Справа № 2а-17867/11/2670
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/9991/76765/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою Київської регіональної
митниці на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 січня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2012 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Видавництво Рідерз
Дайджест" до Київської регіональної
митниці про скасування рішення про
визначення митної вартості товарів,-

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Видавництво Рідерз
Дайджест" звернулось в суд з позовом до
Київської регіональної митниці про
скасування рішення про визначення
митної вартості товарів № 100000006/2011/211563/1
від 15 липня 2011 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем протиправно, на підставі
необґрунтованого висновку щодо
заниження позивачем митної вартості
товарів, що ввозилися на територію
України, прийнято рішення про
визначення іншої, відмінної від
заявленої декларантом, митної вартості
товарів.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 січня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року, позовні вимоги задоволено:
визнано протиправним та скасовано
рішення про визначення митної вартості
товарів № 100000006/2011/211563/1 від 15 липня 2011
року.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Київська
регіональна митниця звернулась до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та відмовити у задоволенні
позову.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 17 лютого 2011 року
між компанією "Неографія" (Словакія),
яке є продавцем та виробником
імпортованих товарів, та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Видавництво Рідерз Дайджест"
(покупець) укладено договір поставки
продукції № 1702-11/PPIG_UA.

Відповідно до додатку № 3 від 30 червня
2011 року продавець поставляє книгу
"Иллюстрированный атлас "Живая
природа". Книга в твердій палітурці, 288
стор., карбованість 4+4, блок 267*337 мм,
віддрукована на папері 115 гр.,
обкладинка 4/0, глянцева ламінація.
Кількість 12500 шт. Ціна за одиницю 3,15 EUR.
Вартість 39487,50 EUR. Строк поставки:
червень серпень 2011 року. Умови поставки
СРТ, Житомир.

15 липня 2011 року позивачем подано до
митниці ВМД № 100210000/2011/064728, та
декларацію митної вартості до неї, щодо
митного оформлення 10208 екземплярів
зазначеної вище продукції де митна
вартість визначена за 1 методом та
складає 32247,07 EUR (у національній валюті
України 365050,18 грн.). До ВМД надано
обов'язковий (базовий) перелік
документів, що визнається та не
заперечується сторонами, у т.ч. надано
калькуляцію виробника з визначенням
тиражу, вартості виробництва, вартості
паперу, палітурних робіт,
індивідуальної термоусадки, ціни за
примірник, ціни транспортування, ціни
за примірник з вартістю
транспортування - 3,15 EUR.

У той же час, у декларації митної
вартості інспектором митниці вчинено
запис про необхідність додаткового
надання: (1) висновку про вартісні
характеристики товару, підготовлений
спеціалізованою експертною
організацією; (2) інформації
зовнішньоторговельних та біржових
органів про вартість сировини (папір
тощо). У свою чергу 15 липня 2011 року у
декларації митної вартості
представником позивача зазначено про
проведення консультацій та про те, що
декларант у визначений 10-ти денний
термін не може надати додаткові
документи.

15 липня 2011 року відповідачем прийнято
оскаржуване рішення № 100000006/2011/211563/1,
відповідно до якого митна вартість
визначена за шостим методом. В рішенні
зазначено, що митна вартість за першим
методом не може бути визначена у
зв'язку з неподанням декларантом
додаткових документів та наявністю
сумніву щодо достовірності відомостей,
необхідних для підтвердження
заявленої митної вартості. Митна
вартість визначена із застосуванням
методу № 6 (резервний метод), з
урахуванням вимог статті 273 Митного
кодексу України, яка щонайбільшою
мірою ґрунтується на раніше визначеній
за методами 1, 6 митній вартості.
Попередні методи не застосовані: метод
1 відповідно до частини другої статті 265
Митного кодексу України; методи 2, 3 у
зв'язку з відсутністю цінової
інформації на ідентичні та подібні
товари; методи 4, 5 через відсутність
основи для віднімання (додавання)
вартості.

Спірне рішення про визначення митної
вартості, крім посилання на
нормативно-правові акти, не містить
посилання на конкретне джерело
інформації щодо визначення митної
вартості, яке застосовано митним
органом у спірних відносинах при
застосуванні шостого методу.

Згідно з листом митниці від 19 липня 2011
року № 40/7-17/8662 відповідачем розглянуто
звернення позивача щодо незгоди з
оскаржуваним рішенням та надання
гарантійних зобов'язань шляхом сплати
до бюджету податків і зборів згідно з
митною вартістю, визначеною у спірному
рішенні. Цим листом надано згоду на
випуск товарів під гарантійні
зобов'язання відповідно до положень
статті 264 Митного кодексу України.
Позивача повідомлено, що строк
гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з моменту випуску
товарів у вільний обіг, а також
повідомлено, що декларант повинен
подати митному органу необхідні
відомості для підтвердження митної
вартості та забезпечити можливість її
перевірки.

З огляду на вищенаведене митне
оформлення товару оформлено ВМД від 19
липня 2011 року № 100210000/2011/065042, в тому
числі на підставі оскаржуваного
рішення.

У листі митниці від 26 вересня 2011 року №
40/7-17/12276 на звернення позивача від 17
серпня 2011 року (заява про подання
відомостей для підтвердження
заявленої митної вартості з наданням
калькуляції виробника) зазначено, що
під час митного оформлення за вперше
поданою ВМД, здійснено порівняння
рівня заявленої митної вартості з
рівнем подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, з огляду
на що і витребувані додаткові
документи. Оскільки позивачем не
надано додатково витребуваних
документів, підстав для скасування
спірного рішення немає.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що позивачем були
надані всі необхідні документи для
визначення митної вартості ввезеного
товару за першим (основним) методом, а
відповідачем в свою чергу було
прийнято рішення з порушенням
передбаченого порядку.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 339 від 09 квітня 2008 року, який був
чинний на момент виникнення спірних
відносин, контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів під
час проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до статті 41 Митного кодексу
України у тому числі шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, а також порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від № 1766 від 20 грудня 2006 року, для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Системний аналіз наведених норм дає
підстави стверджувати, що митний орган
має виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. При цьому, такий контроль в
силу положень пункту 2 Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 339 від 09 квітня 2008
року, може здійснюватися в тому числі
шляхом порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

В той же час, розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, не є
достатньою для висновку про
недостовірність даних щодо митної
вартості товарів, заявленої
декларантом, а відтак законом
передбачено порядок проведення
консультацій щодо визначення митної
вартості товару.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу
України основним є метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 266 Митного кодексу України
встановлено, що якщо митна вартість не
може бути визначена за методом 1 згідно
з положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно
до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог статті 271,
або обчислена відповідно до вимог
статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

У відповідності до статті 273 Митного
кодексу України резервний метод оцінки
товарів, що імпортуються,
застосовується у випадках, коли митна
вартість не може бути визначена за
допомогою інших методів митної оцінки
товарів.

Відповідно до Порядку заповнення
рішення про визначення митної вартості
товарів, затвердженого наказом
Державної митної служби України від 29
травня 2009 року № 506, у графі 33 "Обставини
прийняття Рішення та джерела
інформації, що використовувалися
митним органом для визначення митної
вартості" зазначаються обставини, що
стали підставою для прийняття Рішення,
та джерела інформації, які
використовувалися митним органом, і їх
реквізити.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідачем в
оскаржуваному рішенні не визначено
жодного джерела інформації, крім
загального посилання на нормативні
акти, щодо визначення митної вартості,
на підставі якого митницею ухвалено
оскаржуване рішення, а відтак колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо його
необґрунтованості.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем від
позивача додатково було витребувано
для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів наступні документи:
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Відповідно до Методичних рекомендацій,
затверджених наказом Державної митної
служби України від 19 жовтня 2010 року №
1242, (1) інформація
зовнішньоторговельних та біржових
організацій про вартість товару та/або
сировини вимагається лише у випадках,
коли ціна оцінюваного товару
визначається за формулою та/або товар
чи сировина, з якого товар виготовлено,
реалізуються в порядку біржової
торгівлі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ціна у контракті є
чіткою і зрозумілою, а суди дійшли
вірного висновку про те, що вимога
відповідача про надання такої
додаткової інформації є безпідставною.

Крім того, згідно із зазначеними
Методичними рекомендаціями,
затвердженими наказом Державної
митної служби України від 19 жовтня 2010
року № 1242, (2) висновки про вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, можуть бути витребувані
митним органом у разі: наявності у
поданих документах неточностей або
розбіжностей; виникнення потреби в
уточненні заявленої митної вартості за
умови, що відповідна цінова інформація
відсутня у митного органу.

В свою чергу судами попередніх
інстанцій встановлено, що позивачем
надано відповідачу перелік
обов'язкових документів для митного
оформлення (базовий перелік), які не
мають розбіжностей або неточностей, та
митницею під час розгляду справи не
доведено, що інформація, яка міститься
в документах, наданих позивачем в
підтвердження митної вартості за ціною
угоди, є недостовірною або об'єктивно
сумнівною та того, що у митниці була
відсутня цінова інформація, а відтак
суди дійшли вірного висновку про те, що
витребування зазначеної додаткової
інформації також є безпідставним, а
неможливість надання позивачем такої
інформації у 10-ти денний строк, не
визначена у статті 267 Митного кодексу
України як підстава для незастосування
1 методу.

З огляду на наведене, колегія судів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київської
регіональної митниці відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 січня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша