Справа № 2а-17318/11/2670
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 лютого 2012 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби
України про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом Державної виконавчої служби
України про визнання протиправною та
скасування постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
28 жовтня 2011 року ВП № 29524223, зобов'язання
прийняти постанову про відкриття
виконавчого провадження.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 лютого 2012 року адміністративний
позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречух О.Я. про відмову у відкритті
виконавчого провадження від України
від 28 жовтня 2011 року ВП № 29524223.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції в
частині відмови та прийняти нове
рішення, яким адміністративний позов
задовольнити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 26
жовтня 2011 року ОСОБА_3 подав до Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
заяву про прийняття до примусового
виконання виконавчого документа
виконавчого листа № 2а-10878/11/2670,
виданого Окружним адміністративним
судом м. Києва 30 вересня 2011 року.

28 жовтня 2011 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречух О.Я. було винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП № 29524223.

Не погоджуючись з відмовою відповідача
у відкритті виконавчого провадження та
вважаючи її протиправною, позивач
звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 9 Конституції України
передбачено, що чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України.

Пунктом 6 статті 9 КАС України
визначено: якщо міжнародним договором,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлені
інші правила, ніж ті, що встановлені
законом, то застосовуються правила
міжнародного договору.

Так, на підставі Закону України «Про
приєднання України до Статуту Ради
Європи» від 31 жовтня 1995 року № 398/95-ВР
Україна вважається членом Ради Європи.

Відповідно до статті 15 Статуту Ради
Європи від 05 травня 1949 року, у
відповідних випадках висновки
Комітету можуть приймати форму
рекомендацій урядам країн - членів Ради
і Комітет може попросити уряди країн -
членів Ради інформувати його про
заходи вжиті ними щодо таких
рекомендацій.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R
(80) 2 прийнятих на 316-му засіданні
заступників міністрів Комітетом
Міністрів державам-членам стосовно
реалізації адміністративними органами
влади дискреційних повноважень від 11
березня 1980 року під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин .

Так, здійснення дискреційних
повноважень може в деяких випадках
передбачати вибір між здійсненням
певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення
дискреційних повноважень, підлягає
контролю відносно його законності з
боку суду або іншого незалежного
органу. Адміністративний суд,
перевіряючи рішення, дію чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 КАС
України критеріям, не втручається у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Тобто, під дискреційним повноваженням
розуміють таке повноваження, яке надає
певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи вищенаведене, вірним є
висновок суду першої інстанції про те,
що позовна вимога щодо зобов'язання
відповідача відкрити виконавче
провадження є формою втручання в
дискреційні повноваження та виходить
за межі завдань адміністративного
судочинства.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про часткове задоволення
позову та відмову у задоволенні вимоги
ОСОБА_3 в частині зобов'язання
відповідача прийняти постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 лютого 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 29.04.2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.