Справа № 806/476/14
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
УХВАЛА

іменем України

"21" травня 2014 р.
Справа № 806/476/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Одемчука Є.В.

суддів:
Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

за участю представника позивача
Ленського І.О.,

відповідача Зеленової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Коростишівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"19" березня 2014 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Брусилів-м'ясо" до
Коростишівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про скасування податкових
повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року ТзОВ "Брусилів-м'ясо"
звернулося до адміністративного суду з
позовною заявою, в якій просило визнати
протиправним та скасувати податкові
повідомлення - рішення відповідача від
21.01.2014 року №, № , № ,
№.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року визнано протиправним та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Коростишівської
об'єднаної державної податкової
інспекції від 21.01.2014року №, №
, № , №.

Не погоджуючись з даною постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази та проаналізувавши
на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що оскаржувані рішення відповідача
прийнятті не на підставі, не у межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Перевіряючи правомірність прийнятого
рішення на відповідність вимогам ч. 3
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд зазначає
наступне.

В період з 28.11.2013 року по 18.12.2013 року
відповідачем проведена планова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.10.2011року по 31.12.2012 року.

За результатами вказаної перевірки,
складено акт № 105/22/30154921 від 25.12.2013 року.

На підставі результатів вказаної
перевірки 21.01.2014 року прийнято
податкові повідомлення - рішення
№, відповідно до якого товариству
були збільшені грошові зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 823782,00 грн. та
застосовані фінансові санкції в сумі
147998,00 грн., № , відповідно до якого
товариству були збільшені грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 630648,00 грн. та
застосовані фінансові санкції в сумі
157662,00 грн., №, відповідно до якого
товариству зменшено розмір від'ємного
значення податку на додану вартість на
7150,00 грн., № , відповідно до якого
товариству нараховані штрафні санкції
з податку на доходи фізичних осіб в
сумі 569,20 грн.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
рішенням, колегія суддів зазначає
наступне.

Судом встановлено, що 18.08.2008 року між
позивачем (Переробник) та ФГ "Марися-07"
Товаровиробник) укладено договір,
згідно якого в порядку та на умовах,
визначених цим договором,
Товаровиробник зобов'язується
поставити свинину в живій вазі.

На виконання умов договору виписано
позивачу видаткові та податкові
накладні, згідно яких позивачу свинину
в живій вазі.

Факт виконання договору за вказаний
період підтверджуються, податковою та
видатковою накладними,
рахунками-фактурами, корінцями
прийомних квитанцій, корінцями
ветеринарних свідоцтв, подорожніми
листами, банківськими виписками про
рух коштів та доказами подальшого
використання позивачем придбаних
товарно-матеріальних цінностей, у
господарській діяльності.

Також, 01.01.2011 року та 05.01.2012 року між
позивачем "Покупець" та ТОВ "Аларіт
Агро" "Продавець" були укладені
договори, згідно яких в порядку та на
умовах, визначених цими договорами,
Продавець зобов'язується передати
товар ( м'ясо свинини, яловичини та
субпродукти) у кількості і строки
передбачені договорами, а покупець
прийняти та оплатити їх вартість.

31.01.2012 року між позивачем "Покупець" та
ТОВ "Вікос" "Продавець" був укладений
договір, згідно яких в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
Продавець зобов'язується передати
товар ( м'ясо свинини, яловичини та
субпродукти) у кількості і строки
передбачені договором, а покупець
прийняти та оплатити їх вартість.

Факт виконання вищевказаних договорів
за вказаний період підтверджуються,
рахунками про оплату, накладними про
відвантаження продукції, податковими
накладними, ветеринарними свідоцтвами,
свідоцтвами про якість продукції,
подорожніми листами, банківськими
виписками по особовим рахункам
позивача та доказами подальшого
використання позивачем придбаних
товарно-матеріальних цінностей, у
господарській діяльності.

Підпунктом 14.1.27 ст.14 Податкового
кодексу України (далі - ПК) визначено, що
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п. 138.1. ст. 138 ПК витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

В силу вимог п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до вимог пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України до складу
витрат не включаються витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Стаття 1 цього Закону визначає,
що первинний документ це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Усі господарські операції позивача з
придбання сировини по вказаних
контрагентах підтверджені первинними
документами відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
Податкового кодексу України, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Отже, виходячи з викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про правомірність
позивача щодо віднесення до складу
витрат вартість придбаної сировини (
свинини, м'ясо яловичини і субпродукти).

Посилання податкового органу на
нікчемність укладених договорів між
позивачем і контрагентами є
безпідставними.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК) визначено перелік вимог, які
свідчать про дійсність правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчиняться у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК передбачено, що
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину судом не
вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Однією з ознак, яка згідно з ЦК впливає
на дійсність правочину є наявність
вільного волевиявлення тієї особи, що є
саме учасником правочину. В даному
випадку учасниками оспорюваних
правочинів є юридичні особи - суб'єкти
господарювання, які діють через свої
органи управління, визначені
установчими документами.

Угоди, укладені між позивачем та його
контрагентами спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовленні ними, не містить положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочину є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 ЦКУ, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину.

Крім того, згідно ст.228 ЦК правочин, який
порушує публічний порядок, є нікчемним.
Правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

В Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 визначено, що при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
має враховуватись вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однієї зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення угоди між
позивачем та його контрагентами з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства.

Крім того, посилання відповідача на
відсутність товарно - транспортних
накладних є безпідставним , оскільки
оформлення та наявність
товарно-транспортної накладної не є
обов'язковим для цілей податкового
обліку та не є підставою для висновку
про відсутність господарських
операцій між суб'єктами
господарювання.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
додану вартість податкового кредиту,
регулюються ст. 198 Податкового кодексу
України.

Так, згідно п. 198.1 ст. 198 Кодексу
визначено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 цієї ж статті
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку та придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Приписами п. 198.6 ст. 198 Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні документі - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку.

Усі господарські операції
підтверджені первинними документами
позивача відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
Податкового кодексу України, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Що стосується нарахування штрафної
санкції з податку на доходи фізичних
осіб в сумі 569,20грн., колегія суддів
зазначає.

Згідно з п.119.2 ст.119 Податкового кодексу
України неподання, подання з
недостовірними відомостями або з
помилками податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків, суми
утриманого з них податку, тягнуть
накладання штрафу в сумі 510,00грн. лише
якщо такі недостовірні відомості або
помилки призвели до зменшення та/або
збільшення податкових зобов'язань
платника податку.

Судом першої інстанції встановлено та
не спростовано відповідачем, що
недостовірні дані в розрахунку форми
1-ДФ за 3 квартал 2012 року, подані
позивачем, не призвели до зміни
податкових зобов'язань платника
податку.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Коростишівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "19" березня
2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Є.В.Одемчук

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Г.І. Майор

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Є.В.Одемчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "21" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Брусилів-м'ясо"
с.Скочище,Брусилівський район ,
Житомирська область,12645

3- відповідачу/відповідачам:
Коростишівська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області
вул.Шевченка,1,м.Коростишів,Житомирська
область,12501

4-третій особі: - ,