Справа № 2а-5333/12/1070
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року м. Київ
К/800/18392/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю «ВУД
ПАУЕР»

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013

та постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.11.2012

у справі № 2а-5333/12/1070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВУД ПАУЕР»

до Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ВУД ПАУЕР»
звернулось до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
від 23.10.2012 № , № .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23.11.2012, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.02.2013, у задоволенні позову
відмовлено, з підстав правомірності
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«ВУД ПАУЕР» з питання дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з платником податків
ТОВ «Респект-2000», їх реальності та
повноти відображення в обліку за
період ІV квартал 2011 року, складено акт
№ 701/22-5/37284514 від 12.10.2012, в якому
зафіксовано порушення: ч. 1 ст.
203, ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України,
а саме: взаємовідносини між ТОВ «ВУД
ПАУЕР» та ТОВ «Респект-2000» за ІV квартал
2011 року мають ознаки нікчемності; п. п.
138.2, 138.4, 138.6, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток в розмірі 22 803,34 грн.; п. 198.6 ст.
198 ПК України, що призвело до заниження
суми податку на додану вартість в
розмірі 19 828,99 грн., в т.ч.: за жовтень 2011
року в сумі 5 636,98 грн., за листопад 2011
року в сумі 8 000,01 грн., за грудень 2011 року
в сумі 6 192 грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 23.10.2012 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 22 803,34 грн. основного платежу;

- № про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 24 786,24 грн., в т.ч.: 19
828,99 грн. основного платежу та 4 957,25 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Також судами встановлено, що між
позивачем та ТОВ «Респект-2000» в усній
формі було укладено договір
купівлі-продажу деревини та
пиломатеріалів.

На виконання даного договору були
складені податкові та видаткові
накладні, договір оренди вантажного
автомобіля, подорожні листи, платіжні
доручення, договори оренди виробничого
майданчика, прибуткові накладні,
калькуляції, довіреності на отримання
сировини, митна декларація.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з яким
погодився апеляційний
адміністративний суд, мотивував своє
рішення тим, що в первинних
бухгалтерських документах виявлено
відсутність обов'язкових реквізитів,
необхідних для визначення здійснення
факту поставки товару; позивачем не
доведено факту отримання товару від
постачальника на його склад та
використання його в подальшому на
власному виробництві; факт одержання
товару матеріально відповідальною
особою із зазначенням місця зберігання
товару (матеріалів), марки, сорту,
номенклатурного номеру не
підтверджено; відсутність
товарно-транспортних накладних та
належно оформлених подорожних листів,
які повинні супроводжувати кожну
партію товару свідчить про неприйняття
будь-якого товару на склад покупця
(позивача).

Суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з пп. пп. 134.1.1, 134.1.2 п. 134 ст. 134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є: прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;
дохід (прибуток) нерезидента, що
підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з п. п. 138.4, 138.6, 138.8 ст. 138 ПК
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг; собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу;
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 зазначеного
Кодексу право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 цього Кодексу
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних лише в разі фактичного
здійснення господарської діяльності.
Якщо фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
діяльності, визначальною ознакою якої
є те, що вона повинна спричиняти
реальні зміни майнового стану платника
податків.

За відсутності ж факту придбання
товарів відповідні суми не можуть
включатись до складу податкового
кредиту та валових витрат навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів.

Таким чином, за встановлення в судовому
порядку відсутності факту здійснення
господарської операції між позивачем
та ТОВ «Респект-2000», в результаті чого
відсутні правові наслідки для обох
сторін, є правомірним нарахування
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість та податку на прибуток
спірними податковими
повідомленнями-рішеннями.

За вказаних обставин, відсутності
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
відмову в задоволенні позовних вимог є
вірним, а касаційна скарга позивача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВУД
ПАУЕР» відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013 та
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.11.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний