Справа № 820/10700/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/800/3116/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чумаченко Т.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Головного
управління Державної служби України з
питань надзвичайних ситуацій у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 грудня 2013 року

у справі № 820/10700/13-а

за позовом Головного управління
Державної служби України з питань
надзвичайних ситуацій у Харківській
області

до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

про застосування
заходів реагування у сфері державного
нагляду

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року Головне управління
Державної служби України з питань
надзвичайних ситуацій у Харківській
області звернулось до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про
застосування заходів реагування у
сфері державного нагляду, а саме до
повного усунення порушень вимог
законодавства у сфері техногенної та
пожежної безпеки, що створюють загрозу
життю та здоров'ю людей, експлуатацію
нежитлових будівель ФОП ОСОБА_2, за
адресою: АДРЕСА_1, зупинити повністю
шляхом її знеструмлення з
опечатуванням пристроїв відключення
джерел електропостачання (або інших
електромереж, електроприладів,
пристроїв, обладнання і установок), у
зв'язку з чим зобов'язати ФОП ОСОБА_2
негайно припинити здійснення в них
господарської діяльності добровільно
знеструмивши ці будівлі (або надати
можливість їх знеструмити). Покласти на
Головне управління державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Харківській області обов'язок щодо
забезпечення виконання рішення
Харківського окружного
адміністративного суду про
застосування заходів реагування у
вигляді повного зупинення
експлуатації нежитлових будівель ФОП
ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1, в частині
здійснення контролю за усуненням
порушень вимог законодавства у сфері
техногенної та пожежної безпеки, що
створюють загрозу життю та здоров'ю
людей.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2013, у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій,
Головне управління Державної служби
України з питань надзвичайних ситуацій
у Харківській області оскаржило їх у
касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення названими судами
норм матеріального та процесуального
права, справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні в установленому
статтею 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, у період з 21.10.2013 по 25.10.2013
співробітниками Головного управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Харківській
області проведено планову перевірку у
нежитлових будівлях, які належать ФОП
ОСОБА_2, та розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, на предмет дотримання вимог
законодавчих та нормативно-правових
актів у сферах пожежної і техногенної
безпеки, цивільного захисту, за
наслідками якої складено акт від 25.10.2013
№ 89.

За висновками акта перевірки
експлуатація будівель здійснюється з
порушенням вимог законодавства у сфері
техногенної та пожежної безпеки, що
створює загрозу життю та здоров'ю
людей.

Також контролюючим органом зазначено,
що усі перелічені в акті перевірки
порушення вимог законодавства у сфері
техногенної та пожежної безпеки
створюють реальну загрозу життю та
здоров'ю людей (як персоналу об'єкту,
так й іншим громадянам, а також особам,
які будуть здійснювати гасіння
виниклої пожежі).

На підставі акта перевірки від 25.10.2013 №
89 Головним управлінням Державної
служби України з питань надзвичайних
ситуацій у Харківській області
відносно ФОП ОСОБА_2 було внесено
припис від 01.11.2013 №74 про усунення
порушень вимог законодавства у сферах
пожежної, техногенної безпеки,
цивільного захисту, який відправлено
рекомендованим листом від 01.11.2013 № 1384.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій,
ураховуючи принцип пропорційності
порушення і покарання, дійшли висновку
про відсутність необхідності у
примусовому порядку застосовувати до
відповідача заходів реагування у сфері
державного нагляду (контролю), а саме -
зупинення повністю шляхом
знеструмлення будівель, споруд (з
опечатуванням пристроїв відключення
джерел електропостачання) ФОП ОСОБА_2, а
також зобов'язання припинити
здійснення в них господарської
діяльності.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким обґрунтованим
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

За приписами частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначає Закон України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі -
Закон України № 877).

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» держаний нагляд (контроль)
- діяльність уповноважених законом
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування в межах повноважень,
передбачених законом, щодо виявлення
та запобігання порушенням вимог
законодавства суб'єктами
господарювання та забезпечення
інтересів суспільства, зокрема
належної якості продукції, робіт та
послуг, прийнятого рівня небезпеки для
населення, навколишнього природного
середовища; засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності.

Заходами державного нагляду (контролю)
- є планові та позапланові заходи, які
здійснюються шляхом проведення
перевірок, ревізій, оглядів, обстежень
та інших дій.

Спосіб здійснення державного нагляду
(контролю) - процедура здійснення
державного нагляду (контролю),
визначена законом.

Державний нагляд (контроль) серед
іншого здійснюється за принципами
пріоритетності безпеки у питаннях
життя і здоров'я людини, функціонування
і розвитку суспільства, середовища
проживання і життєдіяльності перед
будь-якими іншими інтересами і цілями у
сфері господарської діяльності, що
передбачено частиною 1 статті 3 Закону
України № 877.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону
України № 877-V виключно законами
встановлюються: - органи, уповноважені
здійснювати державний нагляд
(контроль) у сфері господарської
діяльності;- види господарської
діяльності, які є предметом державного
нагляду (контролю); - повноваження
органів державного нагляду (контролю)
щодо зупинення виробництва
(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг; - вичерпний перелік підстав для
зупинення господарської діяльності; -
спосіб здійснення державного нагляду
(контролю); - санкції за порушення вимог
законодавства і перелік порушень, які є
підставою для видачі органом
державного нагляду (контролю) припису,
розпорядження або іншого розпорядчого
документа.

Орган державного нагляду (контролю) не
може здійснювати державний нагляд
(контроль) у сфері господарської
діяльності, якщо закон прямо не
уповноважує такий орган на здійснення
державного нагляду (контролю) у певній
сфері господарської діяльності та не
визначає повноваження такого органу
під час здійснення державного нагляду
(контролю).

Водночас, частиною 5 статті 4 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» (у редакції,
яка діє з 01.07.2013) передбачено, що повне
або часткове зупинення виробництва
(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг допускається за постановою
адміністративного суду, ухваленою за
результатами розгляду позову органу
державного нагляду (контролю) щодо
застосування заходів реагування.

Вжиття інших заходів реагування,
передбачених законом, допускається за
вмотивованим письмовим рішенням
керівника органу державного нагляду
(контролю) чи його заступника, а у
випадках, передбачених законом, - із
наступним підтвердженням
обґрунтованості вжиття таких заходів
адміністративним судом.

Якщо законом передбачено, що
обґрунтованість вжиття органом
державного нагляду (контролю) заходів
реагування має бути підтверджена
судом, орган державного нагляду
(контролю) звертається до
адміністративного суду з
адміністративним позовом не пізніше
наступного робочого дня з дня видання
(прийняття) відповідного розпорядчого
документа.

Відповідно до частини 7 статті 7 Закону
України № 877-V на підставі акту,
складеного за результатами здійснення
заходу, в ході якого виявлено порушення
вимог законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду. У
разі необхідності вжиття інших заходів
реагування орган державного нагляду
(контролю) протягом п'яти робочих днів з
дня завершення здійснення заходу
державного нагляду (контролю) складає
припис, розпорядження, інший
розпорядчий документ щодо усунення
порушень, виявлених під час здійснення
заходу, а у випадках, передбачених
законом, також звертається у порядку та
строки, встановлені законом, до
адміністративного суду з позовом щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
до суб'єкта господарювання заходів
реагування, передбачених відповідним
розпорядчим документом.

За приписами статті 39 Закону України
«Про охорону праці» посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
охорони праці, мають право забороняти,
зупиняти, припиняти, обмежувати
експлуатацію підприємств, окремих
виробництв, цехів, дільниць, робочих
місць, будівель, споруд, приміщень,
випуск та експлуатацію машин,
механізмів, устаткування, транспортних
та інших засобів праці, виконання
певних робіт, застосування нових
небезпечних речовин, реалізацію
продукції, а також скасовувати або
припиняти дію виданих ними дозволів і
ліцензій до усунення порушень, які
створюють загрозу життю працюючих.

Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 67
Кодексу цивільного захисту України до
повноважень центрального органу
виконавчої влади, який здійснює
державний нагляд у сфері техногенної
та пожежної безпеки, належить:
звернення до адміністративного суду
щодо застосування заходів реагування у
вигляді повного або часткового
зупинення до повного усунення порушень
вимог законодавства у сфері
техногенної та пожежної безпеки роботи
підприємств, окремих виробництв,
виробничих дільниць, експлуатації
будівель, об'єктів, споруд, цехів,
дільниць, а також машин, механізмів,
устаткування, транспортних засобів,
зупинення проведення робіт, у тому
числі будівельно-монтажних, випуску і
реалізації пожежонебезпечної
продукції, систем та засобів
протипожежного захисту, надання
послуг, якщо ці порушення створюють
загрозу життю та/або здоров'ю людей.

Частиною 2 статті 68 Кодексу цивільного
захисту України передбачено, що у разі
встановлення порушення вимог
законодавства у сфері техногенної та
пожежної безпеки, що створює загрозу
життю та здоров'ю людей, посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
який здійснює державний нагляд у
сферах техногенної та пожежної
безпеки, звертаються до
адміністративного суду щодо
застосування заходів реагування у
вигляді повного або часткового
зупинення роботи підприємств, окремих
виробництв, виробничих дільниць,
агрегатів, експлуатації будівель,
споруд, окремих приміщень, випуску та
реалізації пожежонебезпечної
продукції, систем та засобів
протипожежного захисту у порядку,
встановленому законом.

Як зазначено в частині 1 статті 70
Кодексу цивільного захисту України
підставою для звернення центрального
органу виконавчої влади, який здійснює
державний нагляд у сфері техногенної
та пожежної безпеки, до
адміністративного суду щодо
застосування заходів реагування у
вигляді повного або часткового
зупинення роботи підприємств, об'єктів,
окремих виробництв, цехів, дільниць,
експлуатації машин, механізмів,
устаткування, транспортних засобів є:1)
недотримання вимог пожежної безпеки,
визначених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами,
стандартами, нормами і правилами; 2)
порушення вимог пожежної безпеки,
передбачених стандартами, нормами і
правилами, під час будівництва
приміщень, будівель та споруд
виробничого призначення; 3) випуск і
реалізація вибухопожежонебезпечної
продукції та продукції протипожежного
призначення з відхиленням від
стандартів чи технічних умов або без
даних щодо відповідності такої
продукції вимогам пожежної безпеки; 4)
нездійснення заходів щодо захисту
персоналу від шкідливого впливу
ймовірних надзвичайних ситуацій; 5)
відсутність на виробництвах, на яких
застосовуються небезпечні речовини,
паспортів (формулярів) на обладнання та
апаратуру або систем із забезпечення
їх безперебійної (безаварійної) роботи;
6) невідповідність кількості засобів
індивідуального захисту органів
дихання від небезпечних хімічних
речовин нормам забезпечення ними
працівників суб'єкта господарювання,
їх непридатність або відсутність; 7)
порушення правил поводження з
небезпечними речовинами; 8) відсутність
або непридатність до використання
засобів індивідуального захисту в
осіб, які здійснюють обслуговування
потенційно небезпечних об'єктів або
об'єктів підвищеної небезпеки, а також
в осіб, участь яких у ліквідації
наслідків надзвичайної ситуації
передбачена планом локалізації і
ліквідації наслідків аварій; 9)
відсутність на об'єкті підвищеної
небезпеки диспетчерської служби або її
неготовність до виконання покладених
на неї завдань, у тому числі через
відсутність відповідних документів,
приладів, обладнання або засобів
індивідуального захисту; 10)
неготовність до використання за
призначенням аварійно-рятувальної
техніки, засобів цивільного захисту, а
також обладнання, призначеного для
забезпечення безпеки суб'єктів
господарювання; 11) проведення робіт з
будівництва будинків та споруд,
розміщення інших небезпечних об'єктів,
інженерних і транспортних комунікацій,
які порушують встановлений
законодавством з питань техногенної
безпеки порядок їх проведення або
проведення яких створює загрозу
безпеці населення, суб'єктам
господарювання, обладнанню та майну, що
в них перебувають

Повне або часткове зупинення роботи
підприємств, об'єктів, окремих
виробництв, цехів, дільниць,
експлуатації машин, механізмів,
устаткування, транспортних засобів,
виконання робіт, надання послуг
здійснюється виключно за рішенням
адміністративного суду (частина 2
статті 70 Кодексу цивільного захисту
України).

У свою чергу, державний нагляд у сфері
техногенної та пожежної безпеки,
згідно з Указом Президента України
«Деякі питання Державної служби
України з надзвичайних ситуацій» від
16.01.2013 № 20/2013, здійснює Державна служба
України з надзвичайних ситуацій (ДСНС
України), яка є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра оборони України та входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сферах цивільного захисту
населення і територій від надзвичайних
ситуацій та запобігання їх виникненню,
ліквідації надзвичайних ситуацій,
рятувальної справи, гасіння пожеж,
пожежної та техногенної безпеки,
діяльності аварійно-рятувальних служб,
профілактики травматизму
невиробничого характеру, а також
гідрометеорологічної діяльності.

Як установлено судами попередніх
інстанцій під час розгляду справи,
факт створення відповідачем загрози
життю та здоров'ю людей у зв'язку із
експлуатацією нежитлових будівель ФОП
ОСОБА_2, розташованих за адресою :
АДРЕСА_1 не доведено контролюючим
органом належним чином.

Так, чинне законодавство не відносить
тільки обставини відсутності
обладнання приміщень протипожежними
перегородками, установками
автоматичної пожежної сигналізації у
виробничих та складських приміщеннях
тощо до тих обставин, які створюють
реальну загрозу життю та здоров'ю людей
(персоналу підприємства і особам, які
будуть здійснювати гасіння виниклої
пожежі).

Отже, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано звернули увагу на те, що
законодавець пов'язує настання
реальної загрози життю та здоров'ю
людей від пожежі з обставинами, які
можуть призвести до займання та
розповсюдження вогню. Встановлення
автоматичної пожежної сигналізації
передбачено з метою вчасного виявлення
займання, тобто вже існуючої пожежі.
Очевидно, що сама система пожежної
сигналізації у займанні,
розповсюдженні, погашенні вогню
безпосередньо участі не приймає.

Відповідно до статті 57 Кодексу
Цивільного захисту України виробничі,
жилі, інші будівлі та споруди,
обладнання, транспортні засоби, що
вводяться в дію чи експлуатацію після
завершення будівництва, реконструкції
або технічного переоснащення, а також
технологічні процеси та продукція
повинні відповідати вимогам
нормативно-правових актів з пожежної
безпеки.

Початок роботи новоутворених
підприємств, початок використання
суб'єктом господарювання об'єктів
нерухомості (будівель, споруд,
приміщень або їх частин) здійснюється
суб'єктом господарювання на підставі
поданої декларації відповідності
матеріально-технічної бази суб'єкта
господарювання вимогам законодавства
з питань пожежної безпеки (далі -
декларація), а для суб'єктів
господарювання з високим ступенем
ризику - також за наявності позитивного
висновку за результатами оцінки
(експертизи) протипожежного стану
підприємства, об'єкта чи приміщення
(далі - оцінка протипожежного стану).

Таким чином, посилання Головного
управління Державної служби України з
питань надзвичайних ситуацій у
Харківській області на те, що дерев'яні
конструкції даху будівлі 65 не піддано
вогнезахисній обробці, і це також
створює загрозу життю та здоров'ю
людей, є необґрунтованим. Оскільки це
може стосуватися об'єктів, які
проектуються, будуються,
реконструюються та розпочинають свою
діяльність. Позивачем у справі не
надано доказів того, що будівлі, які
належать ФОП ОСОБА_2, відносяться до
новоутворених. Натомість матеріали
справи містять відомості, що
відповідач розпочав роботу до набрання
чинності Кодексом Цивільного захисту
України.

Також суди попередніх інстанцій
зауважили, що не проведення замірів
опору ізоляції електричних мереж в
будівлях не відноситься до тих
обставин, які створюють реальну
загрозу життю та здоров'ю людей
(персоналу підприємства і особам, які
будуть здійснювати гасіння виниклої
пожежі). Ці обставини самі по собі не
можуть призвести до займання та
розповсюдження вогню.

Як установлено судами попередніх
інстанцій і підтверджується
матеріалами справи, приписом
Головного управління Державної служби
України з питань надзвичайних ситуацій
у Харківській області від 01.11.2013 № 74
відповідачу був наданий термін для
усунення виявлених порушень - 25.11.2013.

Згідно з вимогами частини 8 статті 7
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», припис -
обов'язкова для виконання у визначені
строки письмова вимога посадової особи
органу державного нагляду (контролю)
суб'єкту господарювання щодо усунення
порушень вимог законодавства. Припис
не передбачає застосування санкцій
щодо суб'єкта господарювання.

Відповідно до частини 9 статті 7 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності»,
розпорядження або інший розпорядчий
документ органу державного нагляду
(контролю) - обов'язкове для виконання
письмове рішення органу державного
нагляду (контролю) щодо усунення
виявлених порушень у визначені строки.
Розпорядження видається та
підписується керівником органу
державного нагляду (контролю) або його
заступником. Розпорядження може
передбачати застосування до суб'єкта
господарювання санкцій, передбачених
законом.

Розпорядчий документ органу
державного нагляду (контролю) щодо
усунення порушень, виявлених під час
здійснення заходу, повинен містити
такі відомості: дату складення; тип
заходу (плановий чи позаплановий); вид
заходу (перевірка, ревізія, обстеження,
огляд тощо); термін усунення порушень;
найменування органу державного
нагляду (контролю), а також посаду,
прізвище, ім'я та по батькові посадової
особи, яка здійснила захід;
найменування та місцезнаходження
суб'єкта господарювання, а також
прізвище, ім'я та по батькові
його керівника чи уповноваженої ним
особи або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи - підприємця, щодо
діяльності яких здійснювався захід;
прізвище, ім'я та по батькові інших
осіб, які взяли участь у здійсненні
заходу.

Розпорядчий документ органу
державного нагляду (контролю) щодо
усунення порушень складається у двох
примірниках: один примірник не пізніше
п'яти робочих днів з дня складення акта
надається суб'єкту господарювання чи
уповноваженій ним особі для виконання,
а другий примірник з підписом суб'єкта
господарювання або уповноваженої ним
особи щодо погоджених термінів
усунення порушень вимог законодавства
залишається в органі державного
нагляду (контролю).

У разі відмови суб'єкта господарювання
або уповноваженої ним особи від
отримання розпорядчого документа щодо
усунення порушень вимог законодавства
він направляється рекомендованим
листом, а на копії розпорядчого
документа, який залишається в органі
державного нагляду (контролю),
проставляються відповідний вихідний
номер і дата направлення.

Розпорядчі документи щодо
усунення порушень вимог
законодавства можуть бути оскаржені до
відповідного центрального органу
виконавчої влади або суду в
установленому законом порядку.

Таким чином, Головне управління
Державної служби України з питань
надзвичайних ситуацій у Харківській
області, звернулося з даним позовом до
суду до спливу терміну, наданого ФОП
ОСОБА_2 для усунення порушень вимог
законодавства.

Згідно з вимогами пункту 3.16 «Порядку
проведення перевірок органами
Державної інспекції техногенної
безпеки України», затвердженого
наказом МНС України від 25.05.2012 №863,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.06.2012 року за №1054/21366
(далі - Порядок), припис про усунення
порушень вимог законодавства у сферах
пожежної, техногенної безпеки,
цивільного захисту (далі - припис)
складається у двох примірниках, один з
яких не пізніше п'яти робочих днів з дня
складення акта надається керівнику
суб'єкта господарювання або органу
влади, установи, організації чи
уповноваженій ним особі для виконання,
а другий примірник припису з підписом
такої особи щодо погоджених строків
усунення порушень вимог законодавства
зберігається в органі
Держтехногенбезпеки України, який
здійснював перевірку.

До припису включаються невиконані
заходи з попереднього припису із
зазначенням строків, з яких вони
пропонувалися до виконання, та
пропонуються нові строки, а також
зазначаються нові заходи, які були
виявлені під час перевірки, і строки їх
виконання.

Відповідно до вимог пункту 3.18 цього
Порядку, строк виконання припису
встановлюється посадовою особою
органу Держтехногенбезпеки України за
погодженням із керівником суб'єкта
господарювання або органу влади,
іншого підконтрольного об'єкта або
його заступником, або уповноваженою
ним особою залежно від виявлених
порушень законодавства у сфері
пожежної та техногенної безпеки,
цивільного захисту.

У разі неможливості виконання приписів
у встановлені в них строки суб'єкт
господарювання або орган влади, інший
підконтрольний об'єкт письмово
звертається до органу
Держтехногенбезпеки України, який
виніс припис, для продовження строків
усунення порушень з обґрунтуванням та
підтвердними документами
(матеріалами), оформленими належним
чином, щодо порядку усунення порушень.

При цьому відповідно до пункту 3.16.2.
зазначеного Порядку, припис може бути
оскаржено до Держтехногенбезпеки
України або до суду.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що у складеному
приписі від 01.11.2013 № 74 зазначений строк
його виконання, а саме: 25.11.2013. Отже, на
момент подання позову до суду (04.11.2013)
строки, зазначені у приписі для
усунення недоліків, не закінчилися.

Необхідно зазначити, що Кодексом
цивільного захисту України
регулюються відносини, пов'язані із
захистом населення, територій,
навколишнього природного середовища
та майна від надзвичайних ситуацій,
реагуванням на них, функціонуванням
єдиної державної системи цивільного
захисту, та визначаються повноваження
органів державної влади, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
органів місцевого самоврядування,
права та обов'язки громадян України,
іноземців та осіб без громадянства,
підприємств, установ та організацій
незалежно від форми власності.

Відповідно до частини 3 статті 55
Кодексу цивільного захисту України
забезпечення пожежної безпеки суб'єкта
господарювання покладається на
власників та керівників таких
суб'єктів господарювання.

Згідно з підпунктом 12 частини 1 статті 67
Кодексу цивільного захисту України до
повноважень центрального органу
виконавчої влади, який здійснює
державний нагляд у сфері техногенної
та пожежної безпеки, належить
звернення до адміністративного суду
щодо застосування заходів реагування у
вигляді повного або часткового
зупинення до повного усунення порушень
вимог законодавства у сфері
техногенної та пожежної безпеки роботи
підприємств, окремих виробництв,
виробничих дільниць, експлуатації
будівель, об'єктів, споруд, цехів,
дільниць, а також машин, механізмів,
устаткування, транспортних засобів,
зупинення проведення робіт, у тому
числі будівельно-монтажних, випуску і
реалізації пожежо - небезпечної
продукції, систем та засобів
протипожежного захисту, надання
послуг, якщо ці порушення створюють
загрозу життю та/або здоров'ю людей.

Згідно з частиною 2 статті 68 Кодексу
цивільного захисту України у разі
встановлення порушення вимог
законодавства у сфері техногенної та
пожежної безпеки, що створює загрозу
життю та здоров'ю людей, посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
який здійснює державний нагляд у
сферах техногенної та пожежної
безпеки, звертаються до
адміністративного суду щодо
застосування заходів реагування у
вигляді повного або часткового
зупинення роботи підприємств, окремих
виробництв, виробничих дільниць,
агрегатів, експлуатації будівель,
споруд, окремих приміщень, випуску та
реалізації пожежо-небезпечної
продукції, систем та засобів
протипожежного захисту у порядку,
встановленому законом.

Стаття 12 Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності»
зазначає, що невиконання приписів,
розпоряджень або інших розпорядчих
документів щодо усунення порушень
вимог законодавства, виявлених під час
здійснення заходу державного нагляду
(контролю), тягне за собою застосування
до суб'єкта господарювання штрафних
санкцій у порядку, встановленому
законом.

А у разі застосування санкцій за
порушення вимог законодавства,
зокрема, якщо законом передбачаються
мінімальні та максимальні розміри
санкцій, ураховується принцип
пропорційності порушення і покарання.

З урахуванням вищевикладеного колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій стосовно того, що
позивач не доведено належним чином
того, що перелічені в акті перевірки
порушення ФОП ОСОБА_2 вимог
законодавства у сфері техногенної та
пожежної безпеки створюють реальну
загрозу життю та здоров'ю людей
(персоналу підприємства і особам, які
будуть здійснювати гасіння виниклої
пожежі).

Крім того, судами попередніх інстанцій
ураховано, що відповідачем переважна
кількість порушень, які зазначено в
акті перевірки і приписі, не знайшла
свого підтвердження під час судового
розгляду, а решта не пов'язана зі
створенням реальної загрози життю та
здоров'ю людей. До того ж відповідачем
частково усунені порушення, зазначені
в акті, а інша частина - в процесі
усунення, і строк їх усунення на час
звернення позивача до суду не
закінчився.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій відносно того, що з
урахуванням фактичних обставин,
принципу пропорційності порушення і
покарання, на час вирішення цього
спору, відсутня необхідність у
примусовому порядку застосовувати до
відповідача такі заходи реагування у
сфері державного нагляду (контролю), як
зупинення повністю шляхом
знеструмлення будівель, споруд (з
опечатуванням пристроїв відключення
джерел електропостачання) ФОП ОСОБА_2
та зобов'язання припинити здійснення в
них господарської діяльності.

Згідно з частиною 3 статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління
Державної служби України з питань
надзвичайних ситуацій у Харківській
області відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 грудня 2013 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.