Справа № 127/15791/13-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Медяна Ю.В.
Суддя-доповідач: Драчук Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка
Ю.П.

при секретарі: Александровій К.В.

за участю представників сторін:

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Клюса Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4,
Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області та
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області на
постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 березня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій
області та Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій
області про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

05.07.2013 року позивач - ОСОБА_4 звернувся
до Вінницького міського суду
Вінницької області з адміністративним
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій
області та Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Вінницькій
області про визнання дій щодо
перерахунку пенсії протиправними,
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії.

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 19.03.2014 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, 26.03.2014 року Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Вінницькій області звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просило
скасувати постанову Вінницького
міського суду Вінницької області від
19.03.2014 року та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

28.03.2014 року Головне управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій
області оскаржило постанову
Вінницького міського суду Вінницької
області від 19.03.2014 року в апеляційному
порядку.

29.04.2014 року позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
задоволити його позовні вимоги в
повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача та відповідача підтримали
доводи їхніх апеляційних скарг
відповідно.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційних скарг з
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що в задоволенні апеляційної
скарги ОСОБА_4 слід відмовити,
апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області та Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Вінницькій області задовольнити. з
наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач проходив службу в ГУ МВС
України у Вінницькій області з 16 червня
1995 року. Наказом ГУ МВС України у
Вінницькій області № 26 о/с від 02 липня
2009 року позивача з 01 липня 2009 року
звільнений в запас із кадрів МВС по ст.
64 п. «ж» (за власним бажанням) Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

В 2009 році позивачу було призначено
пенсію на підставі Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб".

На думку позивача при призначенні йому
пенсії, відповідачами не було
враховано пільгове обчислення вислуги
років (один місяць служби за два місяці
служби) за період проходження ним
строкової військової служби на о.
Ітуруп Курильського району
Сахалінської області з 15 грудня 1989 року
по 10 грудня 1991 року в порядку,
передбаченому Постановою Кабінету
Міністрів СРСР від 15 грудня 1990 року №
1290 та Постановою Кабінету Міністрів
України від 17 липня 1992 р. № 393 та
відповідно занижено надбавку за
вислугу років.

Також, позивач зазначає, що під час
проходження ним служби в органах
внутрішніх справ до його грошового
забезпечення не було включено і
відповідно не враховано при
призначенні пенсії надбавку за
здійснення оперативно-розшукової
діяльності та інформаційно-аналітичне
забезпечення в розмірі 50 % посадового
окладу та не включено в розрахунок
пенсії грошову допомогу на
оздоровлення в розмірі 1/12 її частини та
премію 50%, що стало причиною звернення
до суду.

За результатом розгляду справи, суд
першої інстанції, керуючись
положеннями Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб", Постанови Кабінету Міністрів
України від 12 серпня 1993 р. № 637 «Про
затвердження Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній», Постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393
«Про порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей»,
Постанови КМУ № 1294 від 07 листопада 2007
року «Про упорядкування структури та
умов грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу», прийшов до
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення
адміністративного позову.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами та висновкам суду першої
інстанції, колегія суддів враховує
наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом,
які мають право на пенсійне
забезпечення, пенсії відповідно до
цього Закону призначаються і
виплачуються після звільнення їх зі
служби.

Пунктом «б» статі 50 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» передбачено, що пенсії
відповідно до цього Закону
призначаються особам офіцерського
складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби і військової служби за
контрактом та деяким іншим особам, які
мають право на пенсію за цим Законом
відповідно до пунктів «а», «в» статті 12
цього Закону, - з наступного дня після
звільнення їх зі служби, але не раніше
того дня, по який їм сплачено грошове
забезпечення.

Пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів
України № 1294 від 07 листопада 2007 року
«Про упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу» встановлено, що
надбавку за вислугу років
військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової служби),
особам рядового і начальницького
складу виплачується в розмірах згідно
з додатком 29, відповідно до якого
розмір надбавки за вислугу років від 15
до 20 років становить 30 %, за вислугу
років від 20 до 25 років - 35 %.

Відповідно до підпункту 2.4.2. Інструкції
про порядок виплати грошового
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженої наказом
МВС №499 від 31.12.2007 року, до вислуги років
для виплати надбавки за вислугу років,
зараховуються періоди, які визначені п.
1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів
України № 393 від 17 липня 1992 року «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплата пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей», які
передбачають календарне обчислення
вислуги років вищевказаній категорії
осіб.

Згідно з матеріалами справи, вислуга
років позивача у календарному
обчисленні складає 16 років 00 місяців 20
днів,

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для збільшення
позивачу надбавки за вислугу років з 30%
до 35 %.

