Справа № 804/11596/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/800/12594/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чумаченко Т.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Дніпропетровської митниці Міндоходів
на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2014 року

у справі № 804/11596/13-а

за позовом Публічного
акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг»

до Дніпропетровської митниці
Міндоходів

про скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»
(далі по тексту товариство, ТОВ
«АрселорМіттал Кривий Ріг»)
звернулося до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
про скасування рішення митного органу
про коригування митної вартості
товарів від 26.07.2013 № 110050001/2013/000012/1.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
10 жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2014 року постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою позов задоволено,
визнано протиправним та скасовано
рішення Дніпропетровської митниці
Міндоходів від 26.07.2013 № 110050001/2013/000012/1.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції,
Дніпропетровська митниця Міндоходів
оскаржила його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказаний судовий акт з
мотивів порушення названим судом норм
матеріального права, залишити в силі
рішення першої інстанції.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні в установленому
статтею 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, між ПАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг» та компанією «Dalmond Trade House
Ltd» (Кіпр) було укладено контракт від
03.04.2012 № 1410. Компанією «Dalmond Trade House Ltd»
(Кіпр) укладено даний контракт в
порядку виконання комісійного
поручення виробника товару ТОВ «Група
«Магнезіт» на підставі договору
комісії.

За умовами договору та згідно зі
специфікацією від 03.07.2013 № 45 до
контракту від 03.04.2012 № 1410, компанія
«Dalmond Trade House Ltd» зобов'язується
поставити на умовах DAP - ст. Кривий Ріг -
Головний Придніпровської залізниці,
Україна (ІНКОТЕРМС-2000), а ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» прийняти та
оплатити вогнетривку продукцію (вироби
вогнетривкі периклазові), ціна за
одиницю товару складає 636,00 доларів США.

З метою митного оформлення партії
товару, поставленого за вищевказаним
контрактом, ПАТ «АрселорМіттал Кривий
Ріг» до відповідача було подано
вантажну митну декларацію від 22.07.2013 №
110050001/2013/010698, в якій заявлено митну
вартість товару за ціною договору
(контракту).

Дніпропетровською митницею було
прийнято рішення про визначення митної
вартості товарів від 26.07.2013 №
110050001/2013/000012/1, яким здійснено
коригування заявленої декларантом
митної вартості товару та визначено
митну вартість товару за другим
методом у розмірі 671,00 доларів США за
одиницю продукції, на підставі якого
винесено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України.
Підставою для прийняття оскаржуваного
рішення стали висновки митного органу,
що подані позивачем документи на
підтвердження митної вартості
задекларованого товару не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товар.
В результаті такого контролю
встановлено, що митне оформлення
ідентичного товару здійснювалось за
митною вартістю значно вищою за
заявлену.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
заявлена декларантом митна вартість
товару не ґрунтується на дійсній його
вартості, про що свідчить неврахування
у вартості товару розміру комісійної
винагороди та винагороди за
делькредере. Крім того надані
позивачем на вимогу митного органу
додаткові документи не підтверджують
заявлену митну вартість товару, що, в
свою чергу, свідчить про неможливість
застосування методу визначення митної
вартості за ціною договору щодо
імпортованих товарів, а тому приймаючи
рішення про коригування митної
вартості товару митний орган діяв у
спосіб та в межах повноважень,
визначених законом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що позивачем при здійсненні митного
оформлення товару було надано всі
необхідні та достатні документи, що
дають змогу визначити митну вартість
товару за основним методом, а тому
рішення Дніпропетровської митниці про
коригування митної вартості від 26.07.2013
№ 110050001/2013/000012/1 є таким, що суперечить
закону та підлягає скасуванню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованими
висновками суду апеляційної інстанції
з огляду на таке.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу

Статтею 52 визначено, що у випадках,
визначених цим Кодексом, для заявлення
митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, митному органу, який проводить
митне оформлення цих товарів, разом з
митною декларацією та іншими
необхідними для митного оформлення
зазначених товарів документами в
установленому порядку подається
декларація митної вартості.

У декларації митної вартості
наводяться відомості про метод
визначення митної вартості товарів,
числове значення митної вартості
товарів та її складових, умови
зовнішньоекономічного договору, що
мають відношення до визначення митної
вартості товарів, та надані документи,
що підтверджують зазначене.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та (або) бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування. Декларант
або уповноважена ним особа за власним
бажанням може подати додаткові наявні
у них документи для підтвердження
заявленої ними митної вартості товару.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи.

Положеннями статті 57 Митного кодексу
України встановлено, що визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України
визначено, що декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані,
зокрема, подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Частиною 2 статті 58 Митного кодексу
України та пунктом 1.14 наказу
Міністерства фінансів України «Про
затвердження Форми декларації митної
вартості та Правил її заповнення» від
24.05.2012 № 599, визначено, що метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та (або)
відсутня хоча б одна із складових
митної вартості, яка є обов'язковою при
її обчисленні.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та(або) недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу
України передбачено, що митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та(або) недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Отже, метод визначення митної вартості
товару за ціною договору є основним. На
підтвердження заявленої декларантом
митної вартості товару, що визначена за
першим методом, митному органу
необхідно надати відповідні документи.
При цьому застосування кожного
наступного методу у їх послідовності
можливе лише у разі обґрунтованої та
об'єктивної неможливості застосування
попереднього методу.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, товариство митному органу
на підтвердження заявленої митної
вартості товару та методу її
визначення разом з ВМД № 110050001/2013/010698
від 22.07.2013 було надано
зовнішньоекономічний договір від
03.04.2012 № 1410, доповнення до контракту від
29.11.2012№ 5, від 08.06.2013 № 9, специфікації
від 08.05.2013 № 38, від 03.07.2013 № 45, договір
комісії від 23.12.2011№ DTH-090-11,
рахунки-фактури (інвойси), пакувальні
листи, комерційну пропозицію від 20.02.2013
№ 003/2002/ DTH, посвідчення якості, виписки
з прайсу, довідку СДПІ м.
Дніпропетровська від 22.04.2013,
сертифікати походження товару, копії
митної декларації країни відправлення.

Також, позивачем на вимогу митного
органу, були надані листи від 25.07.2013 №
085/2507/ DTH13, від 17.04.2013 № 17042013/01-фд, виписки
з прайс-листа виробника товару від
06.05.2013 № 06052013/01-ФД, висновок ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» від 26.07.2013 №
3281, з яких вбачається, що ціна товару за
одиницю продукції відповідає
заявленій позивачем при його митному
оформленні та є такою, що відповідає
поточній кон'юнктурі ринку.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що неврахування
позивачем при визначенні митної
вартості товару розміру комісійної
винагороди та винагороди за
делькредере за договором комісії,
укладеним між продавцем та виробником
товару, не є підставою для здійснення
її коригування митним органом, адже
відповідно до положень статті 58
Митного кодексу України митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. Ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
- це загальна сума всіх платежів, які
були здійснені або повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
продавцю або на користь продавця через
третіх осіб та (або) на пов'язаних із
продавцем осіб для виконання
зобов'язань продавця.

Частиною 10 статті 58 Митного кодексу
України передбачено, що при визначенні
митної вартості до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, додаються такі
витрати (складові митної вартості)
понесені покупцем, як комісійні та
брокерська винагорода, за винятком
комісійних за закупівлю, що є платою
покупця своєму агентові за надання
послуг, пов'язаних із представництвом
його інтересів за кордоном для
закупівлі оцінюваних товарів, якщо
вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті.

Слід зауважити , що за умовами договору
комісії від 23.12.2011 № DTH-090-11, укладеного
між компанією «Dalmond Trade House Ltd»
(комісіонер) та ТОВ «Група «Магнезит»
(комітент), комісійна винагорода та
винагорода за делькредере самостійно
утримується комісіонером з коштів,
отриманих від покупців за реалізований
товар, що, в свою чергу, свідчить про
включення вказаних винагород до ціни
товару та обґрунтованість доводів
апелянта.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішень судів
попередніх інстанцій.

Згідно з частиною 3 статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дніпропетровської
митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2014 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.