Справа № К/9991/1577/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/1577/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_4

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 01.07.2010 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.10.2010 р.

у справі №2а-1264/10/1670

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_4

до Хорольської міжрайонної державної
податкової інспекції Полтавської
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до
суду з позовом до Хорольської
міжрайонної державної податкової
інспекції Полтавської області (далі -
відповідач) про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 01.07.2010 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.10.2010 р., у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Відповідач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
позивача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу у
термін з 30.12.2009 р. по 27.01.2010 р. проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2008 р. по
30.09.2009 р., про що складено акт від 25.02.2010
р. №99/17/НОМЕР_1, яким встановлено
порушення п. 1 ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», п. 5.1, п.п. 5.3.2 п. 5.3
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», у результаті
чого донараховано податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на суму 19
074,95 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 11.03.2010 р.
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 19 074,95
грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для визначення
позивачу податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб
слугував висновок податкового органу
про безпідставне віднесення позивачем
до складу витрат вартості автобусу БАЗ
А079.23, придбаного згідно податкової
накладної від 27.02.2008 р. №30, на підставі
договору купівлі-продажу від 06.02.2008 р.
№22/01/08.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.02.2008 р. між позивачем з ТОВ
«Дос-Чартер» було укладено договір
купівлі-продажу автобуса БАЗ А079.23, тип -
туристичний, за ціною 227 600,00 грн.

Оплату вартості товару позивачем було
здійснено у повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями від 01.02.2008 р. №1/02 та від
27.02.2008 р. №27/02, за результатом оплати
придбаного транспортного засобу ТОВ
«Дос-Чартер» було виписано позивачу
податкову накладну від 27.02.2008 р. №30 та
видаткову накладну від 27.02.2008 р.
№РН-000025.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що витрати на придбання
транспортного засобу позивачем було
віднесено до складу валових витрат.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, попередні судові
інстанцій аналізуючи положення п.п. 8.2.1,
8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
зазначили про те, що автомобільний
транспорт належить до основних фондів 2
групи, а отже витрати на його придбання
не повинні відноситися платником до
валових витрат, а підлягають
амортизації у встановленому Законом
порядку, шляхом застосування норм
амортизації до балансової вартості
такого транспорту.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Отже, для цілей визначення
оподатковуваного доходу фізичної
особи від зайняття підприємницькою
діяльністю законодавством
передбачено, що до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпункт 5.2.1 п. 5.2 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачає, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що факт віднесення
позивачем до витрат вартості
придбаного автобусу було встановлено
податковим органом на підставі наданої
для перевірки інформації про структуру
доходів та витрат за перевіряємий
період, в якій було відображено, що
витрати на придбання транспортного
засобу становили у липні 2008 року - 26 370,00
грн., у серпні 2008 року - 44 500,00 грн., у
вересні 2008 року - 45 883,00 грн., у жовтні 2008
року - 10 463,33 грн.

Водночас, відповідно до п.п. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», не включаються
до складу валових витрат витрати на:
придбання, будівництво, реконструкцію,
модернізацію, ремонт та інші
поліпшення основних фондів та витрати,
пов'язані з видобутком корисних
копалин, а також з придбанням
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації, згідно із ст.ст. 8 і 9 та п.п.
7.9.4 цього Закону.

Під терміном «амортизація» основних
фондів і нематеріальних активів згідно
п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
слід розуміти поступове віднесення
витрат на їх придбання, виготовлення
або поліпшення, на зменшення
скоригованого прибутку платника
податку у межах норм амортизаційних
відрахувань, установлених цією
статтею.

Аналізуючи положення Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», які повинні
враховуватися фізичною
особою-підприємцем при формуванні
своїх витрат, витрати на придбання
автомобільного транспорту не
включаються до валових витрат, а
підлягають амортизації у
встановленому Законом порядку шляхом
застосування норм амортизації до
балансової вартості такого транспорту.

При цьому положеннями додатку № 7 до
Інструкції про прибутковий податок з
громадян», затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 р. №12,
встановлено, що відповідно до ст. 8
(«Амортизація») фізичній особі
-підприємцю можливо додатково зменшити
валовий дохід виключно на суми витрат,
які підлягають амортизації і не
перевищують розмір амортизаційних
відрахувань, нарахованих шляхом
застосування норм амортизації до
балансової вартості груп основних
фондів, лише у випадку ведення
бухгалтерського обліку балансової
вартості груп основних фондів
відповідно з Порядком, який
встановлюється Міністерством фінансів
України.

Як встановлено судовими інстанціями,
бухгалтерський облік балансової
вартості придбаного позивачем
автобусу не вівся, норми амортизації до
балансової вартості не
застосовувалися, натомість більша
частина вартості автобусу довільно
була включена позивачем до складу
своїх витрат за 3-4 квартали 2008 року, з
огляду на що, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано визначились з
безпідставністю позовних вимог.

Відтак, обґрунтованими є висновки
судів попередніх інстанцій про
правомірність прийнятого податкового
повідомлення-рішення від 11.03.2010 р.
№/0 та відсутності підстав для
його скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_4
залишити без задоволення.

2. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 01.07.2010 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.10.2010 р. у
справі №2а-1264/10/1670 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.