Аналізуючи висновки суду першої
інстанції щодо вимог позивача про
зарахування до грошового забезпечення
премію в розмірі 50%, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відсутність підстав для
такого зарахування, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" пенсії особам, які мають права на
пенсію за цим Законом обчислюються з
розміру грошового забезпечення,
враховуючи відповідні оклади за
посадою, військовим (спеціальним)
званням, процентну надбавку за вислугу
років, щомісячні додаткові види
грошового забезпечення (надбавки,
доплати, підвищення) та премії в
розмірах, установлених законодавством,
та у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до редакції ст. 43 Закону
України "Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького та рядового складу ОВС
і деяких інших осіб", яка була чинна до
01.01.2005 року зазначено, що для обчислення
пенсій враховуються відповідні оклади
за посадою, військовим чи спеціальним
званням, процентна надбавка за вислугу
років служби, надбавки за вчене звання
і вчену ступінь, кваліфікацію та умови
служби.

Згідно до ст. 63 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб", усі призначені за цим Законом
пенсії підлягають перерахунку у
зв'язку із зміною розміру хоча б одного
з видів грошового забезпечення
відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, або у
зв'язку із введенням для зазначених
категорій осіб нових щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення (надбавок, доплат,
підвищень) та премій у розмірах,
встановлених законодавством.

Відповідно до п.п 2 п.5 Постанови
Кабінету МіністрівУкраїни "Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб" №1294 від 07.11.2007 року встановлення
премії є правом керівника, а не його
обов'язком.

Встановлення премії відбувається
відповідно до особистого вкладу осіб
рядового і начальницького складу в
загальні результати роботи; можливе
лише при наявності асигнувань в фонді
преміювання та відбувається
підсумовуючи та оцінюючи результати
роботи керівником кожного працівника
індивідуально.

Таким чином, премія не є обов'язковим
додатковим видом грошового
забезпечення, оскільки вона
встановлюється щомісячно наказом
керівника індивідуально щодо кожного
працівника відповідно до особистого
вкладу в загальні результати роботи.
Тобто її встановлення кожному з
працівників не є обов'язком начальника,
а його правом.

Окрім цього, відповідно до Порядку
проведення перерахунку пенсій,
призначених відповідно до Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб", затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 45 від 13.02.2008 року, перерахунок раніше
призначених пенсій проводиться у разі
прийняття рішення Кабінетом Міністрів
України про зміну розміру хоча б одного
з видів грошового забезпечення для
відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за Законом, або у
зв'язку із введенням для них нових
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення (надбавок, доплат,
підвищень) та премій у розмірах,
установлених законодавством.

При цьому, у даному випадку Кабінет
Міністрів України не приймав рішення
про зміну розміру хоча б одного з видів
грошового забезпечення для
відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за Законом, не
вводились і нові щомісячні додаткові
види грошового забезпечення (надбавки,
доплати, підвищення) та премії у
розмірах, встановлених законодавством.

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що премія, яку позивач просив врахувати
для обчислення нового розміру пенсії,
має тимчасовий характер. Виплата такої
премії дозволена за наявності підстав
тільки в межах видатків, передбачених у
кошторисі Міністерства оборони для
грошового забезпечення
військовослужбовців.

Аналогічна правова позиція
відображена в Постанові Верховного
Суду України від 26.02.2013 року по справі №
21-5а13.

Відносно вимог позивача про
зарахування часу проходження
строкової військової служби до вислуги
років, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст.17-1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» порядок обчислення вислуги років
та визначення пільгових умов
призначення пенсій особам, які мають
право на пенсію за цим Законом,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з ст.17-2 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» обчислення вислуги років для
призначення пенсії здійснюється, як
правило, за послужним списком особової
справи військовослужбовця, особи, яка
має право на пенсію за цим Законом.
Перелік документів, що підтверджують
окремі періоди військової служби,
служби в органах внутрішніх справ,
Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації України, органах
і підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі
України, які підлягають зарахуванню до
вислуги років у календарному
обчисленні або на пільгових умовах
визначається Кабінетом Міністрів
України.

У відповідності до п. 6 Постанови
Кабінету Міністрів України від 12
серпня 1993 р. № 637 «Про затвердження
Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній» для
підтвердження військової служби,
служби цивільного захисту, служби в
органах державної безпеки,
розвідувальних органах,
Держспецзв'язку приймаються довідки
архівних і військово-лікувальних
установ.

Питання щодо зарахування та порядку
обчислення вислуги років врегульовано
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей".

В судовому засіданні представник
позивача звертав увагу на те, що в 2011
році до вище вказаної постанови було
внесено зміни Постановою Кабінету
Міністрів України "Про внесення змін до
постанов Кабінету Міністрів України
від 17 липня 1992 р. N 393 і від 13 лютого 2008 р. N
45" від 21.12.2011 року.

Однак, колегія суддів не бере до уваги
доводи представника позивача, оскільки
по-перше, даним нормативно-правовим
актом не було внесено зміни до п. 3
Постанови № 393, що стосується спірних
правовідносин, по-друге, як встановлено
з матеріалів справи, позивач вийшов на
пенсію в 2009 році, тобто до прийнятих
змін.

Пунктом 3 вищевказаної Постанови не
передбачено зарахування на пільгових
умовах вислуги років для призначення
пенсії періоду проходження строкової
військової служби.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для зарахування
періоду проходження строкової
військової служби до вислуги років для
призначення пенсії. В зв'язку з чим
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню в цій частині.

Також, слід звернути увагу на те, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку проте, з помилкових мотивів
щодо відсутністі підстав для
зарахування матеріальної допомоги на
оздоровлення, оскільки відповідно до
частини першої статті 66 цього Закону
України "Про пенсійне забезпечення" до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" визначає
виплати (доходи), що враховуються в
заробітну плату (дохід) застрахованої
особи для обчислення пенсії. Так,
зокрема до такого доходу (заробітної
плати) враховуються: суми виплат,
отримуваних застрахованою особою
після набрання чинності цим Законом, з
яких згідно з цим Законом були фактично
нараховані (обчислені) та сплачені
страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, матеріальна допомога, на
яку нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування
враховується при обчисленні розміру
його пенсії.

Вищевказаний висновок також
узгоджується з правовою позицією
Верховного суду України, викладеною в
Постанові від 20.02.2012 року у справі
21-430а11.

При цьому, слід звернути увагу на те, що
згідно з грошовим атестатом позивач не
отримував матеріальної допомоги на
оздоровлення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
матерiальна допомога на оздоровлення
передбачена п. 5 Постанови Кабінету
Міністрів України №1294 від 07 листопада
2007 року «Про упорядкування структури
та умов грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» де зазначено, що матеріальна
допомога для вирішення
соціально-побутових питань та допомога
для оздоровлення надається
військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової
військової служби), особам рядового і
начальницького складу при щорічній
основній відпустці у розмірі, що не
перевищує їх місячного грошового
забезпечення.

Згідно з матеріалами справи в атестаті
не зазначено, що позивач
використовував відпустку, а відповідно
допомогу на оздоровлення позивач не
отримував.

Крім того, позивач вважає відомості
відображені в атестаті правильними,
про що свідчить його підпис. В судовому
засіданні зазначені відомості
спростовані не були.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зарахування матеріальної допомоги
до грошового забезпечення, у зв'язку з
тим, що матеріальна допомога на
оздоровлення позивачу не
виплачувалась.

Також, слід зазначити, що вимоги
позивача про зарахування до грошового
забезпечення надбавки за здійснення
оперативно-розшукової діяльності в
розмірі 50% не підлягають задоволенню,
оскільки судом не встановлено факту
отримання даної надбавки позивачем.
Так як відповідно до грошового
атестату позивача дана надбавка не
включена до грошового забезпечення та
взагалі не вказується в атестаті. Як
свідчать поснення відповідачів
позивачу дана надбавка не
виплачувалась.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав
для задоволення даної позовної вимоги.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає частковому
скасуванню в частині зарахування до
вислуги років періоду строкової
військової служи.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним обставинам та зібраним
щодо даного питання доказам, не
правильно застосував норми
матеріального права, у зв'язку із чим,
ухвалив рішення, яке підлягає
скасуванню в частині визначеній в
мотивувальній частині.

При цьому, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування в повній мірі
рішення суду першої інстанції,
оскільки суд в основній частині
рішення дійшов вірного висновку, що
стосується помилкового висновку суду
першої інстанції, то в цій частині
рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглянув справу.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п.
4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками
розгляду апеляційних скарг на
постанову суду першої інстанції
вирішив скасувати її в частині
задоволення позову ОСОБА_4 про визнання
протиправними дій та зобов'язання
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області
зарахувати у вислугу років на
пільгових умовах проходження ОСОБА_4
строкової служби та в цій частині
прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_4 відмовити, апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області та
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області
задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 19.03.2014 року
скасувати в частині задоволення позову
ОСОБА_4 про визнання протиправними дій
та зобов'язання Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Вінницькій області зарахувати у
вислугу років на пільгових умовах
проходження ОСОБА_4 строкової служби на
о. Ітуруп Курильського району
Сахалінської області з розрахунку один
місяць служби за два місяці в період з
15.12.1989 року по 10.12.1991 року та
зобов'язання Головне управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій
області з цих підстав здійснити
перерахунок пенсії - скасувати. Та
винести в цій частині нову постанову,
якою у задоволенні позову відмовити.

В решті постанову суду залишити без
змін.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Загороднюк А.Г.

Полотнянко Ю.П.