Справа № 9101/194295/2012
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2013-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2013 рокусправа №
1111/6459/12(2а/1111/654/12)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Жовти Води
Дніпропетровської області на
постанову Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 19 жовтня 2012 року у
справі № 2-а/1111/654/12 за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Жовти Води
Дніпропетровської області про
визнання протиправною постанови,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати протиправною та
скасувати постанову Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Жовти Води
Дніпропетровської області від 15.06.2012
року № 11118/2 щодо відмови у призначенні
страхових виплат після смерті батька
ОСОБА_2 та зобов'язати відповідача
нарахувати та здійснити виплату
одноразової допомоги, передбаченої
частиною 7 статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», як члену сім'ї особи,
що померла внаслідок професійного
захворювання, у розмірі не менше за
п'ятирічну заробітну плату.

Постановою Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 19 жовтня 2012 року
позовні вимоги задоволені.

Не погодившись із рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржену постанову
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог. На думку
апелянта, суд не у повному обсязі
встановив обставини по справі, у тому
числі, яким чином 81-річний ОСОБА_2 на
протязі року утримував свого 60-річного
сина ОСОБА_1, який має свою сім'ю, дітей,
онуків та за приписами Сімейного
кодексу України мав сам утримувати
свого літнього батька. Крім того, суд
неправильно застосував норми статті 33
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», визначивши позивача,
як особу, яка має право на отримання
одноразової допомоги відповідно до
частини 7 статті 34 цього ж Закону.

У судовому засіданні представники
апелянта підтримали доводи
апеляційної скарги, просили її
задовольнити, скасувавши оскаржену
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні адміністративного позову.

Позивач направив суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких просив залишити оскаржене рішення
суду першої інстанції без змін як
законне та обґрунтоване. Позивач
зазначив, що його батько ОСОБА_2 з 1946
року був зареєстрований та проживав у
м. Жовті Води. Через погіршення стану
його здоров'я та необхідністю догляду
за ним, в грудні 2010 року батько переїхав
до позивача і до моменту смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав однією сім'єю.
Батько віддавав на сумісні потреби
сім'ї свою пенсію та регресні виплати,
при цьому загальний дохід батька
значно перевищував дохід розмір
доходів позивача. Зазначені обставини,
на думку позивача, є підставами для
отримання одноразової допомоги
відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 28, п. 7 ст. 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Позивач просив здійснювати
апеляційний розгляд без його участі.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість оскарженого
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог, дійшла
висновку про наявність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач є інвалідом другої групи у
зв'язку з трудовим каліцтвом, що
підтверджується посвідченням № 131661
від 06.06.2001 року (а.с.7). ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_2, смерть якого пов'язана з
професійним захворюванням, що
підтверджується довідкою МСЕК серії 2-15
ПС №000057 від 13.12.2011 року (а.с.8, 13).
Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 22.03.2012 року
встановлений факт того, що ОСОБА_1
,ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9,10). Згідно
довідки КРЕП № 9 від 31.05.2011 року за № 665
позивач проживав разом із батьком за
адресою АДРЕСА_1.

На підставі цих доказів суд дійшов
висновку, що позивач та його батько
проживали однією сім'єю в одній
квартирі, вели спільне господарство,
мали спільний бюджет, при цьому, дохід
позивача був значно меншим за дохід
його батька. Зазначені обставини і
стали підставою для задоволення
адміністративного позову та
зобов'язання відповідача нарахувати та
здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової
допомоги, передбаченої ч. 7 ст. 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як вбачається зі змісту
адміністративного позову, позивач
вважає себе особою, яка має право на
отримання страхової виплати,
передбаченої пунктом 2 частини 2 статті
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», після смерті свого
батька ОСОБА_3

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІУ)
страхові виплати, які Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку складаються, у тому числі, із
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого. Частиною 7 статті 34 цього ж
Закону передбачено, що у разі смерті
потерпілого внаслідок нещасного
випадку або професійного захворювання
розмір одноразової допомоги його сім'ї
повинен бути не меншим за п'ятирічну
заробітну плату потерпілого і, крім
того, не меншим за однорічний заробіток
потерпілого на кожну особу, яка
перебувала на його утриманні, а також
на його дитину, яка народилася протягом
не більш як десятимісячного строку
після смерті потерпілого.

Отже, визначальними обставинами, що є
підставами для нарахування та
здійснення одноразової допомоги, Закон
№ 1105-ХІУ визначає: 1) належність особи,
яка претендує на виплату, до члена сім'ї
померлого; 2) перебування цієї особи на
утриманні померлого.

Наявні у справі докази свідчать про те,
що померлий ОСОБА_2 у віці 80 років
проживав у родині свого сина ОСОБА_1,
оскільки потребував стороннього
догляду. При цьому, позивач є одруженим
(про що зазначено як в
адміністративному позові, так і у
спірній постанові відповідача № 11118/2
від 15.06.2012 року і не спростовано
позивачем належними та допустимими
доказами), тобто має свою сім'ю, з якою
проживає за адресою: АДРЕСА_1, а відтак
не може бути одночасно членом сім'ї
свого батька, який проживав у м. Жовті
Води до 2010 року. Крім того, за адресою
місця проживання позивача у м.
Кіровограді, ОСОБА_2 так і не був
зареєстрований.

Таким чином, у даному випадку саме
ОСОБА_3 з 2010 року був членом сім'ї свого
сина ОСОБА_1

Щодо встановлення обставини
перебування позивача на утриманні
свого батька, колегія суддів вважає за
необхідне застосувати критерії,
визначені Верховним Судом України у
листі від 01.01.2012 року «Про судову
практику розгляду справ про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення». Так, перебування особи на
утриманні має бути повним або допомога,
яка надавалась утриманцю, була
постійним і основним джерелом засобів
до існування навіть коли утриманець
(заявник) мав заробіток, одержував
пенсію, стипендію тощо. Повне утримання
означає відсутність у члена сім'ї інших
джерел доходів, окрім допомоги
померлого. Якщо, крім допомоги, що
надавалася померлим, особа мала інші
джерела доходів, то слід встановити, чи
була допомога годувальника постійним і
основним джерелом засобів до
існування. Постійний характер допомоги
означає, що вона була не одноразовою, а
надавалася систематично, протягом
певного періоду часу, і що померлий
взяв на себе обов'язок щодо утримання
цього члена сім'ї.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є пенсіонером, який отримує
пенсію за віком, як особа, зайнята на
підземних роботах (а.с.19), а також
страхові виплати (а.с.20). Проте, батько
проживав у сім'ї позивача з 06 грудня 2010
року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ( тобто 6 місяців і 12
днів), у зв'язку із потребою мати
сторонній догляд. Доказів того, що
батько прийняв на себе зобов'язання
надавати позивачу постійну допомогу
протягом певного часу як члену сім'ї у
зв'язку із неможливістю останнього
забезпечити власне існування при
своєму доході з грудня 2010 року по
квітень 2011 року у розмірі 20683,90 грн.
(пенсія 11244 грн. + страхові виплати 9439,90
грн.) - відсутні. Крім того,
середньомісячний дохід позивача за
вказаний період склав 4136,78 грн. при
мінімальній заробітній платі по
Україні в цей же період - 922 - 960 грн. та
при прожитковому мінімуму громадян,
які втратили працездатність - 734 - 800
грн., встановленими Законами України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» та «Про Державний бюджет України
на 2011 рік».

Суд першої інстанції при прийнятті
спірного рішення неповно встановив
обставини по справі, внаслідок чого
дійшов помилкового висновку про
наявність права позивача за страхові
виплати, передбачені частиною 7 статті
34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції допущено попущення
процесуального та матеріального права,
які призвели до ухвалення незаконного
та необґрунтованого рішення,
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, оскаржена постанова -
скасуванню із прийняттям нового
рішення про відмову у задоволенні
адміністративного позову за наведених
вище підстав.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Жовти Води
Дніпропетровської області -
задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 19 жовтня 2012 року у
справі № 2-а/1111/654/12 - скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Жовти Води
Дніпропетровської області про
визнання протиправною постанови,
зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складення
її тексту у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна