Справа № 825/1450/14
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1450/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заяць О.В.,

за участю секретаря
Музика С.П.,

представника позивача
Луєнка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом Приватного
підприємства "Аверс-Плюс" до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області про визнання протиправними та
скасування рішень державної
виконавчої служби, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Аверс-Плюс"
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Головного управління
юстиції у Чернігівській області, якому
просить визнати протиправною та
скасувати постанову про арешт коштів
боржника від 14 квітня 2014 року ВП № 34981518,
винесену Ващенком Анатолієм
Володимировичем - головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області при примусовому виконанні
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору ВП № 21467552 від 17
вересня 2010 року, виданої відділом
державної виконавчої служби
Ніжинського міськрайонного управління
юстиції у Чернігівській області про
стягнення з ПП «Аверс - Плюс» на користь
держави 59061,64 грн. виконавчого збору,
якою накладено арешт на кошти в межах
суми 59061,64 грн., що знаходяться
на рахунках ПП «Аверс - Плюс» № 0056,
№ 2980 в Чернігівському
регіональному управлінні ПАТ КБ
«Приватбанк», № 0090 в ПАТ
«ВіЕйБі Банк»; визнати протиправною та
скасувати постанову про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї, від 14 квітня 2014 року
ВП № 34981518, винесену Ващенком Анатолієм
Володимировичем - головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області при примусовому виконанні
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору ВП № 21467552 від 17
вересня 2010 року, виданої відділом
державної виконавчої служби
Ніжинського міськрайонного управління
юстиції у Чернігівській області про
стягнення з ПП «Аверс - Плюс» на користь
держави 59061,64 грн. виконавчого збору,
якою накладено арешт на кошти ПП «Аверс
- Плюс» в межах суми 59061,64 грн., що
перебувають у касі ПП «Аверс - Плюс» або
надходять до неї.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору у
виконавчому провадженні про звернення
стягнення на заставлене майно
виконується одночасно з основним
виконавчим документом і виключно за
рахунок коштів, отриманих від
реалізації заставленого майна. Вказує,
що звернення стягнення на інше майно чи
кошти боржника, що не є предметом
застави чи іпотеки, при примусовому
виконанні виконавчого документа про
звернення стягнення на заставлене
майно, Закон України "Про виконавче
провадження" не передбачає. Крім того
зазначає, що відкриття виконавчого
провадження не передбачено за
постановою про стягнення виконавчого
збору, винесеною у виконавчому
провадженні про звернення стягнення на
заставлене майно, якщо виконавче
провадження завершене не з підстав,
передбачених ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження".

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином, надав
через канцелярію суду заяву про
розгляд справи без його участі та
заперечення на адміністративний позов,
в яких просив відмовити в задоволенні
позову, зважаючи на те, що постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
було винесено за невиконання у
встановлений законом строк
виконавчого напису приватного
нотаріуса Чернігівського міського
нотаріального округу № 4743 від 06.09.2010
року про стягнення з позивача на
користь ПАТ "Ощадбанк" 590616,38 грн. шляхом
стягнення за рахунок іпотеки. У зв'язку
з завершенням виконавчого провадження
з виконання виконавчого напису
нотаріуса на підставі пункту 3 частини
першої статті 47 Закону України "Про
виконавче провадження", вказана
постанова була виділена в окреме
виконавче провадження та 29.10.2012 року
було відкрито виконавче провадження з
виконання постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору, а згодом
накладено арешт на кошти боржника. Крім
того, відповідач зазначає, що постанова
державного виконавця про стягнення з
боржника виконавчого збору та
постанова про відкриття виконавчого
провадження з виконання даної
постанови позивачем не оскаржувались.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши подані документи
і матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою від 10.09.2010 року головним
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Ніжинського міськрайонного управління
юстиції Н.І. Міщенко було відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого напису № 4743, виданого
06.09.2010 року приватним нотаріусом
Чернігівського МНО ОСОБА_4 про
звернення стягнення на майно ПП
"Аверс-Плюс".

17.09.2010 року, у зв'язку з невиконанням
виконавчого документа в встановлений
строк, керуючись статтею 46 Закону
України "Про виконавче провадження",
головним державним виконавцем було
винесено постанову про стягнення з
позивача виконавчого збору у розмірі
59061,64 грн.

Постановою від 26.10.2012 року головним
державним виконавцем, у зв'язку з
обставинами, які обумовлюють
повернення виконавчого документа на
підставі пункту 3 частини 1 статті 47
Закону України "Про виконавче
провадження", керуючись статтею 28
Закону України "Про виконавче
провадження", постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору ВП № 21467552
від 17.09.2011 року було виведено в окреме
провадження, та 29.10.2012 року відкрито
виконавче провадження про стягнення з
ПП "Аверс-Плюс" на користь держави 59061,64
грн. виконавчого збору.

Постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області від 14.04.2014 року було накладено
арешт на кошти боржника в межах суми
59061,64 грн., що знаходяться на рахунках ПП
«Аверс - Плюс» № 0056,
№ 2980 в Чернігівському
регіональному управлінні ПАТ КБ
«Приватбанк», № 0090 в ПАТ
«ВіЕйБі Банк» (а.с. 22).

Постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області від 14.04.2014 року було накладено
арешт на кошти, що перебувають у касі
боржника або надходять до неї (а.с. 24).

Закон України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон) визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Відповідно до частини першої статті 1
Закону, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено,
що державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з частиною першою та другою
статті 11 Закону, державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Стаття 46 Закону (в редакції, чинній на
час винесення постанови про стягнення
з позивача виконавчого збору)
передбачає, що, у разі невиконання
рішення у строк, установлений для
добровільного його виконання, з
боржника постановою державного
виконавця, яка затверджується
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувачу за виконавчим
документом, а в разі невиконання
рішення немайнового характеру в строк,
встановлений для добровільного його
виконання, з боржника після повного
виконання рішення в тому ж порядку
стягується виконавчий збір у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян з боржника -
громадянина і в розмірі п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - з боржника - юридичної особи.
Виконавчий збір не стягується із
страховиків, які здійснюють державне
обов'язкове особисте страхування, при
виконанні державними виконавцями
рішень про стягнення коштів за
державним обов'язковим особистим
страхуванням, а також з осіб,
звільнених від його сплати згідно з
законодавством, а також за виконавчими
документами про конфіскацію майна,
стягнення періодичних платежів,
стягнення виконавчого збору,
накладення арешту на майно для
забезпечення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 30
Закону, державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження - згідно із статтею 49 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу - згідно із статтею
47 цього Закону; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадовій особі), який його видав, -
згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно статті пункту 3 частини 1 статті
47 Закону, виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо
стягувач відмовився залишити за собою
майно боржника, не реалізоване під час
виконання рішення.

В силу частини 7 статті 28 Закону, у разі
завершення виконавчого провадження з
виконання рішення немайнового
характеру та в разі закінчення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених статтею 49 цього Закону,
якщо виконавчий збір не стягнуто,
державний виконавець не пізніше
наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Пунктом 3.7.4. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 02.04.2012 року за № 489/20802,
передбачено, що у разі завершення
виконавчого провадження з виконання
рішення немайнового характеру,
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9,
11 - 13 частини першої статті 49 Закону,
якщо виконавчий збір не стягнуто,
державний виконавець у постанові про
закінчення виконавчого провадження
(повернення виконавчого документа)
зазначає про виділення постанови про
стягнення виконавчого збору в окреме
провадження та не пізніше наступного
робочого дня після завершення такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору, про що
виносить постанову про відкриття
виконавчого провадження. Строк для
самостійного виконання боржнику в
такому випадку не надається.

Статтею 32 Закону передбачено, що
заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Згідно з приписами статті 52 Закону,
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.

Частиною 4 статті 52 Закону передбачено,
що на кошти та інші цінності боржника,
що знаходяться на рахунках, вкладах та
на зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

Статтею 57 Закону встановлено, що арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
серед іншого, шляхом винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї.

Відповідно до частини 4 статті 65 Закону,
державний виконавець може звернути
стягнення на кошти боржника - юридичної
особи, що знаходяться на його рахунках,
а також на рахунках, відкритих
боржником - юридичною особою через свої
філії, представництва та інші
відокремлені підрозділи.

Згідно зі статтею 60 Закону особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

У всіх інших випадках незавершеного
виконавчого провадження арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду.

Відповідно до статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Системний аналіз Закону дає підстави
стверджувати, що накладення арешту на
кошти боржника є складовим елементом
процесу виконавчого провадження, який
застосовується органами державної
виконавчої служби України для
збереження та звернення стягнення на
грошові кошти боржника за відповідним
виконавчим документом.

Отже, судом також встановлено, що
вимоги Закону України "Про виконавче
провадження" при винесенні
оскаржуваної постанови були виконані з
боку відповідача.

Враховуючи вищевикладене, та те, що
після відкриття виконавчого
провадження державний виконавець
повинен у повному обсязі вчиняти
виконавчі дії, направлені, у першу
чергу, саме на виконання виконавчого
документа, у тому числі, здійснювати
накладення арешту на майно боржника,
суд приходить до висновку, що дії
відповідача є правомірними, вчиненими
на виконання Закону України "Про
виконавче провадження", в зв'язку з чим
позовні вимоги про визнання
протиправною та скасування постанови
про арешт коштів боржника від 14 квітня
2014 року ВП № 34981518, винесену Ващенком
Анатолієм Володимировичем - головним
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області при примусовому
виконанні постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору ВП № 21467552
від 17 вересня 2010 року, виданої відділом
державної виконавчої служби
Ніжинського міськрайонного управління
юстиції у Чернігівській області про
стягнення з ПП «Аверс - Плюс» на користь
держави 59061,64 грн. виконавчого збору,
якою накладено арешт на кошти в межах
суми 59061,64 грн., що знаходяться на
рахунках ПП «Аверс - Плюс» № 0056, №
2980 в Чернігівському
регіональному управлінні ПАТ КБ
«Приватбанк», № 0090 в ПАТ «ВіЕйБі
Банк»; визнання протиправною та
скасування постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї, від 14 квітня 2014 року
ВП № 34981518, винесену Ващенком Анатолієм
Володимировичем - головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області при примусовому виконанні
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору ВП № 21467552 від 17
вересня 2010 року, виданої відділом
державної виконавчої служби
Ніжинського міськрайонного управління
юстиції у Чернігівській області про
стягнення з ПП «Аверс - Плюс» на користь
держави 59061,64 грн. виконавчого збору,
якою накладено арешт на кошти ПП «Аверс
- Плюс» в межах суми 59061,64 грн., що
перебувають у касі ПП «Аверс - Плюс» або
надходять до неї, задоволенню не
підлягають.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм права, суд приходить до
висновку про відсутність порушень з
боку відповідача, оскільки при
винесенні постанов про арешт коштів
боржника дотримано вимоги Закону
України "Про виконавче провадження",
тому в задоволенні адміністративного
позову Приватного підприємства
"Аверс-Плюс" необхідно відмовити
повністю.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 104, 122, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Приватного підприємства
"Аверс-Плюс" відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
О.В. Заяць