Справа № 806/7231/13
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"22" травня 2014 р.
Справа № 806/7231/13

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Кузьменко Л.В.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі
Кратюк А. О. ,

за участю:

від позивача: не з'явились,

від відповідача: Самохвал А.Ю.
представник за довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"13" березня 2014 р. у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
ЖЖитомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 26.09.2013 р. №,
№, №.

На обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що висновки
податкового органу про завищення
позивачем в періоді, що перевірявся
податкового кредиту суперечать
обставинам справи та спростовуються
відповідними первинними документами.
Позивач також вважає необґрунтованими
висновки податкового органу щодо того,
що витрати позивача на ремонт,
діагностику, придбання запчастин до
автотранспортних засобів не
відносяться до витрат операційної
діяльності з огляду на приписи пп.138.10.2
ст.138 ПКУ та в силу пп.139.1.5 ст.139 ПКУ не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку. Щодо
висновків відповідача про заниження
позивачем податку на доходи фізичних
осіб та донарахування в зв"язку з цим
підприємцю 3427 грн.80 коп. вказаного
податку та застосування штрафних
(фінансових) санкцій, позивач
стверджує, що ніяких коштів своєму
батькові ОСОБА_5 не виплачував, відтак
висновки податкового органу є
безпідставними.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року позов задоволено.

Суд першої інстанції визнав
протиправними та скасував податкові
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
26.09.2013 року №№ , , .

Відповідач не погодився з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповноти з"ясування обставин справи,
просить скасувати вказану постанову та
ухвалити нову про відмову в
задоволенні позову.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про день, час та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню задоволенню з
таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що в період
з 16.07.2013р. по 05.08.2013р. головним державним
ревізором-інспектором Макарчуком В.В.
проведено документальну планову
виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФОП ОСОБА_4 вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2010р. по 31.12.2012р.

За результатами перевірки складено акт
№109/17-2/НОМЕР_4 від 12.08.2013р. (Т.1, а.с.20-48). На
підставі вказаного акту відповідачем
прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, а саме:

- № від 26.09.2013р. про донарахування
ПДВ в сумі 45989 грн. та застосування
штрафних (фінансових) санкцій на суму
11421 грн. (а.с.14);

- № від 26.09.2013р. про донарахування
податку на доходи фізичних осіб в сумі
93625,83 грн. та застосування штрафних
(фінансових) санкцій на суму 23406,46грн.
(а.с.16);

- № від 26.09.2013р. про донарахування
податку на доходи фізичних осіб у сумі
3427,80 грн. та застосування штрафних
(фінансових) санкцій на суму 856,95 грн.
(а.с.18)

Приймаючи податкове
повідомлення-рішення № від
26.09.2013р., яким позивачу донараховано ПДВ
в сумі 45989 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції на суму 11421 грн.
податковий орган виходив з того, що
позивачем завищено податковий кредит
по податкових деклараціях з податку на
додану вартість, зокрема:

- у червні 2011 року ФОП ОСОБА_4 віднесено
суму ПДВ до податкового кредиту у
розмірі 309 грн. по податковій накладній,
виписаній ТОВ «Медіа-Трейд» 24.06.2011р. №
520 на загальну суму 1852,20 грн., в т.ч. ПДВ
308,70 грн.

Відповідач зазначає, що згідно
вказаної накладної було придбано
багатофункціональний пристрій Canon I-SENSYS
М4410, який не використовувався в
оподатковуваних операція в межах
господарської діяльності підприємця.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відхилив доводи відповідача з огляду
на те, що відповідно до наказу від
20.06.2011 року позивач вирішив придбати
офісну техніку (принтер, ксерокс,
сканер), яким є вищезазначений
багатофункціональний пристрій Canon I-SENSYS
М4410 який був придбаний останнім, про що
свідчить те, що проведення оплати за
даний пристрій ( р/р плат.доруч №168 від
24.06.2011р. на суму 500,00грн., плат.доруч №170
від 24.06.2011р. на суму 1352,20грн.), а також
договір поставки від 20.06.2011р. (а.с. 38-48
том ІІ).

Доків щодо невикористання вказаної
техніки позивачем при здійсненні
господарської діяльності відповідач
не навів.

У грудні 2011 року ФОП ОСОБА_4 віднесено
суму ПДВ до податкового кредиту по
податкових накладних виписаних TOB
«Альянс Холдинг», згідно яких
придбавалося дизельне паливо від
11.11.2011р. №139601 на загальну суму 2500,00 грн.,
в т.ч. ПДВ 416,67 грн., та від 30.11.2011р. №143527
на загальну суму 300,00 грн., в т.ч. ПДВ 50,00
грн. Суми ПДВ згідно зазначених
податкових-накладних віднесені до
податкового кредиту за листопад 2011
року (а.с 33-37 том ІІ).

З матеріалів справи слідує, що
вищезазначене дизпаливо було придбано
позивачем за готівку шляхом внесення
коштів на паливну картку, що
підтверджено касовим чеком №0801426 від
11.11.2011 р., договором купівлі-продажу
№КРБК-002963 від 31.12 2010р., укладеним між
позивачем та TOB «Альянс Холдинг».
Податкові накладні були виписані в
листопаді 2011 р., а включені до
податкового кредиту в грудні 2011р.

Відповідно до ст.198.6 Податкового
кодексу України - у разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної. В даному випадку
податкові накладні виписані в
листопаді 2011р., включені до реєстру та
податкового кредиту в грудні 2011 року.

Відповідно до ст.201.11 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту без
отримання податкової накладної, також
є касові чеки, які містять суму
отриманих товарів/послуг, загальну
суму нарахованого податку (з
визначенням фіскального номера та
податкового номера постачальника). При
цьому з метою такого нарахування
загальна сума отриманих товарів/послуг
не може перевищувати 200 гривень за день
(без урахування податку). Всі
вищенаведені в акті перевірки чеки №
0834813, №0839947, №0896072, №1423789, №0908655, №0910813,
№0869104, №0929051, видані TOB «Альянс Холдинг»
в різні дні, жоден з цих чеків не
перевищує 200 грн. податкового кредиту в
грудні 2011р. (а.с. 14-21 том ІІ).

Також, згідно акта перевірки ФОП -
ОСОБА_4 придбано дизельного палива у
кількості 174896,28 літрів на загальну суму
1710768.81 грн. (в т.ч. ПДВ 285128,14 грн., що
віднесена до складу податкового
кредиту з ПДВ за перевіряємий період).
Фактично (згідно актів виконаних робіт,
подорожніх листів, тощо) ФОП ОСОБА_4 для
здійснення підприємницької діяльності
використано дизельного палива у
кількості 148031,44 літра, на загальну суму
1444771,87грн. (в т.ч. ПДВ 240795,31 грн.), тобто
різниця між придбаним та використаним
паливом складає 26864,84 літра на загальну
суму 265996,94 гри. (в.т.ч. ПДВ 44332,83 грн.). На
думку відповідача, що ФОП ОСОБА_4 не
надав відомості про використання в
оподатковуваних операціях дизельного
палива у кількості 26864,84 літра на
загальну суму 265996,94 грн. (в т.ч. ПДВ 44332,83
грн.) та враховуючи відсутність умов
зберігання паливно-мастильних
матеріалів підприємцем порушено
вимоги п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. № 2755-VI (зі змінами
та доповненнями), згідно якого
визначено, що у разі якщо придбані
та/або виготовлені товари/послуги,
необоротні активи частково
використовуються в оподатковуваних
операціях, а частково - ні, до сум
податку, які платник має право віднести
до податкового кредиту, включається та
частка сплаченого (нарахованого)
податку-під час їх придбання або
виготовлення, яка відповідає частці
використання таких товарів/послуг,
необоротних активів в оподатковуваних
- операціях. На підставі
вищевикладеного позивачу зменшено
суму, податкового кредиту з ПДВ за
період з 24.09.2010 р. по 31.12.2012 р. на 44333 грн.,
а саме: - за жовтень 2012 року на 12962 грн.,
за листопад 2012 року на 3628, грн. та за
грудень 2012 року на 5157 грн.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що позивачем під час проведення
перевірки були надані всі необхідні
відомості та підтверджуючі документи
про використання в оподатковуваних
операціях дизельного палива у
кількості 26864,84 літра на загальну суму
265996,94 грн. (в т.ч. ПДВ 44332,83 грн.), однак з
невідомих на те причин перевіряючим
вказані відомості та документи взяті
до уваги не були. Що стосується умов
зберігання дизельного палива у цьому
не було необхідності, оскільки
фактично були придбані талони на
дизельне пальне.

У червні 2012 року ФОП ОСОБА_4 віднесено
суму ПДВ до податкового кредиту у
розмірі 105 грн. по податковій накладній,
виписаній ПП «Житомирбудінструмент»
27.06.2011р. №397 на загальну суму 630,00 грн. в
т.ч. ПДВ 105,00 грн., згідно якої було
придбано кутову шліфмашинку МШУ2-9-1253,
яка на думку відповідача не
використовувалася - в оподатковуваних
операція в межах господарської
діяльності підприємця.

Проте, з матеріалів справи слідує, що
оплата кутової шліфмашинки МШУ2-9-1253
здійснювалась за безготівковим
розрахунком, про що свідчить плат.доруч
№ 25 від 27.06.2012р. на суму 630,00грн., а також
договір купівлі-продажу від 27.06.2012р (а.с.
28-32 том ІІ). Вказана шліф машинка
використовувалась виключно в
господарській діяльності для
обслуговування напівпричепу та
автомобіля.

У липні 2012 року позивачем віднесено
суму ПДВ до податкового кредиту по
податкових накладних, виписаних TOB
«Сота- Альянс» від 30.07.2012р. №4666 на
загальну суму 1514,00 грн., в т.ч. ПДВ 252,33
грн. Відповідно до вказаної накладної
було придбано: мобільний телефон Nокіа
СЗ-01.5 Silver, захисну плівку Noкia СЗ, кейс
Trinity К-192, Noкia 6303 рептилія, карта пам'яті
Trascend micro SD 4 Gb (no adapter SD). Податкова
накладна від 30.07.2012р. №4669 на загальну
суму 69,00грн., в т.ч. ПДВ 11,50 грн., згідно
якої придбано АЗУ (автомобільний
зарядний пристрій) Noкia DC-4. Як зазначає
відповідач вищевказані товари не
використовувались в оподатковуваних
операція в межах господарської
діяльності підприємця.

Судом встановлено, що вищезазначені
мобільні телефони з аксесуарами
придбавалися за готівку (касовий чек
№4669 від 30.07.2012р.) згідно договору
поставки від 30.07.2012р., та
використовувалися позивачем при
здійсненні господарської діяльності
(а.с 9-12 том ІІ).

У серпні 2012 року позивачем віднесено
суму ПДВ до податкового кредиту по
податковій накладній, виписаній ТОВ
«Сота-Альянс» від 16.08.2012р. № 5164 на
загальну суму 718,94 грн., в т.ч. ПДВ 119,82
грн., згідно якої було придбано:
мобільний телефон Noкia 202 Dane Gray, захисну
плівку Noкia СЗ, стартовий пакет PRAID/KYІVSTAR,
карта пам'яті Tracsend micro SD 2 Gb (no adapter SD), які
не використовувались в
оподатковуваних операція в межах
господарської діяльності підприємця.

Суд не погоджується з позицією
податкового органу, оскільки
вищезазначений мобільний телефон з
аксесуарами придбавався за готівку
(касовий чек №4669 від 30.07.2012р.) згідно
договору поставки від 16.08.2012р. (а.с 5-6
том ІІ) Доказів щодо використання його
позивачем не в господарській
діяльності відповідачем не надано.

У вересні 2012 року позивачем віднесено
суму ПДВ до податкового кредиту по
податковій накладній, виписаній ТОВ
«Сота-Альянс» від 07.09.2012р. №5664 на
загальну суму 69.00 грн., в т.ч. ПДВ 11,50 грн.,
«згідно якої було придбано АЗУ Noкia ОС-4,
який не використовувався в
оподатковуваних операція в межах
господарської діяльності підприємця;
віднесено суму-податкового кредиту без
отримання податкової накладної згідно
касового чеку на загальну суму 515,95 грн.,
в т.ч. ПДВ 85,99грн., від 16.09.2012р. № 0998624;
віднесено суму ПДВ до податкового
кредиту по податковій накладній,
виписаній ФОП ОСОБА_7 від 28.09.2012р. №60 на
загальну суму 260,40 грн., в т.ч. ПДВ 43,40
грн., згідно якої було придбано
гідродомкрат 20т., який не
використовувався в оподатковуваних
операція в межах господарської
діяльності підприємця.

З матеріалів справи вбачається, що
мобільний телефон і аксесуари до нього,
а також гідродомкрат
використовувалися та використовуються
позивачем при здійсненні
господарської діяльності, придбані
згідно касового чека №104711 від 07.09.2012р.
та договору поставки від 07.09.2012р., а
також згідно платіжного доручення №273
від 05.10.2012р. згідно договору від 18.06.2012р.

Порядок обчислення, сплати податку на
додану вартість, порядок формування
податкового кредиту передбачено ст.
198-200 Податкового кодексу України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198. З статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного Періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно пунктів 198.1, 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг
та визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку на підставі належним чином
оформленої податкової накладної.

Аналіз наведених норм права дає
підстави вважати, що підставою для
віднесення до складу податкового
кредиту сум ПДВ з ціни товарів (послуг)
є підтвердження їх придбання
податковими накладними і використання
у подальшій господарській діяльності
платника податків.

З акту перевірки вбачається, що ФОП
ОСОБА_4 до складу валових витрат за
період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р. віднесено
суму витрат на придбання запасних
частин до автотранспортних засобів і
їх технічне обслуговування та витрати,
які документально не підтверджені,
внаслідок чого було донараховано 93625,83
грн., податку на доходи фізичних осіб.
Зокрема, за твердженням перевіряючого
витрати у вигляді вартості ремонту та
обслуговування орендованих основних
засобів не включаються до складу
валових витрат фізичної особи -
підприємця на загальній системі
оподаткування, у зв"язку з цим
відповідачем винесеноподаткове
повідомлення-рішення № від
26.09.2013р.

Слід зазначити, що визначення витрат
для цілей оподаткування наведено у пп.
14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу,
зокрема витрати - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

До 06.07.2011 року витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
оперативну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення
відповідно до абз. «г» п. 138.10.1 ст.138 ПК
України відносились до
загальновиробничих витрат у складі
інших витрат підприємства, а тому
включались до витрат, пов'язаних з
отриманням доходів на підставі п. 177.4
ст.177 ПК України, відповідно до якої до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
виробництва (обігу) згідно з розділом III
цього Кодексу.

07 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України № 3609-VI від 07.07.2011 року «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України», відповідно до якого були
внесені зміни до п. 177.4 ст.177 ПК України,
згідно з яким до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Абзацом «г» пункту 138.8.5 ст.138 ПК України
витрати на утримання, експлуатацію та
ремонт, страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення віднесено до складу
загальновиробничих витрат.

На підставі п. 138.1 ст.138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

- витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 138.8 ст.138 ПК України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, зокрема, із загальновиробничих
витрат, які відносяться на
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг згідно з положеннями
(стандартами) бухгалтерського обліку.

Пунктом 138.4 ст.138 ПК України
передбачено, що витрати, які формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Зважаючи на вищевикладене з 07.07.2011 року,
тобто з моменту набрання чинності
Законом України №3609-УІ від 07.07.2011 року
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України», витрати
на утримання, експлуатацію та ремонт
основних засобів, інших необоротних
активів, віднесено до витрат
операційної діяльності платника
податків.

Таким чином, доводи податкового органу,
щодо того, що витрати позивача на
ремонт, технічну діагностику,
придбання запчастин не відносяться до
витрат операційної діяльності, з
огляду на положення пп.138.10.2 т. 138 ПК
України, та на підставі пп.139.1.5 ст.139 ПК
України не враховуються при визначенні
оподаткованого прибутку як витрати на
придбання, модернізацію та інше
покращення основних засобів, не
повинні прийматися до уваги з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 31 наказу Міністерства
фінансів України від 30.09.2003 року №561
«Про затвердження »Методичних
рекомендацій з бухгалтерського обліку
основних засобів» вартість робіт, що
приводять до збільшення очікуваних
майбутніх вигод від об'єкта основних
засобів, включається до капітальних
інвестицій з майбутнім збільшенням
первісної вартості основних засобів.
Підставою для визнання капітальними
інвестиціями витрат, пов'язаних з
поліпшенням основних засобів, є
зростання внаслідок цих витрат
очікуваного терміну корисного
використання об'єкта, кількості та/або
якості продукції (робіт, послуг), яка
виробляється (надається) цим об'єктом.

Прикладами такого поліпшення є:

а) модифікація, модернізація об'єкта
основних засобів з метою подовження
терміну його корисної експлуатації або
збільшення його виробничої потужності;

б) заміна окремих частин устаткування
для підвищення якості продукції (робіт,
послуг);

в) впровадження ефективнішого
технологічного процесу, що дозволить
зменшити первісно оцінені виробничі
витрати;

г) добудова (надбудова) будівлі, що
збільшить кількість місць (площу)
будівлі, обсяги та/або якість
виконуваних робіт (послуг) чи умови їх
виконання.

В разі поліпшення основних засобів
платник податків, не може відносити
понесені витрати до витрат звітного
періоду. Тобто, під поліпшенням
розуміється зростання характеристик
об'єкту внаслідок чого зростають його
корисні властивості.

В даному випадку поліпшення основних
засобів позивача (вантажних
автомобілів) призвело б до зростання їх
технічних характеристик: збільшення
вантажної спроможності, економічності,
швидкості тощо. Проте, відповідачем не
доведено зростання характеристик або
інших властивостей основних засобів
позивача - двох вантажних автомобілів.

В той же час позивач підтвердив
понесені витрати первинними
документами: видатковими накладними,
рахунками-фактурами, актами виконаних
робіт (а.с. 112-115, 137-137, 182-183, 187-192, 209-218, 219-224
том ІІ, а.с. 16-49,148-252 том ІІІ, а.с. 1-250 том
ІV. а.с 1-250 том V, а.с. 1-10 том VI).

Зазначені документи підтверджують, що
позивачем у перевіряємий період
здійснювались витрати на ремонт,
технічну діагностику, придбання
запчастин, мастил, технічної рідини,
автомобільних шин на загальну суму
591883,96 грн. для вантажних автомобілів.

Відповідно до Положення про технічне
обслуговування і ремонт транспортних
засобів, затвердженого наказом
Мінтрансу від 30.03.1998 №102,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 28 квітня 1998 р. за №268/2708,
ремонт - комплекс операцій щодо
відновлення справності або
роботоздатності виробів та
відновлення ресурсів виробів чи їх
складових частин.

Роботоздатний стан (роботоздатність) -
стан виробу, в якому значення усіх
параметрів, які характеризують
здатність виконувати задані функції,
відповідають вимогам
нормативно-технічної і (або)
конструкторської документації;

Поточний ремонт (ПР) - ремонт, який
виконується для забезпечення або
відновлення роботоздатності виробу і
полягає в заміні і (або) відновленні
окремих частин (може виконуватись
заявочно або за результатами
діагностування агрегатним,
знеособленим та іншими методами);

Технічне обслуговування (ТО) - комплекс
операцій чи операція щодо підтримки
роботоздатності або справності виробу
під час використання за призначенням,
зберігання та транспортування;

Отже, технічне обслуговування, ремонт,
в тому числі поточний ремонт
направлені на підтримання або
приведення в робочий стан транспортних
засобів.

На підставі п. 32 Наказу Міністерства
фінансів України від 30.09.2003 року № 561
«Про затвердження Методичних
рекомендацій з бухгалтерського обліку
основних засобів» витрати, що
здійснюються для підтримання об'єкта в
робочому стані та одержання первісно
визначеної суми майбутніх економічних
вигод від його використання (технічний
огляд, технічне обслуговування, ремонт
тощо), включаються до складу витрат
звітного періоду.

Таким чином, витрати, понесені
позивачем на ремонт, придбання
запчастин та автомобільних шин є
витратами на утримання, експлуатацію
та ремонт основних засобів, а не
витратами пов'язаними з
реконструкцією, модернізацією та
іншими поліпшеннями основних засобів.

На підставі викладеного, у відповідача
були відсутні будь-які правові
підстави для збільшення суми грошового
зобов'язання позивачу за податком на
доходи з фізичних осіб на суму 93625,83грн,
як наслідок, прийняття податкового
повідомлення-рішення від 26.09.2013 року
№.

Що стосується податкового
повідомлення-рішення № від 26.09.2012
р., відповідно до якого відповідачем
донараховано податок з доходів
фізичних осіб у сумі 3427,80 та
застосовано штрафні санкції у сумі 856,95
грн., слід зазначити наступне.

Вищевказане рішення винесене
відповідачем у зв'язку з оплатою
позивачем праці свого батька - ОСОБА_8
без укладання трудового договору та
відповідно сплати податку.

В матеріалах справи міститься
пояснення ОСОБА_4 стосовно вказаного
порушення (а.с. 52 том ІІІ). Проте позивач
в судовому засіданні пояснив, що
вищевказане пояснення було написано на
вимогу податкового органу. З пояснень
позивача вбачається, що батько -
ОСОБА_8, допомагав позивачу у його
господарській діяльності без будь-якої
оплати.

Відповідно до статті 64 Господарського
кодексу України підприємство
самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис.

Разом з тим, статтею 7 КЗпП України
визначено, що особливості регулювання
праці працівників, які працюють у
фізичних осіб-роботодавців за
трудовими договорами, установлюються
законодавством.

Відповідно до ст. 241 КЗпП, у разі
укладення трудового договору між
працівником і фізичною особою, така
фізична особа повинна у тижневий строк
з моменту фактичного допущення
працівника до роботи зареєструвати
укладений у письмовій формі трудовий
договір у державній службі зайнятості
за місцем свого проживання відповідно
до порядку, встановленого
Мінсоцполітики.

Відповідно до листа Мінпраці від 27.06.2007
року № 162/06/187-07, всі підприємства на
Україні зобов'язані мати затверджений
керівником штатний розпис. Проте
законодавством не передбачено
обов'язкового ведення штатного розпису
фізичною-особою підприємцем. В центрі
зайнятості відсутня реєстрація
договору, укладеного між позивачем
ОСОБА_4 та його батьком ОСОБА_8

Інших доказів щодо здійснення оплати
праці податковим органом до суду
ненадано.

З урахуванням того, що будь-яких
доказів щодо оплати праці батька -
ОСОБА_8 відповідач не навів суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо протиправності
податкового повідомлння-рішення
№ від 26.09.2012 року та скасував
його.

З підстав вищенаведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному з"ясуванні всіх
обставин справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її зміни чи скасування не вбачається.

Згідно із частиною першою статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекці

ї Головного управління Міндоходів у
Житомирській області залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "13" березня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.В. Кузьменко

судді:
Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення
виготовлено "22" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 АДРЕСА_1,10014

3- відповідачу: Житомирська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області м-н
Перемоги,2,м.Житомир,10014

- ,