Справа № 2-а-16663/10/0570
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2014 р. м. Київ
К-32182/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Торезі
Донецької області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2010
року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року

у справі № 2-а-16663/10/0570

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Торезтвердосплав»

до Державної податкової інспекції у
місті Торезі Донецької області

про визнання недійсними податкового
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відкрите акціонерне товариство
«Торезтвердосплав» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у місті
Торезі Донецької області (далі -
відповідач) про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 03 червня 2010 року в частині
нарахування податку на додану вартість
у сумі 231047,67 грн. і застосування
штрафних (фінансових) санкцій у сумі
115523,84 грн.; визнання недійсним рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 03 червня 2010 року.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2010
року позов задоволено частково.
Визнано недійсним податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Торезі
Донецької області № /0 від 03
червня 2010 року в частині нарахування
податку на додану вартість у сумі 231047,67
грн. та штрафних санкцій у сумі 115523,84
грн. Визнано недійсним рішення ДПІ у м.
Торезі Донецької області № від 03
червня 2010 року в частині штрафних
санкцій у сумі 37432,99 грн. Стягнуто з
рахунків Державного бюджету України на
користь ВАТ «Торезтвердосплав» 1,70 грн.
судових витрат.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2010
року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Торезі
Донецької області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 12
серпня 2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28 вересня 2010 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Торезі Донецької області
провела виїзну перевірку ВАТ
«Торезтвердосплав» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2008
року по 31 грудня 2009 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
січня 2008 року по 31 грудня 2009 року, за
результатами якої був складений акт №
337/23-2/00196167 від 25 травня 2010 року.

За висновками акта перевірки
позивачем були порушені, зокрема:
вимоги підпунктів 7.2.1, 7.2.3 пункту 7.2
статті 7, вимоги підпунктів 7.4.1, 7.4.5
пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.1 пункту
7.5 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
періоді, який перевірявся, на загальну
суму 246471,00 грн., в тому числі: за травень
2008 року - 30591,00 грн., за червень 2008 року -
2221,00 грн., за липень 2008 року - 20457,00 грн.,
за серпень 2008 року - 13202,00 грн.; вимоги
пункту 2.6 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15 грудня 2004 року № 637, які полягали у
неоприбуткуванні готівкових коштів у
касі товариства у сумі 7151,00 грн.; вимоги
пунктів 2.11, 3.1 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15 грудня 2004 року № 637, пунктів 1.7, 1.12
статті 1 Інструкції про службові
відрядження в межах України та за
кордон, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від 13
березня 1998 року № 59, які полягали у
проведенні готівкових розрахунків на
загальну суму 3080,22 грн. без подання
одержувачем коштів платіжного
документа, який би підтверджував
сплату покупцем готівкових коштів.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що: позивач неправомірно включив до
складу податкового кредиту, зокрема,
травня та липня 2008 року суми податку на
додану вартість, сплачені у складі
вартості основних засобів (вузол
подрібнення та статична барабанна
намотувальна станція), придбаних у
фірми «Desintegraator Tootmise OU» (Естонська
Республіка) та у ТОВ «СП «ТМ ВелдТек»,
оскільки зазначені основні засоби були
придбані за бюджетні кошти, виділені
Державним центром зайнятості на
виконання бюджетної програми, з
урахуванням того, що у постанові
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 червня 2009
року у справі № 2-а-29193/08/0570 було
встановлено, що отримані ВАТ
«Торезтвердосплав» державні кошти
мають ознаки капітальних трансфертів
(або цільової фінансової допомоги);
позивачем не були оприбутковані у касі
підприємства готівкові кошти на
загальну суму 7151,00 грн. згідно
прибуткових касових ордерів № 171/1 віл 24
червня 2008 року та № 12/а від 22 січня 2008
року; згідно звітів про використанні
коштів, перелік та реквізити яких
наведені 106-110 аркушах акту перевірки,
позивачем були проведенні готівкові
розрахунки на загальну суму 3080,22 грн.
без подання одержувачем коштів
платіжного документа, який би
підтверджував сплату покупцем
готівкових коштів.

03 червня 2010 року ДПІ у м. Торезі
Донецької області на підставі
вказаного акту перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення
№/0, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», визначила ВАТ
«Торезтвердосплав» суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) за платежем:
податок на додану вартість у розмірі
369706,50 грн., у тому числі: 246471,00 грн. - за
основним платежем, 123235,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в частині визначення
основного зобов'язання у сумі 231047,67 грн.
штрафних (фінансових) санкцій у сумі
115523,84 грн.

03 червня 2010 року ДПІ у м. Торезі
Донецької області на підставі
вказаного акту перевірки прийняла
рішення № , яким згідно зі статтею
1 Указу Президента України «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» застосувала до ВАТ
«Торезтвердосплав» штрафні (фінансові)
санкції у сумі 38835,22 грн.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що: за умови виконання законодавчо
встановлених вимог (зокрема, щодо
використання в господарській
діяльності платника придбаних ним
товарів, робіт, послуг), незалежно від
порядку відображення у податковому
обліку одержаних бюджетних коштів,
позивач мав право на податковий кредит
при придбанні основних фондів за
рахунок коштів, одержаних з державного
та місцевого бюджетів; податковим
органом був пропущений строк
застосування до позивача
адміністративно-господарських
санкцій, встановлений статтею 250
Господарського кодексу України, в
частині порушень щодо оприбуткування
готівки в касі підприємства, які мали
місце 22 січня 2008 року та 24 червня 2008
року, а також щодо порушень обліку
виданих під звіт коштів, які мали місце
у період з 27 червня 2009 року по 01 грудня
2009 року. Відмовляючи у задоволенні
решти позовних вимог, суд виходив з
того, що позивачем не були надані суду
оригінали документів, які б
підтверджували факт сплати покупцем
готівкових коштів, виданих під звіт.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до положень абзаців 1, 3
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

З наведеної норми Закону випливає, що
право на податковий кредит у платника
податку на додану вартість виникає у
зв'язку з придбанням основних фондів з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпункт 3.2.7 пункту 3.2 статті 3 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин)
передбачає, що не є об'єктом
оподаткування операції з виплат у
грошовій формі заробітної плати (іншим
прирівняним до неї виплатам), а також
пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за
рахунок бюджетів або Пенсійного фонду
України чи фондів
загальнообов'язкового соціального
страхування (крім тих, що надаються у
майновій формі).

Як випливає зі змісту 3.2.7 пункту 3.2
статті вказаного Закону (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) він регулює оподаткування
операцій саме з виплат зазначеного у
ньому цільового фінансування, і не
регулює оподаткування операцій з
придбання основних фондів.

Закон України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) не
забороняє формування податкового
кредиту у зв'язку з придбанням основних
фондів з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку залежно
від походження належних платникові
податку коштів.

Положення підпункту 4.1.6 пункту 4.1
статті 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин), на які посилається
податковий орган в органтування
правомірності оспорюваного
податкового повідомлення-рішення,
регулюють питання включення до складу
валових доходів бюджетних коштів у
вигляді дотацій і субсидій з фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або бюджетів
та можливість включення податку на
додану вартість, сплаченого при
придбанні товарів (послуг) за рахунок
таких коштів до складу податкового
кредиту, та не регулюють питання
включення податку на додану вартість,
сплаченого у зв'язку з придбання
основних засобів за рахунок коштів, що
отримані платником податку як
трансферти з цільовим призначенням.

З огляду на викладене, коленія судідв
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
неправомірність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення
№/0 від 03 червня 2010 року в частині
визначення позивачу податку на додану
вартість у сумі 231047,67 грн. і
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 115523,84 грн.

Як вбачається з акту перевірки та
правомірно встановлено судами
попередніх інстанцій, порушення
позивачем вимог пунктів 2.6, 2.11, 3.1
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), мали місце 22
січня 2008 року та 24 червня 2008 року, а
також у період з 27 червня 2009 року по 01
грудня 2009 року.

Разом з цим, оспорюване рішення №
про застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій було прийняте
податковим органом 03 червня 2010 року.

За своєю суттю передбачені статтею 1
Указу Президента України «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» штрафні (фінансові) санкції є
адміністративно-господарськими
санкціями, а тому їх застосування
регулюється нормами глави 27
Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 статті 238, частини 1
статті 250 Господарського кодексу
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків;
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

З огляду на викладене, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій, що
порушення органом державної
податкової служби строків
застосування
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених статтею 250
Господарського кодексу України, є
підставою для задоволення позовних
вимог про скасування такого рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
неправомірність оспорюваного рішення
в частині застосованих штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 37432,99 грн.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не
містить посилань на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог, а судом касаційної
інстанції не встановлено таких
порушень згідно положень частини 2
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
залишенню без змін, а касаційна скарга -
без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у м. Торезі Донецької
області підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Донецького
окружного адміністративного суду від 12
серпня 2010 року та ухвала Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28 вересня 2010 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Торезі
Донецької області залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 12
серпня 2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна