Справа № 9101/2513/2012
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2013 рокусправа № 2а-0870/5060/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова
С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Мелітопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 03
листопада 2011 року у справі № 2а-0870/5060/11
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю ''Мелітопольське
спеціалізоване управління №100
''Стальконструкція'' до Мелітопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Запорізької області про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мелітопольське
спеціалізоване управління №100
"Стальконструкція" звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило скасувати податкове
повідомлення-рішення Мелітопольської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Запорізької області від 22
червня 2011 року № в частині
донарахування податку на додану
вартість у розмірі 116533,33 грн. та
штрафних санкцій у розмірі 29133,25 грн. В
обґрунтування заявлених вимог позивач
зазначив, що висновки, викладені в Акті
перевірки від 02 червня 2011 року
№817/23/01413520 "Про результати планової
виїзної перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Мелітопольське спеціалізоване
управління №100 "Стальконструкція" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 жовтня 2009
року по 31 грудня 2010 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
жовтня 2009 року по 31 грудня 2010 року» не
ґрунтуються на документах первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
що є порушенням пункту 6 наказу
Державної податкової адміністрації
України №984 від 22 грудня 2010 року «Про
затвердження Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства».

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 листопада
2011 року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю ''Мелітопольське
спеціалізоване управління №100
''Стальконструкція'' задовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Мелітопольська об'єднана
державна податкова інспекція
Запорізької області звернулась з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні
адміністративного позову. Апелянт
зазначає, що офіційні бухгалтерські та
податкові документи позивача про
отримання від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Плюс»
товарно-матеріальних цінностей, на
суму 582666,67 грн., податку на додану
вартість 116533,33 грн., містять завідомо
неправдиві відомості, а тому не
спричинюють реального настання
правових наслідків.

Сторони, належним чином повідомлені
про день, місце і час розгляду
апеляційної скарги, доказом чого є
повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень, у
судове засідання не прибули, про
причини неприбуття не повідомили.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи, 20 квітня
2010 року Товариства з обмеженою
відповідальністю ''Мелітопольське
спеціалізоване управління №100
''Стальконструкція'' уклало з Приватним
підприємством "Агро Полюс" договір
купівлі-продажу № 20/04. Згідно пункту 1.1.
зазначеного договору, Приватне
підприємство "Агро Полюс" зобов'язалось
передати у власність позивача товар -
олію соняшникову нерафіновану 1-го
ґатунку, українського походження,
врожаю 2009 року згідно ДСТУ 4492:2005 року.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що
кількість, ціна, терміни передачі й
оплати товару, місце постачання товару
визначаються Додатками до договору,
які є невід'ємними його частинами. Того
ж дня, сторони уклали Додаток № 1 до
договору купівлі-продажу № 20/04 від 20
квітня 2010 року, згідно якого приватне
підприємство "Агро Полюс" продало, а
Товариство з обмеженою
відповідальністю ''Мелітопольське
спеціалізоване управління №100
''Стальконструкція'' придбало товар -
олію соняшникову нерафіновану 1-го
ґатунку, українського походження,
врожаю 2009 року згідно ДСТУ 4492:2005 р. у
кількості 95 тонн по ціні 7360,00 грн. в тому
числі ПДВ 20% за одну тонну на загальну
суму 699200,00 грн., ПДВ 116533,33 грн., виконання
договору підтверджується наступними
документами: видатковою накладною №
РН-0000020 від 30 квітня 2010 року; податковою
накладною № 20 від 30 квітня 2010 року.
Розрахунки за поставлений товар
Товариства з обмеженою
відповідальністю ''Мелітопольське
спеціалізоване управління №100
''Стальконструкція'' проведені в
повному обсязі відповідно до платіжних
доручень, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції із правомірності
формування позивачем податкового
кредиту на підставі первинних
документів.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Статтею 215 Цивільного кодексу України
передбачено, що нікчемним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом і визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Так,
нікчемними законом визначені
правочини щодо яких недодержаний
сторонами вимоги закону про його
нотаріальне посвідчення (ст. 220 ЦК
України), правочини, вчинені
малолітньою особою за межами її
цивільної дієздатності без подальшого
його схвалення батьками
(усиновлювачами) - ст. 221 Цивільного
кодексу України, правочини, вчинені без
дозволу органу опіки та піклування (ст.
224 Цивільного кодексу України),
правочини, які вчинені недієздатною
фізичною особою при відсутності
схвалення опікуном (ст. 226 ЦК України),
правочини, які порушують публічний
порядок (ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу
України). Відповідно до ч. 1 ст. 228
Цивільного кодексу України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним. При
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Частиною 3 цієї ж
статті передбачено, що у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» -
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення; фінансова звітність -
бухгалтерська звітність, що містить
інформацію про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства за звітний період.
Метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства. Бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку. Відповідно до
статті 9 цього ж Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає правильними висновки суду
першої інстанції про не доведення
податковим органом нікчемності
правочинів, укладених між позивачем та
його контрагентами, а також не доведено
фіктивності первинних документів, що
містяться у матеріалах справи, так як
перевіркою не зафіксований факт
наявності в податкових накладних та
інших первинних документах недоліків,
що свідчать про їх неналежність як
первинного документу, або порушення
порядку їх видачі.

Щодо правомірності формування
позивачем податкового кредиту, колегія
суддів зазначає наступне.

За приписами п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що право
платника податку на податковий кредит
виникає, якщо ним у звітному періоді
сплачені суми податку на додану
вартість у ціні товару (робіт, послуг),
який придбавається у продавця, та
наявності належним чином складеної
податкової накладної, а відтак -
позивач правомірно сформував
податковий кредит по даті отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт отримання послуг за договором.

Враховуючи вищевикладене,
відповідачем не доведено
обґрунтованість винесення
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення від 22 червня 2011
року № в частині збільшення
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мелітопольське
спеціалізоване управління №100
''Стальконструкція" суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 145 666,58 грн., в т. ч. 116
533,33 грн. - за основним платежем та 29 133,25
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції при ухваленні оскарженого
рішення не допущено порушень норм
матеріального і процесуального права,
а викладені в ньому висновки
відповідають обставинам справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Мелітопольської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Запорізької області -
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 листопада
2011 року у справі № 2а-0870/5060/11 - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко