Справа № 2а/442/2/2013,2а/442/1/2014
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
Справа №
876/1948/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В.,

Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Ливак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 31 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного
управління МВС України у Львівській
області, Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
виплатити недоплачені суми щомісячної
надбавки як інваліду війни 3 групи в
період з 01.07.2005р. по 31.12.2006р. та в період з
01.01.2007р. по 30.09.2011р.,-

В С Т А Н О В И В :

05.08.2009р. ОСОБА_2 звернувся з
адміністративним позовом в суд до
Управління фінансового забезпечення
та бухгалтерського обліку Головного
управління МВС України у Львівській
області, Управління пенсійного
забезпечення військовослужбовців та
деяких інших категорій громадян
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області, третьої
особи: Головного управління Пенсійного
фонду України у Львівській області про
визнання дій відповідачів
неправомірними та зобов'язання
виплатити недоплачені суми щомісячної
надбавки, як інваліду війни 3 групи, в
період з 01.07.2005р. по 31.07.2009р.

Позивачем неодноразово подавались
заяви про уточнення (збільшення)
позовних вимог та згідно остаточної
редакції відповідачами зазначив
Головне управління МВС України у
Львівській області (далі-ГУ МВС) та
Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області (далі-ГУ
ПФ) та просив: визнати неправомірними
дії ГУ МВС щодо невиплати йому у
повному розмірі суми щомісячної
надбавки, як інваліду війни 3 групи, в
період з 01.07.2005р. по 31.12.2006р.; визнати
неправомірними дії ГУ ПФ щодо
невиплати йому у повному розмірі суми
щомісячної надбавки, як інваліду війни
3 групи в період з 01.01.2007р. по 30.09.2011р.;
зобов'язати ГУ МВС виплатити йому
недоплачену суму щомісячної надбавки,
як інваліду війни 3 групи, в період з
01.07.2005р. по 31.12.2006р. в сумі 11 058,48 грн.;
зобов'язати ГУ ПФ виплатити йому
недоплачену суму щомісячної надбавки,
як інваліду війни 3 групи в період з
01.01.2007р. по 30.09.2011р. в сумі 54 671,90 грн.

Постановою Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 31 січня 2014 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_2 оскаржив його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт просить
постанову Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 31 січня 2014 року скасувати
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції недостатньо досліджені
докази та обставини справи, рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що Закон України «Про
внесення змін до Закону України Про
статус ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту» від 05.10.2005р., яким
встановлено значно менший розмір
підвищення до пенсії інвалідам війни,
вважає неконституційним, оскільки
такий Закон звужує обсяг гарантованих
Конституцією прав, про що
Конституційний Суд України у своєму
рішенні від 11.10.2005р. №8-рп/2005 зазначив,
що згідно зі ст.22 Конституції України
закріплені нею права і свободи не є
вичерпними, гарантуються і не можуть
бути скасовані.

В судовому засіданні апелянт
апеляційну скаргу підтримав.
Представники відповідачів вважали
рішення суду першої інстанції законним
та просили апеляційну скаргу
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги в їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін з
наступних підстав.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції,
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно вимог п.2 постанови Кабінету
Міністрів України №1 від 03.01.2002р. «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» підвищення,
передбачені Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» під час
призначення та перерахунку пенсій
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення», Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» проводиться виходячи з
розміру 19,92 грн., які не визнавалась
незаконними чи неконституційними.

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України
«Про внесення змін і доповнень до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» №458/95-ВР від 23.11.1995р., який був
чинний до 01.01.2006р., пенсії інвалідам
війни підвищуються: інвалідам 1 групи -
у розмірі 400% мінімальної пенсії за
віком, 2 групи - 350% та відповідно 3 групи -
200% мінімальної пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечувалось позивачем у судовому
засіданні, з 01.07.2005р. по 31.12.2005р. позивач
отримував надбавку, як інвалід 3 групи в
розмірі 200% мінімальної пенсії за віком.

Суд апеляційної інстанції приходить до
переконання, що позов в частині з
01.07.2005р. по 31.12.2005р. є безпідставним,
оскільки позивач отримував надбавку,
як інвалід 3 групи передбачену Законом
України «Про внесення змін і доповнень
до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» №458/95-ВР від
23.11.1995р. в розмірі 200% мінімальної пенсії
за віком з врахуванням вимог Постанови
Кабміну №1 від 03.01.2002р.

01.01.2006р. набрав чинності Закон України
від 05.10.2005р. №2939-IV «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», відповідно до якого
підвищення пенсій інвалідам війни,
обчислюється у відсотках від
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Інвалідам війни 3 групи інвалідності
відповідно до цього Закону підвищення
обчислюється у розмірі 30% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, розмір якого
встановлюється Законом України «Про
державний бюджет України» на
відповідний рік.

Суд апеляційної інстанції наголошує на
тому, що юридична сила
нормативно-правових актів виражає
певну обов'язковість акта взагалі, так
і пріоритетність його один щодо іншого.
Найвищий ступінь такої пріоритетності
виявляється у верховенстві таких видів
нормативно-правових актів, як
Конституція, закони, здатність акта
діяти, впливати, безпосередньо
регулювати суспільні відносини.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009р. №14 та вимог
статті 8 КАС України, у разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше.

Отже, виходячи з принципу
пріоритетності законів, колегія суддів
Львівського апеляційного
адміністративного суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
оскільки Закон України від 05.10.2005р.
№2939-IV «Про внесення змін до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», який
набрав чинності 01.01.2006р. не був визнаний
неконституційним, є чинний та в часі
прийнятий пізніше, тому має пріоритет
по відношенню до норм Закону, який діяв
до 01.01.2006р. та підлягає застосуванню до
спірних правовідносин,

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив
позивачу в задоволенні
адміністративного позову. Доводи ж
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 31 січня 2014 року по справі
№2-а/442/1/2014- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді:
Н.В. Ільчишин

В.Я. Макарик

Повний текст Ухвали виготовлено
16.05.2014р.