Справа № 712/2164/12
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" травня 2014 р. м. Київ
К/800/62232/13

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.
(доповідач),

суддів: Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Закарпатській області (далі -
ГУПФ), управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді Закарпатської
області (далі - УПФ) про перерахунок
пенсії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 17 червня 2013 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом, відповідно до якого просив:

визнати протиправними дії
відповідачів щодо не включення до
пільгового стажу періоду його роботи з
31.03.1970 року по 10.04.1971 року в об'єднанні
«Северовостокзолото» та неврахування
коефіцієнту 0,7 до зарплати при
нарахуванні пенсії;

зобов'язати УПФ здійснити поновлення
трудового стажу, встановленого
розпорядженням №165136 від 21.09.2006 року та
провести перерахунок пенсії із суми 48267
крб.

Посилався на незаконність дій
відповідачів, які виразилися у
безпідставному не включенні періоду
роботи з 31.03.1970 року по 10.04.1971 року в
районах Крайньої Півночі і
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, до пільгового стажу,
що привело до зменшення трудового
стажу та розміру пенсії.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 17 червня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 жовтня 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_2, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущені судами, просить судові
рішення скасувати з направленням
справи на новий розгляд. Вказує на
незаконність постановлених рішень.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги з урахуванням
наступного.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, розпорядженням УПФ від
31.07.2007 року №165136 ОСОБА_2 зроблено
перерахунок пенсійних виплат,
відповідно до якого стаж роботи з 31.03.1970
року по 09.04.1971 року в районах Крайньої
Півночі і місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, пораховано в
одинарному розмірі, у зв'язку з чим, він
неодноразово звертався до УПФ., ГУПФ із
заявами про необхідність включення
зазначеного періоду до пільгового
стажу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
безпідставності позовних вимог та
пропуску строків звернення до
адміністративного суду.

При цьому, безпідставність позову
ґрунтувалося на відсутності
строкового договору при виконанні
робіт з 31.03.1970 року по 09.04.1971 рік, а
пропущення строків звернення до суду
відсутністю поважних причин.

З таким висновком колегія суддів
погодитися не може, оскільки він не
відповідає нормам матеріального права
та фактичним обставинам справи.

Згідно з пункту 5 розділу XV
«Прикінцевих положень» Закону України
від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пільгове обчислення
страхового стажу провадиться на
підставі трудової книжки, або
письмового трудового договору, або
довідки, в яких зазначено період роботи
в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, та користування
пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

Факт роботи ОСОБА_2 в період з 31.03.1970
року по 10.04.1971 року в районах Крайньої
Півночі підтверджується записами
трудової книжки та архівної довідки.

Посилання судів лише на відсутність
записів про наявність строкового
трудового договору за вказаний період
є безпідставними.

У частині 2 Інструкції «Про надання
пільг особам, що працюють в районі
Крайньої Півночі і в місцевостях, які
прирівнюються до районів Крайньої
Півночі», затвердженої Постановою
Державного комітету Ради Міністрів
СРСР з питань праці та заробітної плати
16.12.1967 № 530/П-28 (далі Інструкція),
зазначено, що пільги, передбачені
статтями 1,2,3,4, Указу Президії Верховної
Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про
впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі», з урахуванням змін
та доповнень, внесених Указом від 26
вересня 1967 року, надаються незалежно
від наявності письмового строкового
трудового договору.

Наявність трудових відносин
грунтується записами у трудовій
книжці, а також архівними довідками.

Відмова обчислити пільговий стаж
позивача не відповідає нормам
трудового та пенсійного законодавства,
аналіз якого дає підстави вважати, що
відсоткова надбавка до заробітної
плати є складовою частиною оплати
праці та належить до гарантій і
компенсацій, які надаються за роботу в
особливих кліматичних умовах. Право на
вказану надбавку постановлено в
залежність безпосередньо від стажу
роботи в умовах Крайньої Півночі та
прирівняних до них місцевостям.

Щодо строків звернення до суду, то
судами належним чином не перевірені
доводи позивача про поважність причин
їх пропуску.

Відповідно до частин другої, четвертої
статті 99 КАС України в редакції Закону
№2747-ІV для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом встановлена можливість
досудового порядку вирішення спору і
позивач скористався цим правом, то
обчислення строку звернення до
адміністративного суду починається з
дня, коли позивач дізнався про рішення
суб'єкта владних повноважень за
результатами розгляду його скарги на
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови в задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін
(частина перша статті 100 КАС України).

В порушення вимог вище згаданих норм
закону, судом першої інстанції
належним чином не встановлено, коли
саме позивач дізнався про порушення
свого права або повинен був дізнатися.
Зокрема, чи отримував ОСОБА_2 листи ГУ
ПФ за №125 від 13.04.2007 року, від 19.07.2007 року
№125/Б, від 08.07.2008 року, якими
повідомлялося про відсутність підстав
до зарахування йому в кратному розмірі
до страхового стажу період роботи в
районах Крайньої Півночі з 31.03.1970 року
по 10.04.1971 року.

Апеляційний суд зазначені порушення не
виправив, тому попередні судові
рішення підлягають скасуванню з
підстав, передбачених частиною другою
статті 227 КАС України (порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи), з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді врахувати виявлені
порушення, і з урахуванням положень
статей 11, 71, 161 КАС України, вирішити
спір.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія судів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 17 червня 2013 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб