Справа № 813/213/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/213/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГалІО" про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області.
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернулося
Товариство з обмеженою
відповідальністю " ГалІО" (далі -
позивач, ТОВ "ГалІО") з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
відповідач, ДПІ у Сихівському районі м.
Львова) про визнання протиправним та
скасування податкових
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 131007,50 грн., в
т.ч. за основним платежем 104806,00 грн. і за
штрафними (фінансовими) санкціями
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за штрафними санкціями на
Позовні вимоги обґрунтовано
безпідставністю винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, оскільки у
позивача наявні всі підтверджуючі
документи пов'язані із здійсненням
господарської діяльності, вимог
чинного законодавства позивач не
порушував, а висновки податкового
органу щодо відсутності реальних
господарських операцій з ТОВ БК
«Євробуд» та ТОВ «Гарант буд сервіс» є
помилковими та необґрунтованими,
оскільки базуються на виявлених
порушеннях у контрагентів позивача, а
саме на актах про неможливість
проведення зустрічних звірок
зазначених контрагентів та на
відсутності у них основних засобів,
трудових ресурсів, виробничих активів,
технічного персоналу, складських
приміщень та іншого майна, яке
необхідне для здійснення
господарських операцій. Вважає, що
відсутність за місцезнаходженням
даних контрагентів позивача не дає
підстав відповідачу для встановлення
факту відсутності господарських
операцій між позивачем та цим
З приводу накладення штрафних санкцій
позивач зазначив, що підприємство
підтримало оголошений всеукраїнський
страйк і працівники брали у ньому
активну участь, а тому не могли у
визначений час підготувати та надати
для перевірки документи, що вимагалися
податковим органом. Однак, протягом 5
робочих днів позивач надав податковому
органу документи, що визначені в актів
перевірки як відсутні, а тому штрафні
санкції належить скасувати.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві та додаткових
поясненнях /Т.1 а.с.148-150/, просив позов
Представник відповідача проти позову
заперечив повністю з підстав
викладених у письмовому запереченні
/Т.1 а.с.171-173/, вважає позовні вимоги
безпідставними, а винесення податковим
повідомлення-рішення за результатами
проведення перевірки законними і
обґрунтованими, просив у задоволенні
Суд заслухав пояснення представників
сторін, допитав свідка, з'ясував
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги та заперечення, а також
ті, які мають інше значення для
вирішення справи, повно, всебічно та
об'єктивно дослідив докази у справі, та
ДПІ у Сихівському районі м. Львова
проведено позапланову виїзну
питань дотримання податкового
законодавства при здійсненні
взаєморозрахунків із ТОВ «БК Євробуд»
взаєморозрахунків, про що складено акт
№ 521/22-10/35620697 від 10.12.2013 року /Т.1 а.с.20-26/.
Перевіркою виявлено порушення:
- п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу
України - платником податків не надано
посадовим особам органів державної
податкової служби документів, що
належать або пов'язані з предметом
- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 104806,00
За результатами перевірки та на
підставі складеного акта, відповідачем
повідомлення-рішення:
збільшено суму грошового зобов'язання
за штрафними санкціями на суму 510,00 грн.;
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 131007,50 грн., в т.ч. за
основним платежем 104806,00 грн. і за
штрафними (фінансовими) санкціями
Вказані порушення, згідно з актом
перевірки, полягають у тому, що позивач
безпідставно завищив суму податкового
кредиту по господарських відносинах з
ТОВ БК «Євробуд» та ТОВ «Гарант буд
сервіс», оскільки такі операції
фактично не здійснювалися, а також у
ненаданні позивачем до перевірки
первинних документів по операціях з
Не погоджуючись з виявленими
порушеннями позивач подав до
контролюючого органу заперечення № 552
від 19.12.2013 року /Т.1 а.с. 12-14/, однак
вважаючи заперечення таким, що подано
не в установленому порядку, з
порушенням п. 86.7 ст. 86 ПК України,
відповідач залишив його без розгляду
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.
Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України (далі - ПК України),
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст.
198 ПК України, вважається дата тієї
події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.
Як зазначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
У п. 201.8 ст. 201 ПК України визначено, що
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (п. 201.6 ПК
Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг). У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п. 198.6 ст. 198
Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Виходячи з вимог Закону України від
16.07.1999 р. № 996-ХIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі - Закон № 966-ХІV)
обґрунтування відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.
У ст. 2 Закону № 966-ХІV визначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 Закону №
966-ХІV, бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.
Крім того, Наказом ДПА України № 143 від
29.03.2003 року «Про затвердження форми
декларації з податку на прибуток
підприємства та порядку її складання»,
передбачено, що дані, наведені в
декларації, повинні підтверджуватись
первинними документами обліку та
відповідати податковому обліку
Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п.
2 Положення про документальне
збереження записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України № 88 від
24.05.1995 року та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704.
Відповідно до пп. 1.2 п. 1 вказаного
Положення, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (пп. 2.1 п. 2 Положення).
Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону № 966-ХІV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (п.
2 ст. 9 Закону № 966-ХІV).
Частиною 5 ст. 8 Закону № 966-ХІV
передбачено, що підприємство
самостійно визначає облікову політику;
обирає форму бухгалтерського обліку як
певну систему регістрів обліку,
порядку і способу реєстрації та
узагальнення інформації в них з
додержанням єдиних засад, встановленим
цим Законом, та з урахуванням
особливостей своєї діяльності і
технології обробки облікових даних;
розробляє систему і форму
внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів.
Отже, господарські операції повинні
підтверджуватися належними первинними
документами і лише ті документи, які
відповідають зазначеним вище вимогам,
можуть бути визнані допустимими
засобами доказування відповідної
господарської операції. У протилежному
випадку є обґрунтовані підстави для
висновку про відсутність самої
господарської операції.
Тим не менше, надання податковому
органу належним чином оформлених
документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди
(бюджетного відшкодування з бюджету) є
підставою для її одержання, якщо
податковим органом не встановлено та
не доведено, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.
Зокрема, на необґрунтованість
податкової вигоди (тобто безпідставне
зменшення сум податкових зобов'язань
до сплати в бюджет, отримання
бюджетного відшкодування тощо) можуть
також вказувати, підтверджені
належними доказами доводи податкового
органу, щодо відсутності первинних
документів; обліку з метою
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані із фактом
виникнення податкової вигоди якщо для
цього виду діяльності також потрібне
здійснення й облік інших господарських
операцій; здійснення операцій з
товаром, що не вироблявся або не міг
бути вироблений в обсязі, зазначеному
платником податків у документах
обліку; відсутність основних засобів
та виробничих потужностей для
досягнення результатів позитивної
підприємницької, економічної
діяльності; неможливості реального
здійснення платником податків
зазначених операцій з урахуванням
часу, місця знаходження майна або
обсягу матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для виробництва
товарів, виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.
Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Предметом доказування відповідно до ч.
1 ст. 138 КАС України є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.
На підтвердження реальності
здійснення господарських операцій з
ТОВ БК «Євробуд» позивачем надано:
- договір про надання послуг № 0109-6
від 01.09.2011 року, згідно з яким ТОВ БК
«Євробуд» (виконавець) зобов'язується
за завданням ТОВ «ГалІО» (замовника)
надати рекламні послуги в порядку та на
умовах визначених договором (п. 1.1
Договору) /Т.1 а.с.92/;
- податкові накладні виписані
контрагентом /Т.1 а.с.66-74/;
- акти здачі-приймання робіт
підписані позивачем і контрагентом /Т.1
- виписки про операції з банку /Т.1
- реєстри виданих та отриманих
податкових накладних за
вересень-грудень 2011 року /Т.1 а.с.95-133/.
На підтвердження реальності
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Гарант буд сервіс» позивачем
- договір про надання послуг № від
03.11.2011 року, згідно з яким ТОВ «Гарант
буд сервіс» (виконавець) зобов'язується
вести справи ТОВ «ГалІО» (замовника)
щодо виготовлення та розміщення
рекламного продукту (публікацій в
пресі, трансляцій на радіо та
телебаченні, виготовлення
поліграфічної продукції,
розповсюдженню рекламних листівок,
друку на сувенірній продукції,
виготовлення та розміщення рекламної
інформації на об'єктах зовнішньої
реклами, друк рекламних постерів,
написання статей та рекламних текстів,
підготовку та розсилку рекламних
звернень (листівок) офісами України та
поштовими скриньками містами України,
розробка оригінал-макетів) (п. 1.1
Договору) /Т.1 а.с.93/;
- договір про надання послуг № від
01.12.2011 року, згідно з яким ТОВ «Гарант
буд сервіс» (виконавець) зобов'язується
вести справи ТОВ «ГалІО» (замовника)
щодо виготовлення та розміщення
рекламного продукту (публікацій в
пресі, трансляцій на радіо та
телебаченні, виготовлення
поліграфічної продукції,
розповсюдженню рекламних листівок,
друку на сувенірній продукції,
виготовлення та розміщення рекламної
інформації на об'єктах зовнішньої
реклами, друк рекламних постерів,
написання статей та рекламних текстів,
підготовку та розсилку рекламних
звернень (листівок) офісами України та
поштовими скриньками містами України,
розробка оригінал-макетів) (п. 1.1
Договору) /Т.1 а.с.94/;
- податкові накладні виписані
контрагентом /Т.1 а.с.50-57/;
- акти здачі-приймання робіт
підписані позивачем і контрагентом /Т.1
- виписки про операції з банку /Т.1
- реєстри виданих та отриманих
податкових накладних за
вересень-грудень 2011 року /Т.1 а.с.95-133/.
Також, позивачем надано суду взірці
рекламної продукції, що виготовлена на
замовлення позивача та розповсюджена
відповідними контрагентами /Т.2 а.с.6-11/.
Однак, на взірцях відсутній тираж, та з
них неможливо встановити ким замовлена
і ким виготовлена ця рекламна
продукція та де вона розповсюджена, а
також співставити з актами виконаних
робіт по кількості та розміру.
Також, позивачем надано
оборотно-сальдові відомості по
рахунку: 361 за вересень-грудень 2011 року
на підтвердження співпраці з великою
кількістю контрагентів, однак на
вимогу суду не надано
оборотно-сальдових відомостей за 2012
рік, чи інших доказів, що могли б
свідчити про ефективність наданих
рекламних послуг. Зокрема, позивачем не
надано жодного доказу укладення
договорів з контрагентами у містах
Тернопіль та Івано-Франківськ, де
власне розповсюджувалася реклама
Крім того, у матеріалах справи є лист
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради № 579/01-ю від 14.02.2014 року про
надання інформації, в якому зазначено,
що ні ТОВ "ГалІО", ні ТОВ БК "Євробуд", ні
ТОВ Гарант буд сервіс" дозволи на
розміщення зовнішньої реклами у м.
Тернополі не надавалися /Т.1 а.с.182/.
Так само, виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради листом
№ 539/01-20/51 від 24.03.2014 року повідомив, що
ТОВ "ГалІО", ТОВ БК "Євробуд", ТОВ «Гарант
буд сервіс" дозволів на розміщення
рекламних конструкцій у м.
Івано-Франківську не отримували /Т.2
Також, суд звертає увагу на те, що
договір з ТОВ "Гарант буд сервіс" від
імені контрагента підписаний
директором ОСОБА_3, а податкові
накладні від імені контрагента
Посилання представника позивача на те,
що дозвіл на розміщення реклами не
потрібний суд не бере до уваги,
оскільки згідно з ч. 1 ст. 16 Закону
України «Про рекламу» № 270/96-ВР від
03.07.1996 року розміщення зовнішньої
реклами у населених пунктах
проводиться на підставі дозволів, що
надаються виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад.
У судовому засіданні як свідок
допитаний директор ТОВ "ГалІО" ОСОБА_5,
який засвідчив, що договори з
контрагентами укладалися в офісі фірми
по вул. Зеленій, 238 у м. Львові; самих
керівників контрагентів він не бачив,
до підписання йому приносили договори
вже підписані контрагентом.
Розбіжність у прізвищах проставлених у
договорі з ТОВ "Гарант буд сервіс" та
податкових накладних виписаних
контрагентом пояснити не зміг, пояснив
що ні з ОСОБА_3 ні з ОСОБА_4 особисто не
знайомий. На запитання суду де і ким
саме здійснювався друк та
розповсюдження рекламної продукції
відповіді не дав та пояснив, що у
процесі виконання угоди покладався на
своїх контрагентів. Звідки йому стало
відомо, що ТОВ БК "Євробуд" та ТОВ
«Гарант буд сервіс» надають рекламні
послуги суду не пояснив.
Також, суд звертає увагу на те, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що позивач намагався
здійснювати контроль за виконанням
договору про надання рекламних послуг,
виготовленням та розповсюдженням
реклами (документи що свідчать про
погодження макетів рекламної
продукції, про відрядження працівників
до місць розповсюдження реклами тощо),
адже ТОВ "ГалІО" вперше співпрацювало з
даними контрагентами, на що виділено
достатньо великі для даного
підприємства кошти в загальній сумі
У взаємозв'язку з вищевикладеним суд
звертає увагу на той факт, що
позаплановій виїзній перевірці ТОВ
«ГалІО» передували перевірки
відповідних контрагентів за
результатами яких складено акт №
1689/22-8/33499358 від 16.05.2013 року про
неможливість проведення зустрічної
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.08.2011
року по 24.11.2011 року та акт № 1691/22-8/37635291
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Гарант буд
підтвердження господарських відносин
платниками податків за період з 01.10.2011
року по 30.04.2012 року /Т.1 а.с.183-187/.
Вищевикладене свідчить про те, що
документи (в т.ч. договори) з ТОВ «Гарант
буд сервіс» та ТОВ БК «Євробуд»
підписані про людське око, без наміру
щодо виникнення та виконання
зобов'язань, які передбачені в
договорі, з метою отримання податкової
Таким чином, первинні документи, якими
оформлено виконання цих операцій
виключно для отримання податкової
вигоди, не несуть достовірну
інформацію і не можуть вважатися
первинними документами у розумінні
бухгалтерського і тим більше
Щодо позовної вимоги про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
суму грошового зобов'язання за
штрафними санкціями на суму 510,00 грн.
суд керується наступним.
У податковому повідомленні рішенні
зазначено, що згідно з п. 85.2 ст. 85 ПК
України на підставі акта перевірки
встановлено порушення п. 121.1 ст. 121 ПК
Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України
платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам
контролюючих органів у повному обсязі
всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки.
Згідно з п. 121.1 ст. 121 ПК України
незабезпечення платником податків
зберігання первинних документів,
облікових та інших регістрів,
бухгалтерської та статистичної
звітності, інших документів з питань
обчислення і сплати податків та зборів
протягом установлених статтею 44 цього
Кодексу строків їх зберігання та/або
ненадання платником податків
контролюючим органам оригіналів
документів чи їх копій при здійсненні
податкового контролю у випадках,
передбачених цим Кодексом, - тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 510
В акті перевірки зазначено, що
посадовими особами ТОВ «Галіо» не
надано первинних документів на
підставі яких сформовано та
задекларовано склад витрат у
декларації про прибуток, відповідно
даною перевіркою неможливо встановити
включення або не включення до складу
собівартості реалізованих товарів
(робіт, послуг) в повному обсязі
отриманих товарів (робіт, послуг) від
ТОВ БК «Євробуд» та ТОВ «Гарант буд
сервіс» /Т.1 а.с.21/.
Покликання позивача на те, що документи
неможливо надати на вимогу податкового
органу з тих причин, що прийнято
рішення про участь працівників
підприємства у загальнонаціональному
страйку суд до уваги не бере, оскільки
лист податкового органу про надання
документів до перевірки датований
22.11.2013 року /Т.1 а.с.31/, а протоколи
загальних зборів на якому висловлено
підтримку загальнонаціонального
страйку складений 02.12.2013 року /Т.1
а.с.30,31/. Крім того, позивач не довів, що
участь у загальнонаціональному
страйку унеможливлювала надання
документів на вимогу податкового
органу.

Таким чином, податковим органом
правомірно на виконання вимог п. 121.1 ст.
121 ПК України застосовано до позивача
штрафну санкцію у розмірі 510,00 грн.

Оцінюючи рішення відповідача на
відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд
вважає, що воно прийнято на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законами України; з
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії) та неупереджено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень: №
від 26.12.2013 року та № від 26.12.2013
року є необґрунтованими, а тому у
позові слід відмовити повністю.

Згідно з п. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» за подання до
адміністративного суду позову
майнового характеру ставка судового
збору встановлена у розмірі 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати на час подання позову
(1218 грн.) та визначеної позивачеві
спірними податковими
повідомленнями-рішеннями загальної
суми грошового зобов'язання (131517,5 грн.),
ставка за подання позову становить 2630,35
грн. (131517,5 грн. х 2%).

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Оскільки позивачем при звернення до
суду сплачено 263,04 грн. (а.с.8), а у
задоволенні позову відмовлено
повністю, стягненню з позивача
підлягає судовий збір в сумі 2367,31 грн.
(2630,35 грн. - 263,04 грн.).

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ГалІО»
(79066, м. Львів вул. Морозна, 31/35; ) судовий збір в сумі 2367,31
грн.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено
та підписано о 17.30 год. 19.05.2014 року.

Суддя
Кравців
О.Р.