Справа № 816/424/14
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 р.Справа № 816/424/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Сіренко О.І. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання
Бутенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства "Комсомольське
автотранспортне підприємство № 15347" на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.03.2014р. по
справі № 816/424/14

за позовом Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від несчасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Комсомольск

до Публічного акціонерного
товариства "Комсомольське
автотранспортне підприємство № 15347"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року адміністративний позов
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Комсомольськ
Полтавської області до Публічного
акціонерного товариства
"Комсомольське автотранспортне
підприємство № 15347" про стягнення
коштів - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Комсомольське
автотранспортне підприємство № 15347" на
користь Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Комсомольськ
Полтавської області капіталізовані
платежі в сумі 195893 грн. 23 коп.

Не погодившись з даною постановою суду,
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, ненадання
належної правової оцінки обставинам
справи, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зауважував на
неправомірність застосування до нього
законодавства щодо стягнення
капіталізованих платежів, оскільки
відповідач не проводить ліквідацію в
порядку проведення процедури санації
та визнання підприємства банкрутом.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, належним чином
повідомлялися про дату, місце та час
розгляду справи.

Відповідно до положень ч.4 ст. 196 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі- КАС України) справа розглянута
без участі представників сторін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
правильність застосування судом
першої інстанції норм чинного
законодавства, дослідивши письмові
докази по справі, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
чинним законодавством України
передбачено, що підприємства у разі їх
ліквідації не звільняються від
фінансування Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
шляхом внесення капіталізованих
платежів, а оскільки факт заподіяння
шкоди здоров'ю громадянину ОСОБА_1 саме
на підприємстві відповідача
підтверджується документами наявними
в матеріалах справи, тому у Публічного
акціонерного товариства
"Комсомольське автотранспортне
підприємство № 15347" виник обов'язок
щодо відшкодування капіталізованих
платежів.

Колегія суддів з даним висновком суду
погоджується виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судове рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що Публічне акціонерне
товариство "Комсомольське
автотранспортне підприємство № 15347"
() зареєстроване як
юридична особа рішенням № 855-Р
виконавчого комітету Комсомольської
міської ради 15.12.1995 року.

Публічне акціонерне товариство
"Комсомольське автотранспортне
підприємство № 15347" перебуває на обліку
у відділенні виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України м. Комсомольськ
Полтавської області як платник
страхових внесків з 26.04.2001 року.

Крім того, на обліку у Відділенні, як
потерпілий на виробництві, з 11.07.2007 року
перебуває гр. ОСОБА_1

Факт нещасного випадку на виробництві,
що стався з даною особою
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією акта №1 від 19.02.1992 року
про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом (форми Н-1).

На даний час Публічне акціонерне
товариство "Комсомольське
автотранспортне підприємство № 15347"
знаходиться у стані припинення
підприємницької діяльності, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців станом на
25.02.2014 року.

30.12.2013 року позивач звернувся до
відповідача із претензією про визнання
кредиторських вимог в зв'язку з
ліквідацією підприємства відповідача
без правонаступника та перерахуванням
суми платежів які підлягають
капіталізації для розрахунку з
потерпілим на виробництві гр. ОСОБА_1

Однак, відповідачем в добровільному
порядку вимогу Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Комсомольську
Полтавської області не виконано.

За таких обставин, колегія суддів
зазначає наступне.

Правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві,
визначено Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року №
1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV).

Основними принципами страхування від
нещасного випадку, зокрема, є:
своєчасне та повне відшкодування шкоди
страховиком; обов'язковість
страхування від нещасного випадку
осіб, які працюють на умовах трудового
договору (контракту) та інших
підставах, передбачених
законодавством про працю, а також
добровільність такого страхування для
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян-суб'єктів
підприємницької діяльності.

За змістом статей 15, 46 цього Закону №
1105-XIV Фонд - це некомерційна самоврядна
організація, яка провадить
акумулювання страхових внесків.

Згідно з положеннями статті 46 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
фінансування Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві здійснюється за рахунок,
зокрема, капіталізованих платежів, що
надійшли у випадках ліквідації
страхувальників у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 06 травня 2000 року № 765
затверджено Порядок капіталізації
платежів для задоволення вимог, що
виникли із зобов'язань
підприємства-банкрута перед
громадянами внаслідок заподіяння
шкоди їх життю і здоров'ю (далі -
Порядок), відповідно до пункту 1 якої,
капіталізація платежів здійснюється
щодо кожної особи з урахуванням
заборгованості за попередні роки та
необхідності виплати майбутніх
платежів. Пункт 2 Порядку визначає
порядок розрахунку щодо кожного
платежу, що підлягає капіталізації.

Відповідно до положень статті 36
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців" для проведення
державної реєстрації припинення
юридичної особи в результаті її
ліквідації голова ліквідаційної
комісії, уповноважена ним особа або
ліквідатор після закінчення процедури
ліквідації, передбаченої законом, але
не раніше закінчення строку заявлення
вимог кредиторами повинен подати
(надіслати рекомендованим листом з
описом вкладення) державному
реєстраторові певні документи, в тому
числі, зокрема, довідку відповідного
органу про відсутність заборгованості
із сплати страхових коштів фондів
соціального страхування.

Статтею 46 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" законодавець
зобов'язав страхувальника проводити
капіталізацію страхових виплат у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, у всіх випадках
ліквідації страхувальника не залежно
від підстави такої ліквідації.

Відповідно до статті 1205
Цивільного кодексу України у разі
ліквідації юридичної особи платежі,
належні потерпілому або особам,
визначеним статтею 1200 Цивільного
кодексу України, мають бути
капіталізовані для виплати їх
потерпілому або цим особам у порядку,
встановленому законом або іншим
нормативно-правовим актом.

Отже, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
зазначеними нормами законодавець
зобов'язує страхувальника проводити
капіталізацію страхових виплат у всіх
випадках ліквідації, а не лише у
випадках ліквідації за процедурою
банкрутства.

Вказана позиція висвітлена в
постанові Верховного Суду України від
26 червня 2012 року у справі № 21-156а12 .

Таким чином, колегія суддів не
приймає до уваги твердження
відповідача, викладені в апеляційній
скарзі, про безпідставність
застосування до нього вказаних вище
норм, оскільки останні не знайшли
свого підтвердження.

Згідно абзацу 5 частини 7
Прикінцевих положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку
стягнення та обліку заборгованості зі
сплати страхових внесків до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України затвердженого
постановою Правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України № 31 від 30
листопада 2010 року, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 17 грудня
2010 року за N 1286/18581 стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, сум штрафних
санкцій, нарахованих та/або не
сплачених до 1 січня 2011 року, в тому
числі страхових внесків, строк сплати
яких на 1 січня 2011 року не настав, і
контроль за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій на
період до повного стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд) та
надання страхувальниками за
підсумками 2010 року розрахункової
відомості про нарахування і
перерахування страхових внесків та
витрачання коштів Фонду і відомості
розподілу чисельності працівників,
річного фактичного обсягу
реалізованої продукції (робіт, послуг)
за видами економічної діяльності
здійснюються відповідно до Інструкції
про порядок перерахування, обліку та
витрачання страхових коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, затвердженої
постановою правління Фонду від 12 липня
2007 року N 36, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 1 серпня
2007 року за N 867/14134 (далі -Інструкція).

Пунктом 5.9 Інструкції визначено,
що для покриття витрат Фонду
потерпілим на виробництві, які
працювали на підприємствах, що
ліквідовані (якщо вони не мають
правонаступника), кошти до Фонду
сплачуються страхувальником згідно з
Порядком капіталізації платежів для
задоволення вимог, що виникли із
зобов'язань підприємства-банкрута
перед громадянами внаслідок
заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 6 травня 2000 року
№ 765.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що капіталізація платежів
платоспроможної юридичної особи, яка
ліквідується, здійснюється на підставі
Порядку.

Відповідно до пункту 3 зазначеного
Порядку капіталізація платежів
розраховується на період, що
визначається як різниця між середньою
тривалістю життя для чоловіків і жінок
у країні та їх віком на момент
здійснення капіталізації.

Відповідно положень пункту 2
частини першої статті 45 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" у
другу чергу задовольняються вимоги, що
виникли внаслідок заподіяння шкоди
життю та здоров'ю громадянина, шляхом
капіталізації відповідних платежів у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Вимоги щодо капіталізації
платежів здійснюються в межах
ліквідаційної процедури.

Пунктом 4.17 Інструкції
передбачено, що при ліквідації
страхувальник зобов'язаний провести
повний розрахунок з Фондом на день
закінчення процедури банкрутства
(ліквідації).

Отже, чинним законодавством
України передбачено, що підприємства у
разі їх ліквідації не звільняються від
фінансування Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
шляхом внесення капіталізованих
платежів.

Судовим розглядом встановлено,
що позивачем здійснено розрахунок
платежів, що підлягають капіталізації,
для задоволення вимог, які виникли із
зобов'язань Публічного акціонерного
товариства "Комсомольське
автотранспортне підприємство № 15347", що
ліквідується, перед потерпілим
(ОСОБА_1), яким отримано травму та/або
професійне захворювання на цьому
підприємстві. Дана сума складає 195893,23
грн.

Враховуючи викладене вище,
колегія суддів вважає, що, оскільки на
момент звернення Фонду з вказаними
вимогами капіталізовані платежі
відповідачем не сплачені, підприємство
відповідача не виключено з Єдиного
державного реєстру, то вимоги щодо
капіталізації платежів здійснюються в
межах ліквідаційної процедури, тому
вони підлягають стягненню з
відповідача в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає необґрунтованими та
такими що не спростовують правомірних
висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Комсомольське автотранспортне
підприємство № 15347" залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року по справі № 816/424/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Любчич Л.В.Судді
Сіренко О.І. Спаскін О.А. Повний текст
ухвали виготовлений 19.05.2014 р.