Справа № 9101/52775/2012
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2013-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2013 р.справа № 2а-6466/10/0470

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чабаненко
С.В.

суддів: Іванова С.М.
Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимовій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Криворізької
північної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
жовтня 2011 р. у справі № 2а-6466/10/0470

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Північної міжрайонної Державної
податкової інспекції у м. Кривому Розі

про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2010 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Північної
міжрайонної Державної податкової
інспекції у м. Кривому Розі в якому
просить визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення № /0/2812/10/17-311
від 12.02.2010 р. про визначення суми
податкового зобов'язання по податку з
доходів найманих працівників у сумі
161,25 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 322,50 грн., №
/0/2811/10/17-311 від 12.02.2010 р. про
визначення суми податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності та
самозайнятих осіб у сумі 51381,61 грн.,
№/0/2813/10/17-311 від 12.02.2010 р. про
визначення суми податкового
зобов'язання по надходженню від сплати
збору за забруднення навколишнього
природного середовища до фонду охорони
навколишнього середовища частково у
сумі 1695,87 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 847,94 грн., №
/0/2814/10/17-311 від 12.02.2010 р. про
визначення суми податкового
зобов'язання податку на додану
вартість по вітчизняних товарах у сумі
46940,00 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 23470,00 грн..

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
жовтня 2011 року позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено
частково: скасовано податкове
повідомлення рішення Північної
міжрайонної державної податкової
інспекції у м. Кривому Розі
№/0/2811/10/17-311 від 12.02.2010 р.

Постанову суду мотивовано тим, що
податковий орган в ході перевірки та
при винесення податкових повідомлень
- рішень діяв відповідно до вимог
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб", Закону України "Про
податок на додану вартість", Закону
України "Про охорону навколишнього
природного середовища", Постанови
Кабінету Міністрів України "Про
затвердження Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього середовища і стягнення
цього збору", Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян", а доводи на які
посилається позивач не спростовують
висновків податкового органу,
зазначених в акті, на підставі якого
були прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення № /0/2812/10/17-311
від 12.02.2010 р., №/0/2813/10/17-311 від 12.02.2010
р. та № /0/2814/10/17-311 від 12.02.2010 р.

Однак, висновки викладені в акті
перевірки №5/17-311/НОМЕР_1 від 01.02.2010 року
щодо неправомірного віднесення
підприємцем до складу валових витрат
суми амортизаційних відрахувань у
відповідних розмірах не відповідають
чинному законодавству, факт заниження
позивачем оподатковуваного доходу у
вказаних розмірах не знайшов
підтвердження в ході розгляду даної
справи, тому відсутні підстави для
визначення йому суми зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на суму
51381,61 грн.. А отже, податкове
повідомлення-рішення №/0/2811/10/17-311
від 12.02.2010 р. підлягає скасуванню.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, не
погодившись з рішенням суду, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права судом першої
інстанції, просить скасувати
постанову, та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Не погодившись з постановою суду,
Криворізькою північною об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області подано
апеляційну скаргу, згідно якої
скаржник просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 20 жовтня 2011
року у справі № 2а-6466/10/0470, як таку що
винесена, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволені
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в його апеляційній скарзі, просив
скасувати оскаржену постанову, та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив скасувати оскаржену
постанову, та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволені позовних
вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційних скарг,
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційних
скарг, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи, Північною міжрайонною
державною податковою інспекцією
м.Кривого Рогу Дніпропетровської
області проведена документальна
планова виїзна перевірка фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2007 року по 30.09.2009 року, за
результатами якої був складений Акт
від 01.02.2010 року №5/17-311/НОМЕР_1, яким
встановлено, що підприємцем порушено:

- ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян", в результаті донараховано
податок з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
за період, що перевірявся, на суму 51381,61
грн.;

- пп. 6.3.3 п. 6.3 ст. 6 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб", в
результаті донараховано податок з
доходів найманих працівників за
період, що перевірявся, на суму 161,25 грн.;

- пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість", в
результаті занижено податок на додану
вартість у періоді, що перевірявся, на
загальну суму 46940,00 грн.;

- п. 2 Постанови Кабінету Міністрів
України "Про затвердження Порядку
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього середовища
і стягнення цього збору", в результаті
донараховано збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за ІV квартал 2008 року в сумі 1695,87 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення №/0/2812/10/17-311
від 12.02.2010 р. про визначення суми
податкового зобов'язання по податку з
доходів найманих працівників у сумі
161,25 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 322,50 грн.,
№/0/2811/10/17-311 від 12.02.2010 р. про
визначення суми податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності та
самозайнятих осіб у сумі 51381,61 грн.,
скасувати податкове
повідомлення-рішення №/0/2813/10/17-311
від 12.02.2010 р. про визначення суми
податкового зобов'язання по
надходженню від сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища до фонду охорони
навколишнього середовища у сумі 1695,87
грн. та штрафних (фінансових) санкцій у
сумі 1017,94 грн., №/0/2814/10/17-311 від
12.02.2010 р. про визначення суми
податкового зобов'язання податку на
додану вартість по вітчизняних товарах
у сумі 46940, 00 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 23470,00 грн.,
які в ході адміністративного
оскарження були залишені без змін.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про задоволення позову в частині
скасування податкового повідомлення
рішення від 12.02.2010 р. №/0/2811/10/17-311
про визначення суми податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності та
самозайнятих осіб у сумі 51381,61 грн.,
виходячи з того, що висновки викладені
в Акті перевірки щодо неправомірного
віднесення підприємцем до складу
валових витрат суми амортизаційних
відрахувань у відповідних розмірах не
відповідають чинному законодавству, а
також заниження позивачем
оподатковуваного доходу у вказаних
розмірах спростовуються матеріалами
справи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, враховуючи наступне.

Згідно п. 2.2.1. Акту перевірки перевіркою
правильності визначення валового
доходу, відображеного в деклараціях
про доходи, з даними про суми валового
доходу, встановленими в ході перевірки,
виявлено розбіжності, а саме за 2008 рік
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
занижено валовий доход у сумі 51566,66 грн.

На порушення ст. 13, 14 Декрету № 13-92 ФОП
ОСОБА_1 занижено валовий доход за 2008р. у
сумі 30733,33 грн. (контрагент - ТОВ "СЕВЛ"), у
сумі 20833,33 грн. (контрагент - ПП "ФЕМІДА").

Судом першої інстанції встановлено, що
15.12.2007р. позивачем був укладений
договір № 1П/05 з ТОВ "СЕВЛ" на постачання
металопрокату, запчастин, транспортних
послуг, муки, цукру, зерна та інш.
продуктів, та 01.01.2007 р. укладений
договір № 3-01/08 з ПП "Феміда" на
постачання будматеріалів,
металопрокату, транспортних послуг,
муки, цукру, зерна та інш. товарів.

Згідно зазначених договорів - п.9.2 та
п.5.1 відповідно - договори діють до
виконання сторонами прийнятих на себе
обов'язків. Тому, у зв'язку з тим, що
господарські операції не відбулись в
повному обсязі, зазначені договори
діють до теперішнього часу.

Що стосується різниці між сумами, то ці
суми були повернуті цим підприємствам
згідно їх листів протягом 2008-2010 p.p.,
оскільки господарські операції не
відбулися не з вини позивача.

Листами від 10.05.2011 р. (№ 52/05-11, ТОВ "СЕВЛ")
та від 12.05.2011 (№ 1205/11 від ПП "ФЕМІДА") дані
підприємства сповістили позивача про
відсутність будь-яких претензій та
готовність у подальшому вести з ним
господарські операції.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 не отримано
доходу з зазначених операцій, а тому
висновок щодо заниження доходу не
відповідає дійсності.

В акті перевірки зазначено, що ФОП
ОСОБА_1 на порушення ст..13.14.декрету №13-92
завищено валові витрати у 2008р. в сумі
172010,73 грн.., у 2009 р (І-Ш кв.) в сумі 118966,67
грн., а саме підприємцем віднесено до
складу валових витрат у 2008р, 2009 р (І-Ш
кв.) суми амортизаційних нарахувань.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суд першої інстанції,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" №13-92
від 26.12.1992 року, який втратив чинність,
крім розділу IV у частині оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, який
застосовується з урахуванням положень
п.9.12 ст.9 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003
року та діє до набрання чинності
спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності,
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Частиною 3 ст.13 розділу IV вказаного
Декрету передбачено, що до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно із
Законом України "Про оподаткування
прибутку підприємств" №334/94-ВР від
28.12.1994 року.

Згідно з положеннями Додатку №7 "Про
склад валових витрат виробництва
(обігу), що виключаються з валового
доходу платників податку - фізичних
осіб" до Інструкції про оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом ГДПІ України №12
від 21.04.1993 року, яка визначає порядок
застосування положень вищезазначеного
Декрету, фізична особа - платник
податку не є юридичною особою і
платником податку на прибуток, не має
обов'язку вести бухгалтерській облік,
тому формує витрати за переліком ст.5
"Валові витрати" та відповідно до ст.8
"Амортизація" Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
№334/94-ВР від 28.12.1994 року з деякими
особливостями.

Так, положення ст.5 Закону
застосовуються в частині
підтвердження первинними документами
витрачених сум згідно із операціями, за
результатами або за участю яких у
податковому періоді безпосередньо
отриманий дохід. До податкової
декларації за звітний податковий
період, включаються тільки прямі
валові витрати, що відповідають
фактичній сумі отриманого в цьому
періоді валового доходу в будь-якій
формі від визначеного виду діяльності
та підтверджені документально. А
відповідно до ст.8 Закону можливо
додатково зменшити валовий дохід на
суми витрат, які підлягають
амортизації і не перевищують розмір
амортизаційних відрахувань,
нарахованих шляхом застосування норм
амортизації до балансової вартості
груп основних фондів, лише у випадку
ведення бухгалтерського обліку
балансової вартості груп основних
фондів.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що при визначенні
сукупного чистого доходу, як об'єкту
оподаткування, до розрахунку
приймаються фактично отримана у
звітному періоді фізичною особою -
суб'єктом підприємницької діяльності
сума валового доходу та фактично
витрачена у зв'язку з отриманням цього
доходу сума витрат. До складу витрат
можливим є включення амортизаційних
відрахувань, нарахованих шляхом
застосування норм амортизації до
балансової вартості груп основних
фондів у випадку ведення
бухгалтерського обліку балансової
вартості груп основних фондів.

Колегія суддів не погоджується з
тлумаченням відповідача норми ч.2, ч.3
ст.13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" №13-92 від 26.12.1992 року таким
чином, що статус суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи, як особи, що не має обов'язку
вести бухгалтерський облік складу
основних фондів, які підлягають
амортизації, позбавляє її права
нараховувати амортизацію. Зміст
вказаної норми зводиться до того, що
нарахування амортизації суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою допустимо, але під умовою
ведення нею бухгалтерського обліку
складу основних фондів та
застосуванням відповідних норм
амортизації до певних груп основних
фондів, а також використання таких
об'єктів у підприємницькій діяльності
при отриманні доходу.

Окрім цього, Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено
фізичній особі-підприємцю надається
право вести спрощений облік доходів і
витрат, при цьому не позбавляє його
права вести бухгалтерський облік
валових витрат основних фондів, що
підлягають амортизації та витрат на
підтримку транспорту в
технічно-справному стані. Отже
висновок податкового органу про
відсутність у позивача права
здійснювати облік основних засобів та
включати до валових витрат
амортизаційних нарахувань, є невірним.

Позивачем нараховувалась амортизація
по основним фондам згідно належного
йому майна, яке використовувалось ним у
господарській діяльності з метою
одержання доходу.

Нарахування амортизації здійснювалось
позивачем за документами
бухгалтерського обліку балансової
вартості груп основних фондів, що
підлягають амортизації, які досліджені
перевіряючими в ході перевірки, проте
правильність самих розрахунків
амортизаційних нарахувань
перевіряючими не встановлювалась,
оскільки на думку перевіряючих сам
облік не мав вестись, так як законом не
передбачений для підприємців -
фізичних осіб.

Отже, заниження позивачем
оподатковуваного доходу у вказаних
розмірах спростовується матеріалами
справи, у зв'язку з чим відсутні
підстави для визначення йому суми
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності на суму 51381,61 грн.

Колегія суддів погоджується в
висновками суду першої інстанції про
правомірність прийняття податкового
повідомлення-рішення від 12.02.2010 р.
№/0/2812/10/17-311 та зазначає наступне.

Перевіркою правомірності надання та
застосування податкових соціальних
пільг по податку з доходів фізичних
осіб до доходу у вигляді заробітної
плати в Акті перевірки було
встановлено, що підприємцем ОСОБА_1
порушено вимоги пп. 6.3.3. п. 6.3. ст. 6 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб", а саме, до місячного доходу
ОСОБА_3 у вигляді заробітної плати за
основним місцем роботи у 2008-2009 p.p.
застосована податкова соціальна
пільга (в 2008 р. - 257,50 грн., в 2009 р. - 302,50
грн.), при цьому робітник в
перевіряємому періоді був
зареєстрований в державній податковій
інспекції як платник податків фізична
особа-підприємець.

Відповідно до п.6.1 ст.6 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
№889 (далі - Закон №889) з урахуванням норм
пункту 6.5 цієї статті платник податку
має право на зменшення суми загального
місячного оподатковуваного доходу,
отримуваного з джерел на території
України від одного працедавця у
вигляді заробітної плати, на суму
податкової соціальної пільги.

Згідно пп. 6.3.3 п.6.3 ст.6 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
податкова соціальна пільга не може
бути застосована до інших доходів
платника податку, якщо він отримує
протягом звітного податкового місяця
одночасно такі доходи, як доходи
самозайнятої особи від
підприємницької діяльності, а також
іншої незалежної професійної
діяльності.

Отже, фізична особа-підприємець ОСОБА_1
не мав права застосовувати податкову
соціальну пільгу до місячного доходу
ОСОБА_3.

Посилання позивача в апеляційні скарзі
на те, що ОСОБА_3 здавала декларації з
нульовими доходами, тобто ніяких
доходів від підприємницької
діяльності вона не отримувала суд
розцінює критично, оскільки
відповідними належними та допустимими
доказами такі обставини не
підтверджені.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 12.02.2010 р. №/0/2814/10/17-311 колегія
суддів зазначає наступне.

Проведеною перевіркою відображених
показників за перевіряємий податковий
період встановлено завищення
задекларованих суб'єктом
підприємництва показників всього у
сумі 46940,00 грн., в т.ч. по періодах: липень
2007 р. - 667,00 грн., серпень 2007р. - 26133,00 грн.,
вересень 2007р. - 6000,00 грн., листопад 2007р.
-7833,00 грн., серпень 2008р. - 5833,00 грн., лютий
2009р. - 474,00 грн.

В ході перевірки було встановлено, що
згідно реєстру отриманих та виданих
податкових накладних відсутні
податкові накладні у визначені
податкові періоди.

Відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, висновок суду першої
інстанції щодо неправомірності
включення позивачем до складу
податкового кредиту за період з липня
2007 року по вересень 2009 року суми в
розмірі 46940,00 грн. є обґрунтованим та
відповідає приписам норми
матеріального Закону України.

Доказів, які б спростовували такі
висновки - суду не надано.

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
правомірності визначення податкового
зобов'язання та застосування штрафної
санкції зі збору за забрудненням
навколишнього природного середовища,
виходячи з наступного.

Перевіркою встановлено, що згідно
наданих первинних документів, фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 для
здійснення господарської діяльності
використовував орендовані
автотранспортні засоби за період з ІІІ
кварталу 2007 року - III квартал 2009 року.

Відповідно до Закону України ''Про
охорону навколишнього природного
середовища" фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 повинен обчислювати і
сплачувати збір за забруднення
навколишнього природного середовища
пересувними джерелами забруднення, але
на порушення Постанови Кабінету
Міністрів України від 01.03.1999 року № 303
"Про затвердження Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього середовища і стягнення
цього збору", яка встановлює обов'язок
сплати збору за забруднення
навколишнього природного середовища
та п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" підприємець не
надав до Північної МДПІ податковий
розрахунок збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за IV квартал 2008р. з обчисленням суми
збору.

Пунктом "г" ст.41 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" економічні заходи
забезпечення охорони навколишнього
природного середовища передбачають:

встановлення нормативів збору і
розмірів зборів за використання
природних ресурсів, викиди і скиди
забруднюючих речовин у навколишнє
природне середовище на утворення і
розміщення відходів та інші види
шкідливого впливу, утворення
радіоактивних відходів (включаючи вже
накопичені) та тимчасове зберігання
радіоактивних відходів їх виробниками.

Частиною 4 ст.44 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" передбачено, що збори
підприємств, установ, організацій, а
також громадян за викиди і скиди
забруднюючих речовин у навколишнє
природне середовище, розміщення
відходів та інші види шкідливого
впливу в межах лімітів відносяться на
витрати виробництва, а за перевищення
лімітів стягуються з прибутку, що
залишається в розпорядженні
підприємств, установ, організацій чи
громадян.

Відповідно до абз.2 п.4 Порядку
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища і стягнення цього збору
суми збору, який справляється за викиди
пересувними джерелами забруднення,
обчислюються платниками збору
самостійно на підставі нормативів
збору за ці викиди виходячи з кількості
фактично використаного пального та
його виду відповідно до таблиць 1.4 - 1.6
додатка 1 і визначених за місцем
перебування платників збору на
податковому обліку коригуючих
коефіцієнтів, наведених у таблицях 2.1,
2.2 додатка 2.

Згідно п.9 Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору платники збору
складають податкові розрахунки за
формою, затвердженою центральним
органом державної податкової служби,
наростаючим підсумком за квартал,
півріччя, дев'ять місяців та рік і
подають їх протягом 40 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем податкового (звітного) кварталу,
до органів державної податкової
служби.

Пунктом 13 Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору передбачено, що
платники несуть відповідальність за
правильність обчислення та своєчасну
сплату збору згідно із законодавством.

Відповідно до пп.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" платник податків самостійно
обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації.

Згідно пп.17.1.1, 17.1.2 п.17.1 ст.17 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" платник податків, що не подає
податкову декларацію у строки,
визначені законодавством, сплачує
штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за кожне таке неподання або її
затримку. У разі коли контролюючий
орган самостійно визначає суму
податкового зобов'язання платника
податків за підставами, викладеними у
підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, додатково до
штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1
цього пункту, платник податків сплачує
штраф у розмірі десяти відсотків суми
податкового зобов'язання за кожний
повний або неповний місяць затримки
податкової декларації, але не більше
п'ятдесяти відсотків від суми
нарахованого податкового зобов'язання
та не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Суд критично розцінює доводи позивача
стосовно того, що податкові розрахунки
за відповідною формою були своєчасно
направлені в електронному вигляді до
податкової служби, однак через збій в
комп'ютерній мережі податковою службою
не були отримані, оскільки податкове
законодавство передбачає певну
відповідальність за порушення його
вимог незалежно від причин невиконання
вимог цього законодавства..

А отже, податкове повідомлення-рішення
№ /0/2813/10/17-311від 12.02.2010 р. прийнято
правомірно, з додержанням
законодавства, що не спростовується
матеріалами справи.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що постанова суду
першої інстанції про часткове
задоволення позову ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні усіх
обставин справи в їх сукупності.
Порушень норм процесуального закону,
які б могли призвести до прийняття
невірного рішення, не встановлено.

Отже, доводи апеляційних скарг не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
тому не можуть бути підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції та застосування ст. 202 КАС
України.

Керуючись ст.55, ст.196, п.1.ч.1 ст.198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.206 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Криворізької
північної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 20 жовтня 2011
р. у справі № 2а-6466/10/0470 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
жовтня 2011 р. у справі № 2а-6466/10/0470 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС
України.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
А.В. Шлай