Справа № 872/7622/13
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2013-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2013 рокусправа № 804/3351/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Іванова
С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
квітня 2013 р. по справі № 804/3351/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП
ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська (далі - Лівобережна
МДПІ, відповідач) в якому, з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 04.04.2013 року, просив
визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
відповідача від 31.01.2013 року:

- №, в частині збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 317 764 грн., з
яких 270 585 грн. за основним платежем та
47 179,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- № , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на суму 238 477,27
грн., з яких 206 530,22 за основним платежем
та 31 974,05 - штрафні (фінансові) санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані
безпідставністю та необґрунтованістю
висновків податкового органу, на
підставі яких винесені спірні
податкові повідомлення-рішення.
Позивач вказував на те, що реальність
та правомірність вчинених правочинів
підтверджується належним чином
оформленою первинною документацією.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
квітня 2013 р. по справі № 804/3351/13-а в
задоволенні адміністративного позову
ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
позивачем не доведено правомірність
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Не погодившись з постановою суду, ФОП
ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу,
згідно якої скаржник просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04.04.2013 р. по справі № 804/3351/13-а, як таку що
винесена, з порушенням норм
матеріального, та процесуального
права, та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову. Вважає,
що судом безпідставно не досліджено
докази, надані позивачем, та
неправомірно надано перевагу позиції
податкового органу. Скаржник
посилається на те, що судом не в повному
обсязі встановлені обставини справи та
не дано їм належної оцінки.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в його запереченнях на апеляційну
скаргу, просить залишити без
задоволення апеляційну скаргу, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Позивач, належним чином повідомлявся
про день, місце і час розгляду
апеляційної скарги за вказаною ним
адресою, проте до суду повернуто
поштове відправлення з відміткою
поштового відділення про те, що адресат
вибув. Про зміну адреси
місцезнаходження позивач суд не
повідомляв. Згідно ч. 11 ст. 34 КАС
України, у разі повергнення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

Отже, згідно ч. 4 ст. 196 Кодексу
адміністративного судочинства України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

На підставі заяви відповідача,
відповідно до ст. 55 КАС України,
колегією суддів допущено процесуальне
правонаступництво відповідача у
зв'язку з реорганізацією шляхом
приєднання та до участі у справі
залучено правонаступника відповідача -
Лівобережну об'єднану державну
податкову інспекцію
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи, що
Лівобережною МДПІ м.Дніпропетровська
проведено планову виїзну перевірку ФОП
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період 01.04.2010 року по
31.12.2011 року.

Перевіркою встановлено порушення ст.13
Декрету КМУ «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12.1992 р. №13-92 та п.177.2., 177.4.
ст.177, п.198.1., 198.6. ст.198, п.187.1. ст.187
Податкового кодексу України, пп.7.3.1 п.7.3,
пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
р. №168/97-ВР.

Виявлені перевіркою порушення
зафіксовані в акти від 08.01.2013 р.
№45/17-2/НОМЕР_2 на підставі якого
винесені податкові
повідомлення-рішення від 31.01.2013 р.
№ щодо збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачуються
фізичними особами за результатами
річного декларування за основним
платежем на суму 206 530,22 грн., за
штрафними санкціями на суму 31 947,05 грн.
та від 31.01.2013 р. № щодо збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем на суму 282 207 грн., за штрафними
санкціями на суму 50 085,25 грн.

Вважаючи дані податкові
повідомлення-рішення неправомірними,
позивач звернувся до суду за захистом
порушеного права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд мотивував своє рішення
відсутністю підтвердження
правомірності вчинених правочинів, їх
зв'язку зі здійсненням господарської
діяльності позивачем. Дослідивши
обставини справи, колегія суддів
вважає за можливе погодитись з
рішенням суду першої інстанції з
наступних підстав.

Так з матеріалів справи вбачається, що
ФОП ОСОБА_1 включено до складу
податкового кредиту отримані
маркетингові послуги на загальну суму
ПДВ у розмірі 51 466 грн., які були
отримані від підприємств ТОВ «Гарант»
та ТОВ «Нові технології та матеріали».

Правомірність вчинених правочинів
підтверджено договорами на надання
маркетингових послуг та актами
приймання виконаних робіт. Проте,
вказані документи, шаблонного
характеру не містять будь-якої
інформації стосовно характеру та
обсягу замовлених та виконаних робіт:
відсутні будь-які відомості щодо
проведеної роботи із вивчення та
аналізу стану ринку; відсутня
інформація, в яких саме торгівельних
точках просувалися товари, та
найменування товарів, які
пропонувалися в торгівельних мережах;
відсутня інформація щодо фактично
понесених витрат на виконання таких
послуг. Також документально не
доведено, що маркетингові послуги, які
начебто надавалися, дійсно пов'язані з
отриманням доходу та господарською
діяльністю позивача. Крім того,
відповідно до інформації наданої
податковим органом, контрагенами
позивача - ТОВ «Гарант» та ТОВ «Нові
технології та матеріали», не
задекларовані суми податкових
зобов'язань від наданих
маркетингових послуг.

Отже, враховуючи відсутність доказів
на підтвердження реальності
зазначених господарських операцій, суд
першої інстанції дійшов правомірного
висновку про порушення позивачем вимог
ст. 13 Декрету № 13-92 від 26.12.1992 «Про
прибутковий податок з громадян», у
зв'язку з чим завищив валові витрати на
загальну суму 257 330 грн., та
безпідставно включив до складу
податкового кредиту зазначені послуги
на загальну суму ПДВ у розмірі 51466 грн.

Також, протягом перевіряємого періоду
ФОП ОСОБА_1 включено до складу валових
витрат витрати на отримання
транспортно-експедиційних послуг на
загальну суму 1 006 481,70 грн., та,
відповідно, до складу податкового
кредиту включено суму ПДВ у розмірі 201
297 грн. від отримання.

Суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про
недоведеність реальності зазначених
господарських операцій, оскільки
належні документи, які б
підтверджували транспортування товару
(товарно-транспортні накладні, шляхові
листи, накладні тощо), а також
документи, які б підтверджували обсяги
та вартість виконаних експедиторських
послуг до перевірки не надавалися. Не
надані такі документи і під час
судового розгляду. Акти виконаних
робіт, надані позивачем на
підтвердження реальності
господарської операції, не
відображають, ким здійснювалися
перевезення, яким автотранспортом,
найменування товару, що перевозився,
найменування постачальника та
отримувача товару; не надані документи
на підтвердження видів, змісту, обсягів
отриманих транспортно-експедиційних
послуг, а також обсягів фактично
понесених витрат на їх організацію та
виконання.

Відповідно Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14 жовтня 1997 року
N363 та зареєстрованих Міністерством
юстиції України 20 лютого 1998 р. за N128/2568
із змінами і доповненнями:
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу;
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи. Транспортною
послугою є перевезення вантажів та
комплекс допоміжних операцій, що
пов'язані з доставкою вантажів
автомобільним транспортом.

Відповідно п. 44.1. ст. 44 Кодексу для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення
яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту. Відповідно до
статті 1 Закону України від 16.07.1999 року
№ 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства. З урахуванням
п.2 ст.3 Закону, відповідно до якого
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, із наданих до перевірки
актів виконаних робіт не можливо
визначити виконавця та спосіб
здійснення перевезення, найменування
та обсяг товару, найменування
постачальника та отримувача товару.
Отже суд дійшов вірного висновку про
відсутність у позивача доказів на
підтвердження видів, змісту, обсягів
отримай транспортно-експедиційних
послуг, інформації щодо фактично
понесених витрат на їх виконання, що в
свою чергу свідчить про нереальність
вказаних господарських операцій.

Також, як встановив суд першої
інстанції, у жовтні 2010 року ФОП ОСОБА_1
включено до складу податкового кредиту
суму ПДВ у розмірі 4 350 грн. від
придбання запальнички з логотипом від
підприємства ТОВ «Юника» загальною
вартістю 21 750 грн.. Будь-якого
документального підтвердження зв'язку
придбаного товару з безпосередньо
господарською діяльністю позивача, що
обумовлює правомірність формування
податкового кредиту, ФОП ОСОБА_1 не
надано. Факт оприбуткування вказаного
товару належними доказами не
підтверджено. Проте, відповідно до
вимог розділу IV ст. 13 Декрету № 13-92 від
26.12.1992 загальним оподаткованим доходом
вважається сукупний чистий дохід,
тобто різниця між валовим доходом
(виручкою у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

Пунктом 198.1. ст.198 Податкового кодексу
України встановлено право суб'єкта
підприємницької діяльності на
віднесення сум сплаченого податку на
додану вартість до податкового кредиту
у разі здійснення операцій з:

а)придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг;

б)придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в)отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г)ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.3. ст.198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст.39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.193.1. ст.193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Згідно з приписами статей 183 та 184 ПК
України про реєстрацію особи платником
податку на додану вартість їй органом
державної служби надається свідоцтво
про реєстрацію як платника податку.
Реєстрація особи як платника податку
на додану вартість діє до дати її
анулювання.

Звідси випливає, що правильність
формування платником податків валових
витрат та податкового кредиту вимагає
наявності реального надання
(отримання) послуг та безпосереднього
зв'язку витрат на оплату цих послуг з
господарською діяльністю платника
податків, що передбачає використання у
власній господарській діяльності
придбаних (послуг) або ж призначення
останніх для такого використання.

В свою чергу, факт безпосереднього
зв'язку витрат з господарською
діяльністю платника податків може бути
встановлений з врахуванням якісних
характеристик послуг, які б однозначно
свідчили про призначення придбаних
послуг для використання в
господарській діяльності платника
податків, відповідали б змісту цієї
діяльності.

Положення Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає не лише
обов'язок суб'єкта владних повноважень
(відповідача у справі) щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але
й обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС
України).

Згідно ст.1 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99 р. №996-XIV
(далі за текстом - Закон № 996) первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону № 996
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

При цьому, викладений у вищенаведеній
нормі перелік обов'язкових реквізитів
носить загальний характер.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
р. за №168/704, згідно яких первинні
документи це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

З огляду на встановлені обставини
справи та досліджені під час
апеляційного перегляду справи
первинні документи позивача, колегія
суддів доходить висновку, що
вищевказані первинні документи, не є
достатньою підставою для відтворення
господарських операцій позивача з
придбання маркетингових послуг,
транспортно-експедиційних послуг, а
також ТМЦ (запальнички) у податковому
обліку з податку на додану вартість у
розумінні спеціальних податкових
законів.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає правомірною відмову суду першої
інстанції у задоволенні позовних вимог
ФОП ОСОБА_1 про визнання
протиправними та скасування спірних
податкових повідомлень-рішень
Лівобережної МДПІ від 31.01.2013 року
№, в частині збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 317 764 грн., з
яких 270 585 грн. за основним платежем та
47 179,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції;
та № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб на суму 238 477,27
грн., з яких 206 530,22 за основним платежем
та 31 974,05 - штрафні (фінансові) санкції.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
тому не можуть бути підставою для
скасування законної та обґрунтованої
постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.196, п.1.ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1
ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів ,
-

У Х В А Л ИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
р. у справі № 804/3351/13-а залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
квітня 2013 р. у справі № 804/3351/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС
України.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
А.В. Шлай