Справа № 812/2973/14
Суддя: В.В. Матвєєва
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2973/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Судді: Матвєєвої
В.В.,

при секретарі: Захарової
Ю.О.,

за участю сторін:

представника позивача:
Караніної Я.О.,

представника відповідача:
Добрицької М.О.,

представник третьої особи:
не з'явився,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за адміністративним позовом
Управління пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оцінка нерухомості
та юридичні послуги» про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії, суд -

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Управління пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оцінка нерухомості
та юридичні послуги», яким позивач, з
урахуванням уточнення, просить суд
скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження від 14.04.2014
№31474685.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що УПФУ в Артемівському
районі м. Луганська було направлено на
примусове виконання до Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції виконавчий лист №2а-5762/10/1270,
виданий Луганським окружним
адміністративним судом 27.10.2011, про
стягнення з ТОВ «Оцінка нерухомості та
юридичні послуги» заборгованості в
сумі 5893,02 грн. 17.04.2014 позивачем отримано
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 14.04.2014 ВП №31474685.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру ТОВ «Оцінка
нерухомості та юридичні послуги»
знаходиться у стадії припинення. Запис
про ліквідацію підприємства або про
повне припинення підприємницької
діяльності відсутній. Оскільки станом
на 14.04.2014 боржника не було ліквідовано,
тому не було підстав для закінчення
виконавчого провадження щодо
примусового виконання вищевказаного
виконавчого листа.

На підставі викладеного, позивач
просить суд скасувати постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 14.04.2014 ВП №31474685.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
надав пояснення, аналогічні викладеним
в позові. Просив суд задовольнити позов
та скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження від 14.04.2014 ВП
№31474685.

Представник відповідача у судовому
засіданні не визнав позов, про що надав
письмові заперечення та пояснив, що на
примусовому виконанні в Ленінському
ВДВС Луганського МУЮ перебувало
виконавче провадження №31474685 від 01.03.2012,
відкрите на підставі виконавчого листа
№2а-5762/10/1270 від 27.10.2011 про стягнення з
ТОВ «Оцінка нерухомості та юридичні
послуги» на користь позивача
заборгованості в сумі 5893,02 грн. За
даними ЄДР юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, ТОВ «Оцінка
нерухомості та юридичні послуги»
перебуває у стані припинення від 13.05.2010
за рішенням Луганського окружного
адміністративного суду від 05.11.2009 по
справі №2а-25904/09/1270. Нормами ст. 110
Цивільного кодексу України
передбачено, що юридична особа
ліквідується за рішенням суду про
ліквідацію юридичної особи в інших
випадках, встановлених законом, - за
позовом відповідного органу державної
влади. Пунктом 3 ч. 1. ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва. Нормами ст. 67 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що у разі злиття,
приєднання, поділу, виділу,
перетворення боржника - юридичної
особи стягнення за виконавчими
документами звертається на кошти та
інше майно тієї юридичної особи, на яку
відповідно до закону покладено
відповідальність за зобов'язаннями
боржника - юридичної особи. У разі якщо
виконавчий документ надіслано
ліквідаційній комісії (ліквідатору),
виконавче провадження підлягає
закінченню в порядку, встановленому
цим Законом. Як зазначає представник
відповідача, на виконання зазначених
норм, державним виконавцем 14.04.2014 було
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження. Крім того
представник відповідача зазначив, що
23.04.2014 було винесено постанову про
виправлення описки в резолютивній
частині постанови від 14.04.2014 та
виправлено з п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження» на п. 3 ч. 1
ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження».

Представник третьої особи у судове
засідання не прибув, про дату, місце та
час розгляду справи повідомлявся, при
про чини неявки суду невідомо.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог і
наданих сторонами доказів, оцінивши
докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72
КАС України, приходить до наступного.

Згідно статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові та службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
основним завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними управлінських функцій
на основі законодавства, у тому числі
на виконання делегованих повноважень,
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

Частиною 1 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено, що 01.03.2012 головним
державним виконавцем Ленінського ВДВС
Луганського міського управління
юстиції Трофименко Т.М. відкрито
виконавче провадження №31474685 з
примусового виконання виконавчого
листа №2а-5762/10/1270, виданого Луганським
окружним адміністративним судом 27.10.2011,
про стягнення з ТОВ «Оцінка
нерухомості та юридичні послуги» на
користь УПФУ в Артемівському районі м.
Луганська заборгованості в сумі 5893,02
грн. (а. с. 34).

Рішенням Луганського окружного
адміністративного суду від 05.11.2009 по
справі №2а-25904/09/1270 було припинено
юридичну особу Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оцінка нерухомості
та юридичні послуги» (а. с. 38-39).

Постановою головного державного
виконавця Ленінського ВДВС
Луганського міського управління
юстиції Добрицькою М.О. від 14.04.2014
виконавче провадження №31474685 з
примусового виконання виконавчого
листа №2а-5762/10/1270, виданого Луганським
окружним адміністративним судом 27.10.2011,
про стягнення з ТОВ «Оцінка
нерухомості та юридичні послуги» на
користь УПФУ в Артемівському районі м.
Луганська заборгованості в сумі 5893,02
грн. закінчено у зв'язку з ліквідацією
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження (а. с. 7).

Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців №18579328 від 24.04.2014
підтверджено, що ТОВ «Оцінка
нерухомості та юридичні послуги»
перебуває в стані припинення за
судовим рішенням з 13.05.2010 (а. с. 36-37).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби (ч. 3 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України). Умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначені
Законом України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року №
606-ХІV (далі - Закон № 606).

Відповідно до статті 1 Закону № 606
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 6 Закону №606 передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Права та обов'язки державного
виконавця закріплені у статті 11
вказаного Закону.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону №606, сторони
виконавчого провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та
письмові пояснення, висловлювати свої
доводи та міркування з усіх питань, що
виникають у ході виконавчого
провадження, у тому числі під час
проведення експертизи, заперечувати
проти клопотань, доводів та міркувань
інших учасників виконавчого
провадження та користуватися іншими
правами, наданими законом.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону №606, сторони
зобов'язані протягом трьох робочих
днів письмово повідомити державного
виконавця про повне чи часткове
самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону №606,
особи, які беруть участь у виконавчому
провадженні, зобов'язані сумлінно
користуватися усіма наданими їм
правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 19 Закону №606,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; за заявою
прокурора у випадках представництва
інтересів громадянина або держави в
суді; у разі якщо виконавчий лист
надійшов від суду на підставі ухвали
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду в
порядку, встановленому законом; в інших
передбачених законом випадках.

У відповідності до ст. 25 Закону №606,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Частиною 1 та 3 статті 27 Закону №606
передбачено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

У разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону №606 виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі:

1) визнання судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання;

3) смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого
органу (посадової особи), на підставі
якого виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі;

6) закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом;

9) повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа
за належністю до іншого відділу
державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого
документа за відновленим виконавчим
провадженням у строки, визначені
статтею 51 цього Закону.

14) списання згідно із Законом України
«Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію» заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

У відповідності до ч. 2 ст.67 Закону №606, у
разі ліквідації боржника - юридичної
особи виконавчий документ
надсилається ліквідаційній комісії
(ліквідатору) для вирішення питання про
подальший порядок виконання рішення у
встановленому законом порядку. У разі
надходження виконавчого документа до
ліквідаційної комісії (ліквідатора)
арешт з майна боржника знімається за
постановою державного виконавця,
затвердженою начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований.

Згідно ч. 1 ст. 110 ЦК України юридична
особа ліквідується:

1) за рішенням її учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, в тому числі у
зв'язку із закінченням строку, на який
було створено юридичну особу,
досягненням мети, для якої її створено,
а також в інших випадках, передбачених
установчими документами;

2) за рішенням суду про ліквідацію
юридичної особи через допущені при її
створенні порушення, які не можна
усунути, за позовом учасника юридичної
особи або відповідного органу
державної влади;

3) за рішенням суду про ліквідацію
юридичної особи в інших випадках,
встановлених законом, - за позовом
відповідного органу державної влади.

Згідно ч. 1 ст. 111 ЦК України з дати
внесення до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців запису про рішення
засновників (учасників) юридичної
особи, суду або уповноваженого ними
органу щодо ліквідації юридичної особи
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
зобов'язана вжити всіх необхідних
заходів щодо стягнення дебіторської
заборгованості юридичної особи, що
ліквідується, та письмово повідомити
кожного з боржників про припинення
юридичної особи в установлені цим
Кодексом строки.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор)
заявляє вимоги та позови про стягнення
заборгованості з боржників юридичної
особи.

Згідно ч. 11 ст. 111 ЦК України, після
завершення розрахунків з кредиторами
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
складає ліквідаційний баланс,
забезпечує його затвердження
учасниками юридичної особи, судом або
органом, що прийняв рішення про
припинення юридичної особи, та
забезпечує подання органам доходів і
зборів.

Згідно ч. 14 статті 111 ЦК України
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
забезпечує подання державному
реєстраторові документів,
передбачених законом для проведення
державної реєстрації припинення
юридичної особи в установлений законом
строк.

Згідно ч. 1 статті 59 ГК України,
припинення суб'єкта господарювання
здійснюється шляхом його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації -
за рішенням власника (власників) чи
уповноважених ним органів, за рішенням
інших осіб - засновників суб'єкта
господарювання чи їх правонаступників,
а у випадках, передбачених законами, -
за рішенням суду.

Згідно ч. 6 статті 59 ГК України, суб'єкт
господарювання ліквідується:

- за ініціативою осіб, зазначених у
частині першій цієї статті;

- у зв'язку із закінченням строку, на
який він створювався, чи у разі
досягнення мети, заради якої його було
створено;

- у разі визнання його в установленому
порядку банкрутом, крім випадків,
передбачених законом;

- за рішенням суду про ліквідацію
юридичної особи у випадках, визначених
законом.

Згідно ч. 7 ст. 59 ГК України, скасування
державної реєстрації позбавляє
суб'єкта господарювання статусу
юридичної особи і є підставою для
вилучення його з державного реєстру.
Суб'єкт господарювання вважається
ліквідованим з дня внесення до
державного реєстру запису про
припинення його діяльності. Такий
запис вноситься лише після
затвердження ліквідаційного балансу
відповідно до вимог цього Кодексу та
подання головою ліквідаційної комісії
або уповноваженою ним особою
документів для проведення державної
реєстрації припинення юридичної
особи або припинення діяльності
фізичною особою - підприємцем у
порядку, визначеному Законом України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 8 статті 59 ГК України,
оголошення про реорганізацію чи
ліквідацію господарської організації
або припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця
протягом десяти робочих днів з дня
внесення відповідного запису до
зазначеного реєстру підлягає
опублікуванню у виданні спеціально
уповноваженого органу з питань
державної реєстрації, в якому
зазначаються відомості з єдиного
державного реєстру.

Згідно статті 60 ГК України, суб'єкт
господарювання ліквідується в порядку,
встановленому законом.

Орган (особа), який прийняв рішення про
ліквідацію суб'єкта господарювання,
встановлює порядок та визначає строки
проведення ліквідації, а також строк
для заяви претензій кредиторами, що не
може бути меншим, ніж два місяці з дня
оголошення про ліквідацію.
Ліквідаційна комісія або інший орган,
який проводить ліквідацію суб'єкта
господарювання, вміщує в друкованих
органах відповідно до закону
повідомлення про його ліквідацію та
про порядок і строки заяви кредиторами
претензій, а явних (відомих) кредиторів
повідомляє персонально у письмовій
формі у встановлені цим Кодексом чи
спеціальним законом строки.

Одночасно ліквідаційна комісія вживає
необхідних заходів щодо стягнення
дебіторської заборгованості суб'єкта
господарювання, який ліквідується, та
виявлення вимог кредиторів, з
письмовим повідомленням кожного з них
про ліквідацію суб'єкта
господарювання.

Ліквідаційна комісія оцінює наявне
майно суб'єкта господарювання, який
ліквідується, і розраховується з
кредиторами, складає ліквідаційний
баланс та подає його власнику або
органу, який призначив ліквідаційну
комісію. Достовірність та повнота
ліквідаційного балансу повинні бути
перевірені у встановленому
законодавством порядку з обов'язковою
перевіркою органом доходів і зборів, у
якому перебуває на обліку суб'єкт
господарювання.

Згідно ч. 1, 2, 3 статті 91 ГК України,
припинення господарського товариства
відбувається шляхом його ліквідації
або реорганізації відповідно до статті
59 цього Кодексу.

Ліквідація господарського товариства
провадиться ліквідаційною комісією,
призначеною його вищим органом, а у
разі припинення товариства за рішенням
суду - ліквідаційною комісією,
сформованою відповідно до рішення
суду.

З дня утворення ліквідаційної комісії
до неї переходять повноваження по
управлінню справами господарського
товариства. Ліквідаційна комісія у
триденний строк з моменту її утворення
публікує інформацію про ліквідацію
господарського товариства і здійснює
інші дії відповідно до вимог статей 58-61
цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до статті 33 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців"
юридична особа припиняється в
результаті передання всього свого
майна, прав та обов'язків іншим
юридичним особам - правонаступникам у
результаті злиття, приєднання, поділу,
перетворення (реорганізації) або в
результаті ліквідації за рішенням,
прийнятим засновниками (учасниками)
юридичної особи або уповноваженим ними
органом, за судовим рішенням або за
рішенням державних органів, прийнятим
у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 1 статті 34 вказаного Закону,
для внесення до Єдиного державного
реєстру запису про рішення щодо
припинення юридичної особи заявник
повинен подати (надіслати
рекомендованим листом з описом
вкладення) державному реєстраторові
оригінал або нотаріально засвідчену
копію рішення засновників (учасників)
або уповноваженого ними органу щодо
припинення юридичної особи.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну
реєстрацію припинення юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст.. 35 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців", державний
реєстратор за відсутності підстав для
залишення документів, які подані для
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про рішення засновників
(учасників) юридичної особи або
уповноваженого ними органу щодо
припинення юридичної особи, без
розгляду повинен у день надходження
цих документів внести до Єдиного
державного реєстру запис про
рішення засновників (учасників)
юридичної особи або уповноваженого
ними органу щодо припинення юридичної
особи та в той же день повідомити
органи статистики, доходів і зборів,
Пенсійного фонду України відомості
про внесення такого запису.

Повідомлення про внесення запису до
Єдиного державного реєстру щодо
прийняття рішення засновників
(учасників) юридичної особи, суду або
уповноваженого ними органу про
припинення юридичної особи
публікується у спеціалізованому
друкованому засобі масової
інформації.

Згідно ч. 11 статті 36 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців", дата
внесення до Єдиного державного
реєстру запису про проведення
державної реєстрації припинення
юридичної особи в результаті її
ліквідації є датою державної
реєстрації припинення юридичної особи.

Згідно ч. 12 ст. 36 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців", за
відсутності підстав для залишення
документів, які подані для проведення
державної реєстрації припинення
юридичної особи в результаті її
ліквідації, без розгляду державний
реєстратор повинен внести до Єдиного
державного реєстру запис про
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи в
результаті її ліквідації.

Дата внесення до Єдиного державного
реєстру запису про проведення
державної реєстрації припинення
юридичної особи в результаті її
ліквідації є датою державної
реєстрації припинення юридичної
особи.

Аналізуючи вищенаведені норми закону
вбачається, що внесення запису до
Єдиного державного реєстру про судове
рішення щодо ліквідації юридичної
особи є початковою стадією ліквідації
підприємства, яка породжує відповідні
права та обов'язки для ліквідаційної
комісії (ліквідатора), зокрема, вжиття
всіх необхідних заходів щодо
стягнення дебіторської та
кредиторської заборгованості
юридичної особи, що ліквідується.

Як встановлено у судовому засіданні,
Рішенням Луганського окружного
адміністративного суду від 05.11.2009 по
справі №2а-25904/09/1270 було припинено
юридичну особу Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оцінка нерухомості
та юридичні послуги».

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців №18579328 від 24.04.2014, що
ТОВ «Оцінка нерухомості та юридичні
послуги» перебуває в стані припинення
за судовим рішенням.

Частинами 2, 3 67 Закону №607 встановлено,
що у разі ліквідації боржника -
юридичної особи виконавчий документ
надсилається ліквідаційній комісії
(ліквідатору) для вирішення питання
про подальший порядок виконання
рішення у встановленому законом
порядку. У разі надходження
виконавчого документа до
ліквідаційної комісії (ліквідатора)
арешт з майна боржника знімається
за постановою державного виконавця,
затвердженою начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований.

У разі якщо виконавчий документ
надіслано ліквідаційній комісії
(ліквідатору), виконавче провадження
підлягає закінченню в порядку,
встановленому цим Законом.

Як вбачається з постанови від 14.04.2014
№31474685 про закінчення виконавчого
провадження, головою ліквідаційної
комісії ТОВ «Оцінка нерухомості та
юридичні послуги» призначено Чугунова
Олександра Матвійовича. Листом від
15.04.2014 №4853/0850/6 на адресу голови
ліквідаційної комісії ТОВ «Оцінка
нерухомості та юридичні послуги» було
направлено зазначену вище постанову та
виконавчий лист №2а-5762/10/1270 від 27.20.2011 (а.
с. 40 зв.).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що з моменту внесення запису до ЄДРПОУ
про судове рішення про припинення
юридичної особи, державний виконавець
на виконання вимог п. 3 ч. 1 статті 49
Закону України "Про виконавче
провадження" зобов'язаний був передати
виконавчі документи до ліквідаційної
комісії для подальшого вжиття
необхідних заходів щодо погашення
кредиторської заборгованості та
закінчити виконавче провадження.

Щодо посилання позивача на те, що
оскаржувана постанова була винесена на
підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження», а саме у
зв'язку з визнання боржника банкрутом,
то суд виходить з наступного.

В судовому засіданні з пояснень
представника відповідача судом
встановлено, що в мотивувальній
частині постанови від 14.04.2014 про
закінчення виконавчого провадження
№31474685 було допущено помилку, а саме
зазначено «керуючись п. 7 ч. 1 ст. 49,
статтею 50 Закону України «Про
виконавче провадження»».

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Закону України
«Про виконавче провадження», начальник
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
або державний виконавець з власної
ініціативи чи за заявою сторони
виконавчого провадження може
виправити допущені у процесуальних
документах, винесених у виконавчому
провадженні державним виконавцем,
граматичні чи арифметичні помилки, про
що виноситься відповідна постанова.

23.04.2014 головним державним виконавцем
Ленінського ВДВС Луганського міського
управління юстиції Добрицькою М.О. було
винесено постанову про виправлення
описки в мотивувальній частині
постанови від 14.04.2014 про закінчення
виконавчого провадження №31447585 та
зазначено «керуючись п. 3 ч. 1 ст. 49,
статтею 50 Закону України «Про
виконавче провадження»» (а. с. 41).
Зазначена постанова листом від 24.04.2014
№5736/0850/6 була спрямована на адресу УПФ в
Артемівському районі м. Луганська (а. с.
41 зв.). Доказів щодо оскарження
зазначеної постанови суду не надано.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів; докази суду надають особи,
які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що відповідачем
надано обґрунтовані пояснення на позов
щодо спростування вимог позивача,
натомість останнім не доведено
належними засобами доказування
правомірності заявленого позову, у
зв'язку з чим, у задоволенні позову
Управління пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оцінка нерухомості
та юридичні послуги» про визнання дій
щодо закінчення виконавчого
провадження №31474685 за виконавчим
листом Луганського окружного
адміністративного суду №2а-5762/10/1270 від
27.10.2011 неправомірними, скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 14.04.2014, зобов'язання
відповідача поновити виконавче
провадження №31474685 слід відмовити.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати у
встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено їх стягнення у даних
випадках.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 94, 159-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Управління
пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оцінка нерухомості
та юридичні послуги» про визнання дій
щодо закінчення виконавчого
провадження №31474685 за виконавчим
листом Луганського окружного
адміністративного суду №2а-5762/10/1270 від
27.10.2011 неправомірними, скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 14.04.2014, зобов'язання
відповідача поновити виконавче
провадження №31474685 - відмовити у
повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після
закінчення строку подання
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної
сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 19 травня 2014 року.

Суддя
В.В. Матвєєва