Справа № 813/3560/13а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
Справа № 876/10764/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г, Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
17.07.2013 року у справі за позовом ОСОБА_3
до Територіальної державної інспекції
з питань праці у Львівській області про
визнання відповіді незаконною та
зобов'язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_3 звернувся в суду із
адміністративним позовом до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Львівській області про
визнання відповіді відповідача
незаконною та зобов'язати його надати
відповідь на питання у звернені від
27.02.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
27.02.2013 року звернувся до Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Львівській області з письмовою заявою.
Позивач зазначає, що відповідь на
вказане звернення датована 26.03.2013 року
надійшла до нього 26.04.2013 року простим
листом. На поштовому штампі в правому
верхньому куті конверта видно число
місяця - 24. Оскаржувану відповідь
вважає незаконною та просить суд
визнати, що з оскаржуваної відповіді
неможливо встановити: 1) вимагав чи не
вимагав інспектор ТДІП п. Кипибіда Т.Є.
від начальника ВСП «ШБУ-1» ВАТ
«Укрзахідвуглебуд» п. Мельника В.М.
наказ про зарахування позивача в
бригаду ОСОБА_4? 2) зобов'язаний чи
незобов'язаний був інспектор ТДІП п.
Кипибіда Т.Є. вимагати цей наказ від п.
Мельника В.М.? Давав чи не давав п.
Мельник В.М. п. Кипибіді Т.Є. цей наказ?
Зобов'язаний чи не зобов'язаний був п.
Мельник В.М. оформити на нього наказ про
зарахування позивача в бригаду ОСОБА_4
з урахуванням того факту, що зниження
коефіцієнтів трудової участі
супроводжується зниженням заробітної
плати, а одностороннє зменшення
зарплати заборонено п. 4 ст. 97 КЗпП
України? Зобов'язаний чи не
зобов'язаний був п. Мельник В.М.
забезпечити повідомлення про
зменшення зарплати відповідно до п. б ч.
1 ст. 110 КзпП України? Зобов'язаний чи не
зобов'язаний був п. Кипибіда Т.Є.
відреагувати на порушення моїх прав,
передбачених п. 4 ст. 97 п. б ч. 1 ст. 110 ст. 252
-7 КЗпП України незалежно від наявності
«Положення про примінення
коефіцієнтів трудової участі»?
Зобов'язаний чи не зобов'язаний був
встановити п. Кипибіда Т.Є. які
конкретно 2 завдання в липні і 3
завдання в серпні 2009 року відповідно до
п. 4 «Положення про примінення
коефіцієнтів трудової участі» позивач
не виконав?

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 17.07.2013 року
у задоволенні адміністративного
позову відмовлено, оскільки суд не
погодився з доводами позивача.

Не погодившись з таким рішення, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу та просить
скасувати постанову суду першої
інстанції.

При цьому, апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги зокрема тим, що суд
не послався на закони, які регулюють
спірні правовідносини. У постанові
обмежився лише загальним висновком про
правомірність дій відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити, з наступних
мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про
звернення громадян" від 02.10.1996 року393/96
ВР заява - це звернення громадян із
проханням про сприяння реалізації
закріплених Конституцією та чинним
законодавством їх прав та інтересів
або повідомлення про порушення чинного
законодавства чи недоліки в діяльності
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, народних
депутатів України, депутатів місцевих
рад, посадових осіб, а також
висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності.

Відповідно до ст.7 Закону України від
02.10.1996 року393/96, звернення, оформлені
належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України
від 02.10.1996 року 393/96 ВР органи державної
влади, місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

27.02.2013 року ОСОБА_3 звернувся із заявою
до начальника Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Львівській області із питаннями: чи
зобов'язаний був інспектор праці
Кипибіда Т.Є. під час проведення
перевірок 13.11.2009 р., 08.07.2011 р. щодо
виконання припису №13-09-044/1633-1151
начальником ВСП «ШБУ-!» ВАТ
«Укрхзахідвуглебуд» Мельником В.М.
встановити факт відсутності наказу про
зарахування ОСОБА_3 в члени бригади
ОСОБА_4?; чи мала право відповідно до
КЗпП України, колдоговору бригада
ОСОБА_4 знижувати ОСОБА_3 коефіцієнт
трудової участі при відсутності наказу
про зарахування його в члени бригади
ОСОБА_4?; чи законні протоколи бригадних
зборів про розподілення коефіцієнтів
трудової участі без підпису ОСОБА_3?

26.03.2013року за №02-1283/07 Територіальна
державна інспекція з питань праці у
Львівській області надала відповідь
щодо розгляду звернення ОСОБА_3

Розгляд першого питання вирішено
наступним чином, що адміністрацією
підрозділу ВСП «ШБУ-!» ВАТ
«Укрхзахідвуглебуд» наказу про
зарахування ОСОБА_3 в члени бригади
ОСОБА_4 не представлено. Проте, факт
відсутності такого наказу у листі
№1-08/195 від 22.10.2012р. підтвердив начальник
підрозділу Мельник В.М.

По суті розгляду другого питання
зазначено, що жодних документів
(кадрових наказів), які б свідчили про
переміщення ОСОБА_3 у підрозділі
адміністрацією підрозділу відповідача
не представлено.

По суті розгляду третього питання
зазначено, що Положенням про
коефіцієнт трудової участі не
передбачено умови щодо обов'язковості
проставляння підпису всіх працівників
(в т.ч. і ОСОБА_3 у вказаних протоколах).

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, прийшов до
висновку, що відповідачем належним
чином було розглянуто звернення ОСОБА_3
та надано відповідь у встановлені
строки.

Між тим, такий висновок суду першої
інстанції є помилковим, оскільки не
ґрунтується на фактичних обставинах
справи, є суперечливим та не відповідає
вимогам чинного законодавства, з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Відповідно до абз.1 п.2.1 розділу ІІ.
Положення «Про територіальну державну
інспекцію з питань праці у Львівській
області», затверджену наказом
Державної інспекції України з питань
праці від 15.11.2011р. №11 територіальна
державна інспекція з питань праці
згідно покладених на неї завдань
здійснює державний нагляд та контроль
за додержанням підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності,
господарювання, фізичними особами, які
використовують найману працю та працю
фізичних осіб, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування (далі - роботодавці)
законодавства про працю з питань
трудових відносин, робочого часу та
часу відпочинку, нормування праці,
оплати праці, надання гарантій і
компенсацій, пільг для працівників, які
поєднують роботу з навчанням,
дотримання трудової дисципліни, умов
праці жінок, молоді, інвалідів, надання
пільг і компенсацій за важкі та
шкідливі умови праці, забезпечення
спеціальним одягом і спеціальним
взуттям, засобами індивідуального
захисту, мийними та знешкоджувальними
засобами, молоком і
лікувально-профілактичним
харчуванням; проведення обов'язкових
медичних оглядів працівників певних
категорій; дотримання режимів праці та
інших норм законодавства.

Згідно абз.5 п.2.3 наведеного Положення
ТДІзПП для виконання покладених на неї
завдань має право здійснювати
безперешкодно перевірки у виробничих,
службових та адміністративних
приміщеннях роботодавців, а також
перевірки робочих місць працівників,
розташованих поза цими приміщеннями, з
метою нагляду та контролю за
додержанням законодавства про працю
зайнятість населення, ознайомлюватися
під час проведення перевірок з
інформацією, документами і матеріалами
та одержувати від роботодавців
необхідні для виконання повноважень
ТДІзПП копії або витяги з документів,
ведення яких передбачено
законодавством про працю та
законодавством про зайнятість.

Правила абзацу першого та третього ст.
252-6 КЗпП України передбачають, що
зарахування в бригаду нових
працівників провадиться за згодою
колективу бригади. Не допускається
відмова бригади в зарахуванні
працівників, направлених у бригаду в
порядку працевлаштування відповідно
до законодавства (молодих
спеціалістів, випускників навчальних
закладів системи професійно-технічної
освіти, осіб, звільнених від покарання
або примусового лікування та інших).

Бригадири обираються на зборах
колективів бригад (таємним або
відкритим голосуванням) і
затверджуються керівником підрозділу,
до складу якого входять ці бригади.

Норми ст. 256-6 КЗпП України прямо не
передбачають умови оформлення наказу
про зарахування в бригаду нових
працівників.

Згідно Закону «Про трудові колективи і
підвищення їх ролі в управлінні
підприємствами, установами,
організаціями» рішення зборів
(конференції) трудового колективу,
прийняті відповідно до їх повноважень
і діючого законодавства, є
обов'язковими для членів колективу,
адміністрації підприємства, установи,
організації.

Аналізуючи наведені приписи, необхідно
зазначити, що рішення про дачу згоди на
зарахування до складу бригади нових
працівників приймається на зборах
бригади з додержанням правил про
правомочність зборів трудового
колективу і порядку прийняття рішення.

Рішення про виключення із складу
бригади, як і про включення до її
складу, є виключною компетенцією
колективу бригади і має для власника
або уповноваженого ним органу
обов'язковий характер. При вибутті із
складу колективу бригади окремих
працівників або прийнятті до колективу
нових працівників про це видається
наказ власника або уповноваженого ним
органу.

Колегія суддів вважає, що відповідь
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Львівській області щодо
розгляду звернення ОСОБА_3 на підставі
проведених перевірок від 13.11.2009 року та
08.07.2011 року у ВСП «Шахтобудівельне
управління №1» ВАТ «Укрзахідвуглебуд»
не є вичерпною, об'єктивною та
ґрунтовною, що у свою чергу свідчить
про неповний розгляд звернення з
урахуванням повноважень інспекції та
покладених на неї обов'язків щодо
здійснення державного нагляду та
контролю за дотриманням законодавства
про працю.

Крім того, із листа Державної інспекції
України з питань праці, адресованої
ОСОБА_3 та долученої ним до матеріалів
справи, випливає, що під час проведення
перевірки 13.11.2009 року з питань
додержання законодавства про працю у
ВСП «Шляхобудівельне управління №1 ВАТ
«Укрзахідвуглебуд» не досліджувалось
питання застосування до ОСОБА_3
коефіцієнту трудової участі. Державною
інспекцією України з питань праці було
встановлено факт неповного вивчення
питань, поставлених ОСОБА_3 у зверненні
до начальника Територіальної
Державної інспекції з питань праці у
Львівській області.

Після проведення повторної перевірки
на підставі доручення Держпраці
України від 30.05.2013 року №1415/13/21/01/2441-13
встановлено, що ОСОБА_3 не був
зарахований до складу бригади у
порядку, визначеному законодавством.

Стаття 19 Закону України від 02.10.1996
року393/96 встановлює обов'язки органів
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, засобів
масової інформації, їх керівників та
інших посадових осіб щодо розгляду
заяв чи скарг. Зокрема, органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:
об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги; у разі
прийняття рішення про обмеження
доступу громадянина до відповідної
інформації при розгляді заяви чи
скарги скласти про це мотивовану
постанову; на прохання громадянина
запрошувати його на засідання
відповідного органу, що розглядає його
заяву чи скаргу; скасовувати або
змінювати оскаржувані рішення у
випадках, передбачених законодавством
України, якщо вони не відповідають
закону або іншим нормативним актам,
невідкладно вживати заходів до
припинення неправомірних дій,
виявляти, усувати причини та умови, які
сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; у разі
визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Відповідно до ст. 20 Закону України від
02.10.1996 року393/96 ВР звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Із журналу реєстрації вихідної
кореспонденції випливає, що відповідь
ОСОБА_3 на його звернення було
відправлено 26.03.2013 року за №02-1283/07.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що
на конверті (а.с.11), надісланої ТДІзПП у
Львівській області ОСОБА_3,
простежується поштовий штемпель із
зазначенням дати - 24.04.13. Відтак
вбачаються ознаки порушення терміну
розгляду звернення.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на наведене вище, відповідач,
як суб'єкт владних повноважень, не
виконав покладений на нього обов'язок
щодо доказування правомірності дій, а
тому в порядку ст.162 КАС України
необхідно визнати протиправними дії та
зобов»язати відповідача надати
відповідь на звернення у відповідності
до вимог ст.19 Закону України від 02.10.1996
року393/96 ВР.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, неповноту
з'ясування ним обставин, які мають
значення для справи та невідповідність
його висновків дійсним обставинам
справи, що призвело до неправильного
вирішення спору по суті. Відтак,
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової, якою
необхідно задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.3 ч.1 ст. 198,
ст.202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
17.07.2013 року у справі №813/3560/13-а та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Визнати протиправними дії
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Львівській області щодо
дачі відповіді №02-1283/07 від 26.03.2013 року
ОСОБА_3.

Зобов'язати Територіальну державну
інспекцію з питань праці у Львівській
області надати ОСОБА_3 відповідь на
поставлені запитання у зверненні від
27.02.2013 року у відповідності до ст.19
Закону України "Про звернення громадян"
від 02.10.1996 року393/96 ВР.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення постанови в повному
обсязі відповідно до ст.160 КАС України -
з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Н.Г.Левицька

І.М.Обрізко

Повний текст виготовлено 20.05.2014р.