Справа № 490/13552/13-а
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 р. Справа № 490/13552/13-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко
Л.П.судді -Домусчі С.Д.судді -Кравець О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва на ухвалу Центрального
районного суду м. Миколаєва від 28.01.2014
року (про зміну способу і порядку
виконання судового рішення) у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва про
захист соціальних прав, що передбачені
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни», -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду (далі УПФ)
України в Центральному районі м.
Миколаєва про захист соціальних прав,
що передбачені Законом України «Про
соціальний захист дітей війни».

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 19.09.2012 року позов
задоволено.

В листопаді 2013 року державний
виконавець ВДВС Головного управління
юстиції у Миколаївській області
звернувся до Центрального районного
суду м. Миколаєва суду з заявою про
зміну способу і порядку виконання
рішення суду, вказуючи, що на виконанні
відділу державної виконавчої служби
знаходиться виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 1423/3769/2011 виданого 11 вересня 2013
року Центральним районним судом м.
Миколаєва про зобов'язання УПФ України
в Центральному районі м. Миколаєва
здійснити перерахунок та підвищити
пенсію ОСОБА_4 на 30% мінімальної пенсії
за віком (розмір якої встановленої ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування» відповідно о вимог ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей» за період: з 01.10.2010 року по 22.07.2011
року, за вирахуванням вже виплачених
сум за вказаний період.

У зв'язку з викладеним, державний
виконавець вважав, що є підстави для
зміни способу виконання рішення суду.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28.01.2014 року подання
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області задоволено.

Змінено спосіб виконання рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва у справі № 1423/3769/2011 шляхом
стягнення з управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Миколаєва на користь ОСОБА_4 суми
підвищення, передбачене статтею Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», що нарахована боржником - 1695,72
грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва
подало апеляційну скаргу, в якій
апелянтом ставиться питання про
скасування судового рішення в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм процесуального права.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Вирішуючи спірне питання, суд першої
інстанції виходив з того, що існують
обставини, що ускладнюють виконання
рішення суду, тому можливо змінити
спосіб і порядок його виконання.

В апеляційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва
вказується, що суд змінив по суті
резолютивну частину судового рішення,
що є порушенням норм процесуального
права.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції та
приймає до уваги доводи апелянта,
виходячи з наступного.

01 січня 2013 набрав чинності Закон
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
«Про виконавче провадження», та
особливості їх виконання.

Відповідно до статті 2 цього Закону
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є, зокрема,
державний орган.

Водночас судові рішення у справах,
пов'язаних із соціальними виплатами,
які мають зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Відповідно до ст. 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду, що видав
виконавчий лист, із поданням, а сторона
виконавчого провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення. Питання про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення може бути
розглянуто також за ініціативою суду.

Вказана норма не містить виключного
переліку обставин, що є підставою для
вирішення питання про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Підставою
для зміни чи встановлення способу і
порядку виконання судового рішення є
обставини, що роблять виконання
судового рішення неможливим.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти вжиття
адміністративним судом нових заходів
для реалізації рішення. Ці заходи
повинні забезпечити виконання
конкретного судового рішення у випадку
неможливості забезпечити таке
виконання без їх вжиття.

Зі змісту подання державного виконавця
слідує, що неможливість виконання
постанови суду першої інстанції
пов'язується заявником із відсутністю
коштів на рахунку боржника, виплата
яких буде здійснена за наявності
відповідного фінансування з
Державного бюджету України. При цьому,
як зазначає заявник, відповідачем
частково виконане судове рішення, а
саме: в частині нарахування належних
позивачу до сплати сум.

У той же час, колегія суддів зауважує,
що матеріали справи не містять
належних доказів проведення
заявником відповідного нарахування
присуджених виплат, яким являється
розпорядження територіального органу
Пенсійного фонду України. Так, суд
першої інстанції визнав обґрунтованим
подання державного виконавця без
дослідження жодних доказів вжиття
державним виконавцем вичерпних
заходів з виконання судового рішення
згідно Закону України «Про виконавче
провадження».

Окрім того, колегія суддів зазначає, що
за приписами пункту 2 частини 4 статті 105
КАС України адміністративний позов
може містити вимоги про зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії. І в разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2
ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 26.10.2011 року, спосіб та
порядок виконання якої прагне змінити
державний виконавець, та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами та
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин державний виконавець
просив змінити не спосіб виконання
постанови суду, а судове рішення по
суті позовних вимог і вирішити
додаткову позовну вимогу про стягнення
коштів, яка не була предметом розгляду
та дослідження адміністративного суду
під час прийняття цього рішення.
Водночас, в адміністративному
судочинстві повноваження щодо зміни
постанови суду в частині задоволення
позовних вимог мають тільки
адміністративні суди апеляційної та
касаційної інстанцій (ст.198, 223 КАС
України).

Відтак, суд першої інстанції,
задовольняючи подання про зміну
способу виконання рішення, не звернув
увагу та не врахував відмінності між
позовною вимогою як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача
від способу виконання судового рішення
як одного з його заходів, чим змінив
постанову суду по суті за відсутності
на це процесуальних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів не погоджується із висновком
суду першої інстанції щодо задоволення
подання з державного виконавця ВДВС
Головного управління юстиції у
Миколаївській області.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувана
ухвала суду першої інстанції
постановлена з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
у зв'язку з чим підлягає скасуванню з
постановленням нової про відмову у
задоволенні подання про зміну способу
виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 202, 205, 206 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва -
задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28.01.2014 року скасувати та
постановити нову, якою відмовити у
задоволенні подання державного
виконавця ВДВС Головного управління
юстиції у Миколаївській області про
зміну способу та порядку виконання
рішення суду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:/підпис/Л Л.П. Шеметенко
Суддя:/підпис/С.Д. Домусчі
Суддя:/підпис/О.О. Кравець