Справа № 814/341/14
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

20 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/341/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Птичкіна В.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Милосердного М.М.

(у зв'язку з неприбуттям у судове
засідання сторін, справа

розглядається в порядку п.2 ч.1 ст.197 КАС
України)

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Реєстраційної служби
Арбузинського районного управління
юстиції Миколаївської області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Арбузинського районного управління
юстиції Миколаївської області про
визнання протиправним і скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Арбузинського
районного управління юстиції
Миколаївської області про визнання
протиправним і скасування рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Арбузинського районного управління
юстиції Миколаївської області від
30.12.2013р. № 9671248 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зобов'язання відповідача провести за
поданою позивачем 24.12.2013р. заявою
реєстрацію права власності на земельну
ділянку площею 0,1500 га, розташовану в
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:04:000:0579.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року адміністративний позов ОСОБА_2
задоволений частково. Визнано
протиправним і скасовано рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Арбузинського районного управління
юстиції Миколаївської області про
відмову ОСОБА_2 у державній реєстрації
прав та їх обтяжень від 30.12.2013 № 9671248. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Реєстраційної
служби Арбузинського районного
управління юстиції Миколаївської
області ставиться питання про
скасування судового рішення у в зв'язку
з тим, що воно постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги Реєстраційної
служби Арбузинського районного
управління юстиції Миколаївської
області, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
24.12.2013р. ОСОБА_2 подала до Реєстраційної
служби заяву про державну реєстрацію
виникнення права приватної власності
на земельну ділянку, до якої додала
зокрема укладений 20.05.2008р. нею і ОСОБА_3
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, призначеної для будівництва
та обслуговування жилого будинку.

30.12.2013р. державний реєстратор прав на
нерухоме майно Костаньян Є.І., з
посиланням на Порядок № 703, прийняв
рішення № 9671248 про відмову у
задоволенні заяви позивача. Підставою
для відмови у вказаному рішенні
зазначено те, що «… подані документи не
відповідають вимогам або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, а саме, у заявника
відсутній державний акт на земельну
ділянку, який відповідно до Земельного
кодексу України від 03.02.2000 року, ст. 126
п.1, є документом, що посвідчував право
власності до 01.05.2009 року».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
часткове задоволення
адміністративного позову та вважає, що
при винесенні постанови судом першої
інстанції повно з'ясовано обставини,
які мають значення для справи та
правильно застосовано норми
матеріального права, виходячи з
наступного.

Відповідно ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
та службові особи зобов'язані діяти на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності з п.1 ч.1 ст.4 Закон
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», систему
органів державної реєстрації прав
становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (далі - органи
державної реєстрації прав).

Згідно ст.8 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», орган
державної реєстрації прав має наступні
повноваження: проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації; забезпечує
ведення Державного реєстру прав; надає
інформацію про зареєстровані права та
їх обтяження в порядку, встановленому
цим Законом; забезпечує облік
безхазяйного нерухомого майна;
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Згідно ст.9 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями; приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав…;
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до частини 4 статті 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», права на нерухоме майно та
їх обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за умов, якщо реєстрація прав
та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
для здійснення відповідачем
реєстрації права власності на земельну
ділянку, позивачкою було надано
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 20 травня 2008 року, укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який засвідчено
приватним нотаріусом Арбузинського
нотаріального округу Миколаївської
області та зареєстровано за №1020.

Відповідно до статті 125 Земельного
Кодексу України (в редакції чинній на
час укладення вказаного вище договору),
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її
власником або користувачем
документа, що посвідчує право
власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Відповідно до статті 126 Земельного
Кодексу України (в редакції чинній на
час укладення вказаного вище договору),
право власності на земельну ділянку
і право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами.

Відповідно до статті 125 Земельного
Кодексу України (в редакції чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 Земельного
Кодексу України (в редакції чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

В свою чергу, колегія суддів зазначає,
що укладений договір купівлі - продажу
підтверджує наявність у позивачки
права на отримання у власність
земельної ділянки, та не містить будь
яких обмежень в часі для його державної
реєстрації.

Колегія суддів вважає помилковими
доводи апеляційної скарги про
необхідність звернення ОСОБА_2 до суду
в порядку цивільного судочинства з
позовом про визнання права власності
на земельну ділянку, оскільки
відповідач помилково ототожнює
визнання права власності (яке вже
визнано за позивачем згідно з
договором купівлі-продажу), з
виникненням права власності, яке
виникає з моменту його державної
реєстрації, що і повинен був зробити
відповідач за наданим йому договором
купівлі - продажу.

Таким чином, є необґрунтованими доводи
відповідача про необхідність
звернення позивача до суду про
визнання права власності, оскільки
таке право власності на земельну
ділянку вже визнано за ОСОБА_2 згідно
договору купівлі-продажу від 20 травня
2008 року.

Крім того, колегія суддів вважає, що
відмовляючи позивачці у реєстрації
права на земельну ділянку, відповідач
зазначив таку підставу для відмови в
реєстрації (відсутність державного
акту на землю), яка не передбачена вище
наведеними положеннями Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», які
регулюють порядок та підстави для
прийняття рішення реєстратором про
відмову в державній реєстрації, з
урахуванням надання заявницею
договору, укладеного у порядку,
встановленому законом, який в свою
чергу є самостійною підставою для
державної реєстрації такого права
відповідно до п.1 ч.1 ст.19 вказаного
Закону.

Колегія суддів також звертає увагу на
тому, що за умови відмови відповідача в
державній реєстрації та відсутності
підстав для звернення до суду в порядку
цивільного судочинства, ОСОБА_2
фактично буде позбавлена права на
законне користування належною їй
земельною ділянкою без її державної
реєстрації у встановленому законом
порядку.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Арбузинського районного
управління юстиції Миколаївської
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: