Справа № 2а-2432/11,349/3/13
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
Справа №
9104/5719/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Рогатинському районі
Івано-Франківської області та
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Рогатинського районного суду
Івано-Франківської області від 11
березня 2013 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Рогатинському районі
Івано-Франківської області про
визнання протиправними дій,
зобов'язання виплатити пенсію та
стягнення моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2011 року позивач ОСОБА_1
звернулась в суд із адміністративним
позовом до відповідача УПФУ в
Рогатинському районі
Івано-Франківської області, в якому
просила : - визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови позивачу в
нарахуванні та виплаті пенсії,
починаючи з 01.11.2007 року; - зобов'язати
відповідача виплатити позивачу пенсію
за період з 01.11.2007 року по час звернення
до суду, з врахуванням індексу
інфляції; - стягнути з відповідача в
користь позивача заподіяну моральну
шкоду в розмірі 50000 грн..

Відповідач в суді першої інстанції
позовних вимог не визнав, подав
заперечення, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Постановою Рогатинського районного
суду Івано-Франківської області від
11.03.2013 року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправними дії
УПФУ в Рогатинському районі
Івано-Франківської області щодо
відмови ОСОБА_1 в нарахуванні та
виплаті пенсії за вислугу років за
період з 01.11.2007 року по 01.06.2012 року.
Скасовано розпорядження УПФУ в
Рогатинському районі
Івано-Франківської області № 132788 від
25.10.2007 року, яким було відмовлено в
нарахуванні та виплаті пенсії за
вислугу років ОСОБА_1. Зобов'язано УПФУ
в Рогатинському районі
Івано-Франківської області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії
за вислугу років за період з 01.11.2007 року
по 01.06.2012 року згідно Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції від 11.03.2013 року
відповідач УПФУ в Рогатинському районі
Івано-Франківської області оскаржив її
в апеляційному порядку. Вважає апелянт,
що постанова суду винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з підстав, наведених в
апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що
спеціалістами контрольно-ревізійного
відділу ГУПФУ в Івано-Франківській
області проведено вибіркову перевірку
правильності призначення пенсії за
вислугу років. За результатами
перевірки встановлено, що пенсію
позивачу незаконно призначено 15.07.2003
року, зі стажем роботи 25 років 0 місяців
05 днів, оскільки до її трудового стажу,
який дає право на пенсію за вислугу
років, було безпідставно включено
період перебування у частково
оплачуваній відпустці з 31.12.1997 р. по
13.12.1999 р. по догляду за онуком ОСОБА_2 до
досягнення ним трирічного віку, згідно
наказу Рогатинської центральної
лікарні № 290-к від 31.12.1997 року. Вказує
апелянт, що зазначений Наказ є
незаконним, оскільки відпустку по
догляду за онуком ОСОБА_2 до досягнення
ним трирічного віку було надано ОСОБА_3
(другій бабці) з 05.10.1998 року по 01.06.1999
року, яка фактично здійснювала за ним
догляд. Також апелянт вказує, що суд
першої інстанції безпідставно вийшов
за межі позовних вимог і скасував
розпорядження УПФУ в Рогатинському
районі Івано-Франківської області №
132788 від 25.10.2007 року, яким було
відмовлено в нарахуванні та виплаті
пенсії за вислугу років ОСОБА_1.

Просить апелянт УПФУ в Рогатинському
районі Івано-Франківської області
скасувати постанову Рогатинського
районного суду Івано-Франківської
області від 11.03.2013 року та постановити
нове рішення, яким у позові відмовити
повністю.

З постановою суду першої інстанції від
11.03.2013 року також не погодилась позивач
ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному
порядку. Вважає апелянт, що постанова
суду в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з підстав,
наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що вирішуючи
питання про відшкодування моральної
шкоди суд першої інстанції не врахував
п. 9 ч. 16 ЦК України, відповідно до якого,
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів може бути
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди. Зазначає апелянт, що підстави,
спосіб та порядок відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконним
рішенням органу державної влади, прямо
визначені законом і додаткового
обґрунтування не потребують. Також
необґрунтованими, на думку апелянта, є
висновками суду про те, що нормами КАС
України не передбачено відшкодування
моральної шкоди. Зазначає апелянт, що
частина 4 статті 105 цього Кодексу прямо
вказує на те, що адміністративний позов
може містити вимоги і про стягнення з
відповідача - суб'єкта владних
повноважень коштів на відшкодування
шкоди, завданої його незаконним
рішенням, дією або бездіяльністю. Також
необгрунтованим є, на думку апелянта,
твердження суду, що позивачем не
доведено факт заподіяння моральної
шкоди.

Просить апелянт ОСОБА_1 скасувати
постанову Рогатинського районного
суду Івано-Франківської області від
11.03.2013 року в частині відмови в
стягненні з відповідача моральної
шкоди, та позовну вимогу про
відшкодування моральної шкоди
задоволити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави та межі
апеляційних скарг, вважає, що обидві
апеляційні скарги слід залишити без
задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами адміністративної справи,
зокрема матеріалами пенсійної справи,
що відповідачем УПФУ в Рогатинському
районі Івано-Франківської області було
призначено позивачу ОСОБА_1 15.07.2003 року
пенсію за вислугу років. На час
призначення пенсії стаж роботи
позивача, який дає право на пенсію за
вислугою років становив 25 років 0
місяців 05 днів і розрахований за
періоди роботи з 23.03.1977 року по 30.06.1999
року, з 01.07.2000 року по 14.05.2002 року, з 02.09.2002
року по 14.07.2003 року (а.с. 67-120).

Також встановлено і визнається
особами, які беруть участь у справі, що
до трудового стажу позивача, який дає
право на пенсію за вислугу років, було
включено період перебування позивача у
частково оплачуваній відпустці з 31.12.1997
р. по 13.12.1999 р. по догляду за онуком
ОСОБА_2 до досягнення ним трирічного
віку, згідно наказу Рогатинської
центральної лікарні № 290-к від 31.12.1997
року (а.с. 44, 89).

Розпорядженням УПФУ в Рогатинському
районі Івано-Франківської області №
132788 від 25.10.2007 року ОСОБА_1 було
відмовлено в нарахуванні та виплаті
пенсії за вислугу років (а.с. 41, 112). В
період з 01.11.2007 року пенсія за вислугу
років позивачці не нараховувалась та
не виплачувалась.

Суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог в частині визнання протиправними
дій відповідача щодо відмови позивачу
в нарахуванні та виплаті пенсії за
вислугу років за період з 01.11.2007 р. по
01.06.2012 р., та в частині зобов'язання
відповідача здійснити нарахування та
виплату позивачу пенсії за вислугу
років за період з 01.11.2007 року по 01.06.2012
року, з врахуванням наступного.

Із матеріалів справи та доводів
відповідача видно, що свою відмову в
нарахуванні і виплаті позивачу пенсії
за вислугу років відповідач мотивував
тим, що позивач не має необхідного
трудового стажу для отримання пенсії
за вислугу років, оскільки до її
трудового стажу було безпідставно
включено період перебування у частково
оплачуваній відпустці з 31.12.1997 р. по
13.12.1999 р. по догляду за онуком ОСОБА_2 до
досягнення ним трирічного віку, згідно
наказу Рогатинської центральної
лікарні № 290-к від 31.12.1997 року. На даний
час не вирішено в судовому порядку
спірного питання про законність
вказаного вище Наказу і зарахування до
стажу роботи позивача перебування її у
вказаній відпустці.

З цього приводу суд апеляційної
інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 р.,
встановлено, що основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка. За відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами. За відсутності трудової
книжки, а також у тих випадках, коли в
трудовій книжці відсутні необхідні
записи або містяться неправильні чи
неточні записи про періоди роботи, для
підтвердження трудового стажу
приймаються довідки, виписки із
наказів, особові рахунки і відомості на
видачу заробітної плати, посвідчення,
характеристики, письмові трудові
договори і угоди з відмітками про їх
виконання та інші документи, які
містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється, якщо пенсія призначена
на підставі документів, що містять
недостовірні відомості.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та взято до уваги, що наказ
Рогатинської центральної районної
лікарні № 290-к від 31.12.1997 року про
надання ОСОБА_1 відпустки по догляду за
онуком до досягнення ним трирічного
віку, є чинним, будь-якого рішення суду,
яке б набрало законної сили про
визнання даного наказу недійсним чи
про його скасування, на даний час немає.

Також суд апеляційної інстанції
враховує, що розглядуваний період
трудового стажу позивача з 31.12.1997 р. по
13.12.1999 р. на посаді медсестри
Рогатинської районної лікарні
підтверджується записами трудової
книжки позивача (а.с. 74-75).

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначає, що ні актами перевірок, ні
судовими рішеннями (по кримінальній,
цивільній, адміністративній чи
господарській справі), не встановлено
факту незаконності записів
(недостовірності відомостей) у
трудовій книжці позивача щодо її
роботи в період з 23.03.1977 року по 14.05.2002
року на посадах медсестри і старшої
медсестри Рогатинської районної
лікарні, як і не встановлено вини
позивача у поданні неправдивих
відомостей чи вчиненні інших
протиправних дій, які впливають на
визначення трудового стажу позивача.

Суд апеляційної інстанції також
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо необхідності виходу
суду за межі позовних вимог, згідно ч.2
ст. 11 КАС України, і скасування
розпорядження УПФУ в Рогатинському
районі Івано-Франківської області №
132788 від 25.10.2007 року, яким було
відмовлено в нарахуванні та виплаті
пенсії за вислугу років позивачу,
оскільки вихід за межі позовних вимог є
необхідним для повного захисту
пенсійних прав позивача про захист
яких позивач просить.

Судом першої інстанції також вірно
визначено період існування порушеного
права позивача на отримання пенсії за
вислугу років з 01.11.2007 року по 01.06.2012
року, тобто з часу незаконного
припинення виплати такої пенсії до
часу отримання позивачем пенсії по
віку.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
зазначає, що в період з жовтня 2007 року
по час звернення ОСОБА_1 до
адміністративного суду із даним
позовом тривали судові провадження у
господарських, цивільних і
адміністративних судах з приводу
правомірності наказу Рогатинської
центральної лікарні № 290-к від 31.12.1997
року про надання ОСОБА_1 частково
оплачуваної відпустки з 31.12.1997 р. по
13.12.1999 р. по догляду за онуком ОСОБА_2 до
досягнення ним трирічного віку, та
зарахування цього періоду до стажу
роботи позивача, який дає право на
пенсію за вислугу років. Також тривали
позасудові відносини між ОСОБА_1 і УПФУ
в Рогатинському районі
Івано-Франківської області з приводу
врегулювання існуючого спору. Тому,
наведені обставини вплинули на строк
звернення позивача ОСОБА_1 до
адміністративного суду із даним
позовом (а.с. 5-16, 39-40, 48-58, 145-149, 176-180).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції щодо задоволення частини
позовних вимог, а отже не підлягає до
задоволення апеляційна скарга УПФУ в
Рогатинському районі
Івано-Франківської області.

Відносно постанови суду першої
інстанції від 11.03.2013 року щодо відмови у
задоволенні частини позовних вимог, то
суд апеляційної інстанції враховує, що
така постанова суду в частині відмови у
задоволенні позовної вимоги про
виплату пенсії з врахуванням індексу
інфляції, в апеляційному порядку не
оскаржена, а тому в цій частині не
являється предметом розгляду суду
апеляційної інстанції.

Відносно апеляційної скарги позивача
ОСОБА_1 щодо оскарження постанови суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення 50000 грн. моральної шкоди, то
суд апеляційної інстанції вважає, що
така апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

З цього приводу, суд першої інстанції
хоча і помилково вказав, що діючим КАС
України не передбачено відшкодування
моральної шкоди, однак судом першої
інстанції вірно зазначено, що в
матеріалах адміністративної справи
відсутні докази заподіяння позивачу
моральної шкоди неправомірними діями
(рішеннями, бездіяльністю) відповідача,
а тому немає доказових підстав для
задоволення позовної вимоги про
стягнення моральної шкоди.

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначає, що визнання судом
протиправними дій і рішень відповідача
щодо відмови позивачу в нарахуванні та
виплаті пенсії за вислугу років та
зобов'язання відповідача усунути
порушення прав позивача шляхом
нарахування і виплати пенсії за
вислугу років за розглядуваний період,
є способом захисту (відновленням)
порушених прав та інтересів позивача.

З врахуванням наведеного вище, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно та об'єктивно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду відповідають
обставинам справи, постанова суду від
11.03.2013 року винесена з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Рогатинському районі
Івано-Франківської області та
апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Рогатинського районного
суду Івано-Франківської області від 11
березня 2013 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Рогатинському районі
Івано-Франківської області про
визнання протиправними дій,
зобов'язання виплатити пенсію та
стягнення моральної шкоди - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Р.Й Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 12.05.2014 року.