 14.05.2013 у
справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у справі № 21-
56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від
14.11.2011 у справі № справа N 21-213а11, від
06.02.2012 у справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у
справі № 21-197а12).

Підсумовуючи вищенаведене суд
зазначає, що відповідно до частини 7
статті 54 Митного кодексу України у разі
якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відтак, оскільки митницею при
невизнанні митної вартості, заявленої
ТОВ "Сільпо ПДВПП" та визначенні митної
вартості за іншим, відмінним від
першого, методом, не обґрунтовано із
посиланням на надані декларантом
документи, причини неможливості
застосування першого методу
визначення митної вартості, митна
вартість повинна бути визнана
автоматично.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про те, що оскаржувані
рішення про коригування митної
вартості товарів від 22.10.2013
№100250000/2013/500342/2 та від 28.10.2013
№100270000/2013/310251/2 прийняті відповідачем
безпідставно та підлягають скасуванню.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, Відповідачем не надано суду
належних та достатніх доказів на
підтвердження позиції щодо
правомірності застосування норм
митного законодавства, а відтак,
Відповідач не довів суду правомірність
прийняття оскаржуваних рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір, доказів
понесення ним інших судових витрат
суду не надано. Таким чином, витрати по
сплаті судового збору підлягають
присудженню з Державного бюджету
України на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів від 22.10.2013
№100250000/2013/500342/2 та від 28.10.2013
№100270000/2013/310251/2.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сільпо ПДВПП" () витрати по сплаті судового
збору в сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн.
70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Василенко Г.Ю.