Справа № 319/394/14-а
Суддя: Солодовніков Р. С.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/394/14-а
Провадження №2-а/319/13/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року
смт Куйбишеве

Суддя Куйбишевського районного суду
Запорізької області Солодовніков Р.С.,
розглянувши в порядку скороченого
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області в особі
начальника відділення Голояд Сергія
Миколайовича про визнання правового
акту індивідуальної дії незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н
О В И В :

До Куйбишевського районного суду
Запорізької області 23 квітня 2014 року
звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області (далі -
відповідач) про визнання правого акту
індивідуальної дії (постанови
відповідача) незаконним та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
винесення відповідачем постанов про
виплату щомісячної та одноразової
страхової виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що йому 26.03.2013 р. було
встановлено професійне захворювання, а
30.04.2013 р. за результатами МСЕК
встановлено 40% втрати професійної
працездатності. Відповідно до ст.ст. 3,21
ЗУ «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон №1105)
позивач має право на відшкодування
страхових витрат. В квітні 2013 року
позивачем для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням відповідачу
були направлені всі необхідні
документи, однак постановами від 11.06.2013
р. відповідач по суті взяв на облік
позивача як потерпілого та призначив
щомісячні страхові витрати в розмірі
0,00 грн. У листі від 17.06.2013 р. №245
відповідач мотивував відмову у
відшкодуванні відповідних страхових
витрат відсутністю нарахованої
заробітної плати за період 1999-2000 рр.
(позивач не працював, заробітна плата
не нараховувалась, а відповідно і
розмір страхових відшкодувань
дорівнює 0,00грн.). На думку позивача,
були порушені вимоги п. 14 ст. 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», п. 12 «Порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу, грошового забезпечення) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням»,
затвердженого постановою КМУ від
26.09.2001р. №1266 (далі - Порядок про
обчислення середньої заробітної
плати), та відповідачем не прийнято до
уваги вимоги ст. 1197 ЦК України. Позивач
вважає, що відповідно до ст. 268 ЦК
України строк позовної давності на
вимоги про відшкодування шкоди в
результаті ушкодження здоров'я не
поширюється.

У позові позивач просить суд визнати
незаконною постанову відповідача від
11.06.2013 року №08/261/261/2 в частині
встановлення розміру щомісячних
страхових виплат позивачу в сумі 0,00
грн. та зобов'язати відповідача винести
нову постанову про призначення та
виплату щомісячних страхових виплат з
моменту встановлення позивачу стійкої
втрати працездатності (з індексацією
та корегуванням середньої заробітної
плати у зв'язку з підвищенням розміру
заробітної плати). А також зобов'язати
відповідача прийняти постанову про
виплату одноразової допомоги в порядку
ст.28 Закону №1105.

Представник відповідача надав
заперечення на адміністративний позов,
в якому зазначив, що не визнає позов у
повному обсязі, посилаючись на те, що
ОСОБА_1 встановлено професійне
захворювання за професією «тракторист
- машиніст» та 40 % втрати професійної
працездатності. На момент встановлення
ступеня професійної працездатності, у
відповідності до записів у трудовій
книжці позивача, він працював на посаді
директора ПП «Колос». При цьому, ОСОБА_1
пояснив, що працюючи на посаді
директора у період з 01.04.2000 року по
23.01.2013 року, він виконував також
обов'язки тракториста - машиніста,
проте доказів не надано.

Відповідно до п. 3.1 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22.06.2007
року за № 715/13982 серед документів, що
подаються до робочого органу
виконавчої дирекції Фонду для
призначення одноразової допомоги та
щомісячної страхової виплати є довідка
про середню заробітну плату (доход).

Пунктом 10 ст. 34 Закону №1105 передбачено,
що середньомісячний заробіток для
обчислення суми страхових виплат
потерпілому у зв'язку із втраченим ним
заробітком (або відповідної його
частини) визначається згідно з
порядком обчислення середньої
заробітної плати для виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням затверджено
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.2001 року № 1266.

На думку відповідача, враховуючи
вимоги п.п. 4,12 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
розрахунковий період, за який
обчислюється заробітна плата для
розрахунку страхових виплат ОСОБА_1 за
професією тракторист, повинен бути: з
вересня 1999 року по лютий 2000 року
включно. КСП «Червоноселівка» було
надано довідку про середню заробітну
плату ОСОБА_1, в якій зазначено розмір
середньомісячної заробітної плати у
сумі 0,00 грн. В зв'язку з цим Відділенням
Фонду було винесено постанову від 11
червня 2013 року про призначення
позивачу одноразової страхової
виплати в розмірі 0,00 грн. та постанову
від 11 червня 2013 року про призначення
позивачу щомісячної страхової виплати
в розмірі 0,00 грн

На підставі викладеного відповідач
просить у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області про
визнання правового акту
індивідуальної дії незаконним та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Куйбишевського районного суду
Запорізької області у цій справі від 05
травня 2014 року за позовними вимогами
ОСОБА_1 відкрито скорочене провадження.

Право позивача на оскарження
бездіяльності відповідача, який згідно
змісту п.7 ст.3 КАС України є суб'єктом
владних повноважень, уповноважений
державою на надання визначених Законом
пільг, та визначено ст.ст.4,6, п.1 ч.2 ст.17
КАС України.

Предметом спору в даній справі є
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, пов'язана з виплатами за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод, та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку. Відсутність хоча б однієї з
наведених вище ознак, є підставою для
задоволення адміністративного позову.

Статтями 71,72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, обставини,
які визнаються сторонами, можуть не
доказуватися перед судом.

Суд, дослідивши матеріали справи,
розглянувши надані докази, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, на підставі наступного:

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1
є постраждалим в наслідок професійного
захворювання, що отримане 16 квітня 2013
року за час роботи на підприємстві
«КОЛОС».

Відповідно до медичного висновку
Українського Науково-дослідного
інституту промислової медицини
Міністерства охорони здоров'я від 26
березня 2013 року, ОСОБА_1 встановлено
професійний характер захворювання:
Вібраційна хвороба другого ступеня від
дії загальних та локальних вібрацій з
помірно вираженим
церебрально-периферичним
ангіодистонічним синдромом,
дисцикуляторною енцефалопатією з
пірамідною недостатністю справа,
помірно вести було-мозочковою
дисфункцією у поєднанні з
полірадикулопатією L5-S-1 та C6-C8,
переважно зліва з вираженими
статико-динамічними порушеннями,
м'язово-тонічним синдромом,
нейродистрофією у вигляді двобічного
пчелопаткового періатрозу (ПФС
першого-другого ст.), деформуючого
артрозу ліктьових суглобів (ПФС
першого-дрругого ст.), деформуючого
артрозу в поєднанні з пері артрозом
колінних (ПФ першого-другого ст.)
суглобів, стійкий больовий синдром.

Згідно із актом розслідування
хронічного професійного захворювання
від 16 квітня 2013 року, підтверджено
наявність у ОСОБА_1 професійного
захворювання.

За висновком МСЕК від 30 квітня 2013 року
(довідка серія АВ №007576) ОСОБА_1
встановлена стійка втрата професійної
працездатності 40 % та встановлена 3
група інвалідності.

Позивач з 30 квітня 2013 року перебуває на
обліку позивача та цього ж дня - 30
квітня 2013 року зареєстровано страховий
випадок «профзахворювання»,
відповідно до постанови Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області від 11
червня 2013 року.

Відповідно до змісту ст.ст.1-5 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» №
1105 (далі - Закон № 1105),
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин та в інших випадках,
передбачених законом, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати страхових внесків власником або
уповноваженим ним органом,
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом.

Відповідно до ст. 21 Закону №1105 у разі
настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку: своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, в тому числі: одноразову
допомогу в разі стійкої втрати
професійної працездатності або смерті
потерпілого; щомісяця грошову суму в
разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Статтею 28 зазначеного Закону №1105
встановлено, що страховими виплатами є
грошові суми, які згідно із статтею 21
цього Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку. Зазначені грошові
суми складаються із: 1) страхової
виплати втраченого заробітку (або
відповідної його частини) залежно від
ступеня втрати потерпілим професійної
працездатності (щомісячна страхова
виплата); 2) страхової виплати в
установлених випадках одноразової
допомоги потерпілому; 3) страхової
виплати пенсії по інвалідності
потерпілому.

Згідно із ст. 31 Закону №1105 стійкою
втратою професійної працездатності
вважається будь-яка втрата професійної
працездатності, визначена МСЕК.

У відповідності до ст.34 зазначеного
Закону №1105 сума щомісячної страхової
виплати встановлюється відповідно до
ступеня втрати професійної
працездатності та середньомісячного
заробітку, що потерпілий мав до
ушкодження здоров'я. У разі стійкої
втрати професійної працездатності,
встановленої МСЕК, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
проводить одноразову страхову виплату
потерпілому, сума якої визначається із
розрахунку середньомісячного
заробітку потерпілого за кожний
відсоток втрати потерпілим
професійної працездатності, але не
вище чотирикратного розміру граничної
суми заробітної плати (доходу), з якої
справляються внески до Фонду.

Отже, позивач є особою, яка має право на
отримання зазначених соціальних
виплат у зв'язку з отриманим
професійним захворюванням у розмірах,
які визначено Законом №1105, а відтак має
право на звернення до суду за захистом
порушеного такого права.

Постановою Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області від 11
червня 2013 року №0818/261/261/2 відповідач
призначив позивачу щомісячну грошову
суму в разі часткової втрати
професійної працездатності, що
компенсує відповідну частину
втраченого заробітку в розмірі 0,00 грн.

Іншою постановою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області від 11
червня 2013 року №0818/261/261/3 відповідач
призначив позивачу одноразову
допомогу разі стійкої втрати
професійної працездатності в сумі 0,00
грн.

Не погоджуючись з тим, що при
визначенні страхових виплат
відповідач неправильно розрахував
розмір соціальних виплат (щомісячної
страхової виплати та одноразової
грошової допомоги), позивач звернувся
до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до ч.ч.10,12 ст.34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
середньомісячний заробіток для
обчислення щомісячної страхової
виплати та для обчислення одноразової
грошової допомоги, визначається
згідно з порядком обчислення
середньої заробітної плати для виплат
за загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням затверджено
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.2001 року № 1266 (надалі - Порядок
про обчислення середньої заробітної
плати).

Згідно з пунктом 3 зазначеного Порядку,
розрахунковим періодом, за який
обчислюється середня заробітна плата
(дохід) для розрахунку страхових виплат
є період роботи за останнім основним
місцем роботи перед настанням
страхового випадку, протягом якого
застрахована особа працювала та
сплачувала страхові внески або за неї
сплачувалися страхові внески.

Відповідно до пункту 4 Порядку про
обчислення середньої заробітної плати,
розрахунковим періодом, за який
обчислюється середня заробітна плата
(дохід, грошове забезпечення) для
застрахованих осіб, є останні шість
календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок.

Відповідач заперечує проти
застосування зазначених положень при
обчисленні позивачу середньої
заробітної плати за шість місяців за
останнім місцем роботи, оскільки на
думку відповідача професійне
захворювання ОСОБА_1 отримав за
професією: тракторист-машиніст, коли
він працював з 10.10.1980 року по 10.03.2000 рік у
КСП «Червоноселівка». А за останнім
місцем роботи позивач працював на
посаді директора ПП «Колос» (з 01.04.10
року по 23.01.2013 рік), отже його робота не
була пов'язана з професійним
захворюванням. Посилаючись на п.п. 4,12
Порядку про обчислення середньої
заробітної плати, відповідач вважає, що
при обчисленні середнього заробітку
позивачу необхідно застосовувати
розрахунковий період, за який
обчислюється заробітна плата для
розрахунку страхових виплат ОСОБА_1 за
професією тракторист з вересня 1999 року
по лютий 2000 року включно, тобто за
останні 6 місяців роботи за професією:
тракторист-машиніст.

З такими висновками відповідача суд не
погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту пункту 12
Порядку про обчислення середньої
заробітної плати, він застосовується у
випадку, коли на дату встановлення МСЕК
ступня втрати застрахованою особою
професійної працездатності минуло
більше року з дня настання страхового
випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, дата
встановлення МСЕК ступеня втрати
професійної працездатності ОСОБА_1 є 30
квітня 2013 року. Страховий випадок
професійного захворювання ОСОБА_1
зареєстрований 30 квітня 2013 року.

Отже, з дня настання страхового випадку
до висновку МСЕК більше року не минуло,
а тому підстав для застосування цього
пункту відповідач не має.

Крім того, відповідно до ст. 14 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» ,
до професійного захворювання
належить захворювання, що виникло
внаслідок професійної діяльності
застрахованого та зумовлюється
виключно або переважно впливом
шкідливих речовин і певних видів
робіт та інших факторів, пов'язаних з
роботою.

Відповідно до записів трудової книжки,
ОСОБА_1 працював з 10.10.1980 року по 23.11.1985
року трактористом колгоспу «Імені ХХ
парт з'їзду» ( реорганізований в КСП
«Червоноселівка), з 05.03.1986 року по 10.03.2000
рік трактористом там же, а з 01.04.2000 року
по 23.01.2013 року на посаді директора ПП
«Колос». Отже, на посаді тракториста
позивач має 19 років 1 місяць трудового
стажу, а на посаді директора 10 місяців
трудового стажу.

Відповідно до обґрунтування діагнозу
професійного захворювання ОСОБА_1, на
підставі якого складений Медичний
висновок від 26.03.2013 року про наявність у
нього професійного захворювання, за
медичною допомогою ОСОБА_1 з приводу
захворювань неврологічного характеру
звертався починаючи з 1995 року по 1997 рік,
тобто під час роботи за професією
«тракторист» та внаслідок
прогресування хвороби продовжив своє
лікування працюючи на посаді директора
з жовтня 2000 року по 15 лютого 2013 року.

Також, з медичного висновку від 26.03.2013
року про наявність професійного
захворювання вбачається, що при
встановлені діагнозу була врахована
інформаційна довідка умов праці
Державної СЕС України Головного
управління Держсанепідслужби у
Запорізькій області №790 від 15.03.2013 року,
відповідно до якої ОСОБА_1 працював в
умовах загальної вібрації - 108 дБ при
ГДР 107 дБ, локальної вібрації - 116 дБ, при
ГДР 112 дБ, несприятливого МК шуму 86 дБ,
при ГДР 80 дБ (в т.ч і директор). Отже,
ОСОБА_1 працював в умовах загальної і
локальної вібрації, мікроклімату, шуму
при перевищенні показників гранично
допустимого рівня, у тому числі
працюючи на посаді директора.

Відповідно до пункту 17 Акту
розслідування хронічного професійного
захворювання від 16 квітня 2013 року,
причинами професійного захворювання
ОСОБА_1 є дія шкідливих виробничих
факторів, рівень яких перевищував
нормативні значення (шум, вібрація
загальна, локальна, занижені параметри
мікроклімату).

Виходячи з наведеного, та враховуючи
причини професійного захворювання
позивача, суд приходить до висновку, що
професійне захворювання ОСОБА_1
отримав в ході трудової діяльності за
професією (посадою) тракторист -
машиніст в період роботи з 10.10.1980 року
по 23.11.1985 року та з 05.03.1986 року по 10.03.2000
року, та за посадою директора в період
роботи з 01.04.2000 року по 23.01.2013 року, а
тому відповідно до пунктів 3,4 Порядку
про обчислення середньої заробітної
плати, розрахунковим періодом, за який
обчислюється середня заробітна плата
позивача повинно бути останні шість
календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок за
останнім місцем роботи.

В той же час, право на звернення до суду
не є абсолютним і може бути обмеженим, в
тому числі і встановленням строків для
звернення до суду.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

На переконання суду, позивач повинен
був дізнатись про порушення своїх прав
ще у червні 2013 року, коли він особисто
03.06.2013 року звернувся до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області із заявою
про призначення страхових виплат у
зв'язку з професійним захворюванням, та
йому було призначено страхові виплати
у розмірі, що не відповідають вимогам
закону, як він вважав, відповідно до
постанов відповідача від 11 червня 2013
року. Крім того, про обчислення
середнього заробітку позивач дізнався
з листа відповідача від 17 червня 2013
року №245, який позивач додав в
обґрунтування позову. При цьому,
позивач не довів суду, що про порушення
прав йому стало відомо пізніше.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Як вбачається з адміністративного
позову, серед позовних вимог позивачем
заявлено вимогу щодо зобов'язання
відповідача винести постанову та
виплатити одноразову допомогу в разі
стійкої втрати професійно
працездатності, яка призначена за
постановою відповідача від 11 червня 2013
року в розмірі 0,00 грн.

Враховуючи стоки звернення до суду,
позивач повинен був в разі незгоди з
розміром соціальної виплати
звернутись до суду протягом
шестимісячного строку, після прийняття
постанови від 11 червня 2013 року, чого не
зробив, заявивши позовну вимогу поза
межами строку звернення до суду, який
визначено ст.99 КАС України.

Суд вважає необґрунтованими доводи
позивача про застосування до спірних
правовідносин статті 268 ЦК України щодо
непоширення строків позовної давності
на вимогу про відшкодування шкоди,
оскільки справа розглядається в
порядку адміністративного
судочинства, а предметом спору у
справі не є відшкодування шкоди,
заподіяної з приводу недоговірних
зобов'язань, а вимоги про виплати за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, як різновиду
соціальної допомоги, яка надається
особам, що постраждалим в наслідок
професійного захворювання.

На думку суду, відсутні будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини, що
не позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовна вимога щодо
зобов'язання відповідача виплатити
одноразову допомогу в разі стійкої
страти професійно працездатності
підлягає залишенню без розгляду, на
підставі ст.ст.99,100 КАС України.

Щодо позовних вимог про виплату
щомісячної страхової суми в разі
часткової втрати професійної
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку, суд приходить до висновку,
що ці виплати мають періодичний
характер.

За таких обставин, з урахуванням вимог
ст. 99 КАС України та враховуючи час
звернення позивача з позовом до суду
(23.04.2014 року), суд вважає за необхідне
позовні вимоги щодо виплати щомісячної
страхової суми позивачу у
відповідності до ст.ст. 21,28,34 Закону №1105
з 30 квітня 2013 року по 22 жовтня 2013 року -
залишити без розгляду.

Як було встановлено судом, відповідач
призначив позивачу щомісячну грошову
суму в розмірі 0,00 гривень, що є
помилковим, оскільки позивачем
неправильно визначений розмір
середньої заробітної плати позивача
ОСОБА_1

Таким чином, відповідачем безпідставно
не проводилась виплата ОСОБА_1
щомісячної страхової суми в разі
часткової втрати професійної
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку, як передбачено ст.ст. 21,28,34
Закону №1105.

Таким чином, з урахуванням ст.ст. 99.100
КАС України, суд приходить до висновку
про необхідність зобов'язання
відповідача здійснити виплату
щомісячної страхової суми в разі
часткової втрати професійної
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку з урахуванням середньої
заробітної плати позивача за останні
шість календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок за
останнім місцем роботи, відповідно до
ст.ст. 21,28,34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», за період з 23 жовтня
2013 року по 31 грудня 2013 року, та з 01 січня
2014 року і такі виплати здійснюватися до
припинення права на таку виплату, з
урахуванням різниці, яка вже була
виплачена.

Відповідно до ч.1 ст.256 КАС України
постанова суду підлягає негайному
виконанню у межах суми стягнення за
один місяць.

Керуючись ст.ст.2,8-12,69,71,94,158-163,256 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області в особі
начальника відділення Голояд Сергія
Миколайовича про визнання правового
акту індивідуальної дії незаконним та
зобов'язання вчинити певні дії, -
задовольнити частково. Визнати
неправомірними дії Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області щодо
призначення і невиплати ОСОБА_1
щомісячної страхової суми в разі
часткової втрати професійної
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку, відповідно до ст.ст. 21,28,34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Зобов'язати Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі Запорізької області виплатити
на користь ОСОБА_1 щомісячну страхову
суму в разі часткової втрати
професійної працездатності, що
компенсує відповідну частину
втраченого заробітку з урахуванням
середньої заробітної плати за останні
шість календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок за
останнім місцем роботи, відповідно до
ст.ст. 21,28,34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», за період з 23 жовтня
2013 року по 31 грудня 2013 року, та з 01 січня
2014 року і такі виплати здійснюватися до
припинення права на таку виплату, з
урахуванням різниці, яка вже була
виплачена.

Позовні вимоги щодо зобов'язання
Головного управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області
здійснити виплату ОСОБА_1 одноразову
допомогу в разі стійкої втрати
професійно працездатності та
щомісячну страхову суму в разі
часткової втрати професійної
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку за період з 30 квітня 2013 року
по 22 жовтня 2013 року - залишити без
розгляду.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського адміністративного
апеляційного суду через суд першої
інстанції шляхом подачі скарги через
суд першої інстанції протягом 10 днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя:
Р.С.Солодовніков