Справа № 757/25/669/13-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Волкова С.Я.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О.,
за участю секретаря судового засідання
Міщенко Ю.М., представника позивача
ОСОБА_2, представника відповідача Кот
О.В., розглянувши у відкритому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного
суду м. Києва від 20.03.2014 року у справі за
адміністративним позовом за позовом
ОСОБА_4 до Апарату Верховної Ради
України про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 20.03.2014 року позовну заяву
ОСОБА_4 до Апарату Верховної Ради
України про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії залишено без розгляду.

Позивач в апеляційній скарзі просить
скасувати вказану ухвалу, оскільки
вважає її незаконною.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи, апеляційну скаргу та
заперечення на неї, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2. ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України для
захисту прав, свобод та інтересів особи
цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
першої інстанції залишив позовну заяву
без розгляду, оскільки позивачем
пропущено строк звернення до
адміністративного суду, відлік якого,
на думку суду першої інстанції, почався
з моменту отримання позивачем
відповіді Апарату Верховної Ради
України від 13.03.2013 року за № 20-23/1076.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновком суду першої
інстанції з огляду на наступні
обставини.

В судовому засіданні апелянт заявив
клопотання про дослідження носія
інформації, на якому здійснювалася
технічна фіксація судового процесу в
першій інстанції.

Колегія суддів відмовила у задоволенні
клопотання, оскільки питання, яке
просив дослідити позивач, а саме:
вимоги суду про надання оригіналу
документу, що підтверджує звернення
позивача до Верховної Ради України 12
червня 2013 року, лише опосередковано
впливає на прийняття остаточного
рішення судом.

Суд першої інстанції при прийнятті
рішення взяв до уваги той факт, що на
звернення від 18.12.2012 р. та 27.02.2013 р.
ОСОБА_4 отримав мотивовану відповідь
від 13.03.2013 р. за вих.№20-23/1076 (а.с.50), а тому,
зважаючи на цю обставину, дійшов
висновку, що позивач мав право у разі
незгоди з отриманою відповіддю Апарату
Верховної Ради України від 13.03.2013 року
за № 20-23/1076, звернутися до суду,
починаючи з моменту отримання
зазначеної відповіді в межах
шестимісячного строку.

Проте, суд апеляційної інстанції,
дослідивши матеріали справи, не виявив
належних та допустимих доказів на
підтвердження отримання позивачем
зазначеної відповіді від 13.03.2013 року за
№ 20-23/1076.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що
судом першої інстанції не взято до
уваги, що при триваючому
правопорушенні зі сторони Апарату
Верховної Ради України прав ОСОБА_4,
яке полягало у невиплаті йому
матеріальної допомоги на період його
працевлаштування,- востаннє ОСОБА_4
звертався до Верховної Ради України з
даного питання 12 червня 2013 року. Два
попередні звернення датовані 18 грудня
2012 року та 27 лютого 2013 року. При цьому
апелянт вказує, що ці звернення ОСОБА_4
до Верховної Ради України залишені
останньою без відповіді.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши
матеріали справи, погоджується з
наведеними доводами позивача, оскільки
в матеріалах справи дійсно не
міститься доказів надання позивачу
відповіді на звернення від 12 червня 2013
року, 18 грудня 2012 року та 27 лютого 2013
року. При цьому, представник
відповідача в судовому засіданні не
заперечувала проти вказаного факту.

Апелянт також зазначив, що суд,
незважаючи на прийняте ним рішення, про
оголошення перерви на заявлене
клопотання позивача, для надання
оригіналу документу (чи іншого
підтверджуючого документу) звернення
ОСОБА_4 до Верховної Ради України від 12
червня 2013 року, - 20 березня 2014 р. відразу
ж прийняв ухвалу по справі, без надання
можливості позивачу надати суду такий
документ. Факт звернення ОСОБА_4 до
Верховної Ради України від 12 червня 2013
року підтверджується долученим до
справи листом Верховної Ради України
від 19 березня 2014 року. На думку
позивача, оскільки ним подано позов 19
листопада 2013 р., то шестимісячний строк
(облік від 12 червня 2013 року), на який
посилається суд першої інстанції в
ухвалі,- позивачем не пропущено.

Зважаючи на вказані обставини та
доводи апелянта, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
позивачем не пропущено строк звернення
до суду, оскільки належних та
допустимих доказів, що підтверджують
отримання позивачем відповіді від
Апарату Верховної Ради України, в
матеріалах справи немає.

Таким чином, оскільки судом першої
інстанції порушено норми
процесуального права, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
апеляційну скаргу позивача
задовольнити, ухвалу Печерського
районного суду м. Києва від 20.03.2014 року
скасувати, справу направити для
продовження судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 202, 204, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 20.03.2014 року скасувати.

Справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
М.В. Межевич

Суддя
Г.В. Земляна

Суддя
Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлений
14.05.2014 року.

.

Головуючий суддя
Межевич М.В.

Судді:
Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.