Справа № 9101/170074/2011
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2013-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2013 рокусправа № 2а-963/10/0470

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25 травня 2011
року у справі № 2а-963/0470 за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі Дніпропетровської області
Державної податкової служби про
визнання нечинними, скасування
податкових повідомлень-рішень,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив визнати
нечинними податкові
повідомлення-рішення № /0 та №
/0 від 25.06.2003 року та зобов'язати
Державну податкову інспекцію у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
зняти з особового електронного
податкового обліку грошові
зобов'язання на суму 7945,45 грн.,
нараховані на підставі зазначених
податкових повідомлень-рішень. В
обґрунтування позову зазначалось про
те, що перевірка правомірності
податкових повідомлень-рішень
здійснена Дніпропетровським
апеляційним господарським судом 18
жовтня 2004 року у справі № 27/80. Проте,
відповідач ініціював порушення справи
про банкрутство позивача у зв'язку з
наявністю податкового боргу,
нарахованого спірними податковими
повідомленнями-рішеннями і постановою
господарського суду Дніпропетровської
області від 13 грудня 2007 року позивача
визнано банкрутом із відкриттям
ліквідаційної процедури.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
травня 2011 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржену постанову
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог. Апелянт
зазначає, що судом, неповно встановлені
обставини по справі, проігноровані
доводи позивача про необґрунтованість
висновків податкового органу,
викладених в Акті перевірки № 1975 від
23.06.2003 року, щодо порушення вимог
податкового законодавства, на підставі
якого були прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення.

У судове засідання сторони, належним
чином повідомлені про день, місце і час
розгляду апеляційної скарги, не
прибули, про причини неприбуття не
повідомили. Враховуючи те, що попереднє
судове засідання відкладалось судом на
клопотанням представника апелянта, суд
розглянув справу, керуючись приписами
частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до яких неприбуття
у судове засідання сторін або інших
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про дату,
час і місце апеляційного розгляду, не
перешкоджає судовому розгляду.

Справа розглянута у відповідності до
приписів частини 1 статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за якими у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість оскарженого
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог, дійшла
висновку про наявність підстав для
частково задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23
червня 2003 року Державною податковою
інспекцією у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська проведена перевірка
ФОП ОСОБА_1 дотримання вимог
податкового законодавства за період 2
квартал 2001 року по 1 квартал 2003 року, за
наслідками якої складений Акт № 1975
(а.с.87-91). За результатами розгляду
вказаного акту перевірки 25 червня 2003
року відповідачем були прийняти
наступні податкові
повідомлення-рішення: № /0, яким
визначена сума податкового
зобов'язання з прибуткового податку у
розмірі 3988,20 грн. (а.с.84) та № /0,
яким застосовані фінансові санкції по
РРО (торговий патент) на суму 1390 грн.
(а.с.85).

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції дійшов висновку про пропуск
позивачем строку звернення до
адміністративного суду, оскільки
спірні податкові повідомлення-рішення
були ним отримані 03 липня 2003 року, а
оскаржені до суду в порядку
адміністративного судочинства 05
серпня 2008 року (а.с.2).

Повно і всебічно встановивши обставини
по справі та дійшовши вірного висновку
про пропуск позивачем строку звернення
до адміністративного суду,
встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд першої інстанції
помилково застосував процесуальний
закон в редакції, чинній на день
звернення позивача до суду, відмовивши
у задоволенні адміністративного
позову.

Так, за наслідками розгляду справи,
судом першої інстанції ухвалено
рішення 25 травня 2011 року. Законом
України № 2453-УІ від 07.07.2010 року, який
набрав чинності 30.07.2010 року, стаття 100
Кодексу адміністративного судочинства
України була викладена у новій
редакції. Наслідком пропущення строків
звернення до адміністративного суду
законодавець визначив залишення
адміністративного позову без розгляду,
якщо суд за заявою особи, яка його
подала не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

За приписами частини 2 статті 5
Кодексу адміністративного судочинства
України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи. Це
означає, що якщо провадження у справі
відкрито до вступу в силу нового
закону, що регулює порядок судочинства,
то суд зобов'язаний застосувати новий
закон незалежно від того, коли було
відкрито провадження, якщо в самому
законі не передбачено інше.

Зважаючи на те, що позивач
звернувся до суду з пропуском строку,
встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заяви про поновлення цього
строку не подавав, суд першої інстанції
мав залишити адміністративний позов
без розгляду у відповідності до
приписів статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
в редакції Закону України № 2453-УІ від
07.07.2010 року.

Доводи апелянта зводяться до
того, що спірні податкові
повідомлення-рішення були предметом
судового розгляду господарським судом,
посилаючись при цьому на постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду 18 жовтня 2004 року у
справі № 27/80 (а.с.7-10).

Проте, як вбачається зі змісту
вказаного судового рішення, предметом
судового розгляду був спір про
звернення стягнення на активи в
рахунок погашення податкового боргу.
При цьому, суд, відмовивши податковому
органу у задоволенні позову, не
скасував податкові
повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно частини 1 статті 203 цього ж
Кодексу постанова або ухвала суду
першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку і позовна заява
залишається без розгляду або
провадження у справі закривається з
підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 цього Кодексу. Пунктом 9
частини 1 статті 155 Кодексу
передбачено, що суд залишає
адміністративний позов без розгляду,
якщо позовну заяву подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до адміністративного
суду і суд не знайшов підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними.

З урахуванням наведеного,
адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 має
бути залишений без розгляду на
підставі пропуску строку звернення до
адміністративного суду, у зв'язку з чим
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 195-196, 198, 203, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
травня 2011 року у справі № 2а-963/0470 -
скасувати.

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі Дніпропетровської області
Державної податкової служби про
визнання нечинними, скасування
податкових повідомлень-рішень,
зобов'язання вчинити дії - залишити без
розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна