Справа № 826/9684/13-а
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9684/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда
Суддя-доповідач: Кучма
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Кучми А.Ю.

суддів:
Аліменка В.О., Безименної
Н.В.,

при секретарі:
Козловій І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07.08.2013 у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н
О В И Л А:

ФОП ОСОБА_2 звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до ДПІ у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № , № від
11.04.2013.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07.08.2013 вищевказаний адміністративний
позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального права, та ухвалити нову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов висновку, що
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість на
підставі виписаних ТОВ «Статус 2008»
податкових накладних, є правомірним та
повністю відповідає вимогам чинного
законодавства, викладений в акті
перевірки висновок податкового органу
про порушення п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
позивачем завищено податковий кредит у
вересні 2011 року на загальну суму 5595,0
грн є необґрунтованим та таким, що не
відповідає дійсним обставинами справи,
а винесене на його підставі спірне
податкове повідомлення-рішення №
від 11.04.2013 безпідставним та
неправомірним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Голосіївському районі м. Києва
ДПС проведено планову виїзну перевірку
дотримання вимог чинного
законодавства з питань оподаткування
громадянки - суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 за період з 01.01.2011 по
31.12.2012 за результатом якої складено акт
№16/1720/НОМЕР_2 від 14.03.2013 (далі - акт
перевірки).

Згідно акту перевірки відповідач
дійшов висновку про порушення
позивачем вимог:

- п. 177.4 ст. 177, п. 198.1 ст. 198, п. 198.2, п. 198.3
ст.198 Податкового кодексу України
внаслідок чого позивачем завищено суму
валових витрат у розмірі 27 972,50 грн.,
що призвело до зниження суми чистого
оподаткованого доходу на вказану суму
та порушено вимоги п. 177.2 ст.177
Податкового кодексу України.

- п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, внаслідок чого позивачем
завищено податковий кредит у вересні
2011 року на загальну суму 5595,0 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 11.04.2013:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності на
загальну суму 6461,03 грн. (за основним
платежем 5 168,82 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 1 292,21 грн.);

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 8 392,50 грн., (за основним платежем
5 595,0 грн., з штрафними (фінансовими)
санкціями 2 797,50 грн.).

З результатом адміністративного
оскарження податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скарги без задоволення.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що
порушення позивачем податкового
законодавства обґрунтовується
проведенням нікчемних правочинів з ТОВ
«Статус 2008».

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що
перевіркою Лівобережної МАПІ м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
встановлено відсутність необхідних
умов для ведення господарської
діяльності ТОВ «Статус 2008», а саме
відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, основних
фондів, технічного персоналу,
виробничих потужностей, складських
приміщень, транспортних засобів,
проведення безтоварних операцій,
спрямованих н здійснення операцій
пов'язаних з наданням податкової
вигоди для третіх осіб шляхом штучного
формування податкового кредиту та не
спрямовані н реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними.

Згідно Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України №
1112/11/13-10 від 20.07.2010 "Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби", дослідженню підлягає
реальність господарських операцій, що
є підставою для виникнення права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування; добросовісність дій
платника податку, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті, а також реальність
усіх даних, наведених у документах, що
надають право на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування
(Постанова Верховного Суду України від
08.09.2009, додаток до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№ 568/11/13-10 від 22.04.2010).

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України у справах, пов'язаних із
отриманням права на податковий кредит
та/або бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість,
процесуальна діяльність суду із
встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи:

1. Встановлення факту здійснення
господарської операції.

2. Встановлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції.

3. Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку. Включенню
до складу податкового кредиту
підлягають лише суми податку, сплачені
(нараховані) у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), що підлягають
використанню у господарській
діяльності платника податку (пункт 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість").

4. Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість.

5. Встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
податку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
вимоги чинного станом на час
виникнення спірних правовідносин
податкового законодавства та фактичні
обставини даної справи, для правильної
юридичної кваліфікації змісту спірних
правовідносин встановленню підлягає
факт реальності господарських
операцій за спірним договором.

Відтак, враховуючи викладене,
доказове значення для підтвердження
факту реальності поставки та отримання
(оплати) товару за вказаними договорами
поставки має не лише наявність
податкових накладних, а й документи,
які засвідчують факт транспортування
та передачі товару.

При цьому, вказані обставини повинні
аналізуватися і досліджуватися з
урахуванням конкретних умов
договірних відносин, які були
визначені сторонами (позивачем та його
контрагентом) у вищенаведеному
спірному договорі.

Судом першої інстанції встановлено, що
між позивачем та ТОВ «Статус 2008»
укладено договір № 030610 від 03.06.2011 на
виконання робіт (надання послуг),
предметом якого є запуск аерозольного
миючого промислового обладнання т
комплектуючих до них.

В ході виконання зазначеного договору
позивачем отримано податкову накладну
№ 210 від 22.09.2011, акт прийняття робіт №
220904 від 22.09.2011, рахунок № 220904 від 22.09.2011,
податкову накладну № 136 від 14.09.2011, акт
прийняття робіт № 140917 від 14.09.2011,
рахунок № 140917 від 14.09.2011 копії яких
долучено до матеріалів справи.

Також, між позивачем та ТОВ «Статус
2008» укладено договір поставки (продажу)
№ 010607 від 01.06.2011, предметом якого є
поставка миючого аерозольного
обладнання, комплектуючих та запчастин
до нього.

В ході виконання зазначеного договору
позивачем отримано податкову накладну
№ 77 від 07.09.2011, видаткову накладну №
РН-70915 від 07.09.2011, рахунок-фактури №
СФ-070915, копії яких долучено до
матеріалів справи.

На підтвердження розрахунків між
позивачем та ТОВ «Статус 2008» позивачем
надано копії платіжних доручень, які
долучено до матеріалів справи.

Також, позивач вказує, що придбаний
відповідно до спірного договору товару
було в подальшому використано
позивачем у власній господарський
діяльності, а саме реалізовано іншим
особам, що підтверджується копіями
відповідних договорів, видаткових та
податкових накладених та довіреностей
на отримання товару, копії яких
долучено до матеріалів справи.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що зазначені вище документи оформлені
відповідно ст.ст. 1, 9 Закону України
№996-ХИ від 16.07.1999 "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
№ 168/704 та є належними доказами
виконання господарських зобов'язань за
спірними договорами.

Аналіз ст. ст. 215, 219, 221, 226, 224, 228
Цивільного кодексу України свідчить
про те, що недійсність правочину може
наступати лише за умови наявності
певних порушень закону.

Зміст договору, зокрема його предмет,
прямо не спрямований на порушення
публічного порядку, а саме не
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної чи юридичної особи,
держави АР Крим, територіальної
громади чи незаконне заволодіння ним.
Сторонами додержано форму угоди, яка
вчинена у межах дієздатності юридичної
особи. Будь-яких законодавчих актів,
які б прямо вказували на недійсність
цього договору судом не встановлено.

Диспозиція зазначених норм Цивільного
кодексу України, при визначенні
питання про нікчемність правочину, не
містить такої підстави як неможливість
виконання умов договору контрагентом.
При цьому визнання такого договору
нікчемним можливо лише у судовому
порядку. В судовому порядку він
нікчемними не визнавався. Натомість,
договір був фактично виконаний
сторонами у повному обсязі, про що
свідчать матеріали по справі.
Враховуючи реальність настання
наслідків за вказаним договором, ознак
нікчемності правочинів не вбачається,
отже висновок відповідача про
нікчемність правочину та порушення у
зв'язку з цим податкового
законодавства позивачем не відповідає
дійсності.

Під час розгляду справи в суді першої
та апеляційної інстанцій не знайшов
свого підтвердження висновок
податкового органу, зроблений в акті
перевірки щодо нікчемності
господарських операцій позивача з його
контрагентами, згідно ст.ст.215, 228 ЦК
України.

Відповідачем не обґрунтовано належним
чином і доведено у встановленому
законом порядку, що спірні договори
порушують публічний порядок,
суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави.

За наведених обставин та беручи до
уваги пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 177.1, п. 177.2, п.
177.4 ст. 177, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України
колегія суддів доходить аналогічного з
судом першої інстанції висновку, що
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість на
підставі виписаних ТОВ «Статус 2008»
податкових накладних, є правомірним та
відповідає вимогам чинного
законодавства.

З цих підстав, викладений в акті
перевірки висновок податкового органу
про порушення п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
позивачем завищено податковий кредит у
вересні 2011 року на загальну суму 5595,00
грн. є необґрунтованим та таким, що не
відповідає дійсним обставинами справи,
а винесене на його підставі спірне
податкове повідомлення-рішення №
від 11.04.2013 безпідставним та
неправомірним.

За таких обставин, недоведеність
відповідачем правомірності та
законності підстав донарахування
позивачу податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за
вищевказані правопорушення як
наслідок прямо впливає та вказує на
невірність висновку відповідача про
порушення позивачем п. 177.4 ст. 177, п. 198.1
ст. 198, п. 198.2, п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України внаслідок чого
позивачем завищено суму валових витрат
у розмірі 27 972,50 грн., що призвело до
зниження суми чистого оподаткованого
доходу на вказану суму та порушено
вимоги п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу
України і визначення податковим
органом податкового зобов'язання та
штрафних санкцій позивачу по цьому
податку, що є підставою для скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 11.04.2013.

На вимогу ст. 71 КАС України апелянтом не
доведено правомірність та
обґрунтованість прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позивачем доведено факт
правомірності формування податкового
кредиту та віднесення витрат на валові
витрати по взаємовідносинам з ТОВ
«Статус 2008».

Наведені доводи в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки апелянтом
не доведено фактів, які б спростували
обставини викладені в оскаржуваній
постанові суду першої інстанції, тим
більше податковий орган посилається на
обставини, які були спростовані при
розгляді справи в суді першої
інстанції та не зазначає в чому
полягало недотримання норм
матеріального та процесуального права.

Первинні документи, що знаходяться в
матеріалах справи підтверджують
дійсність укладених договорів між
позивачем та ТОВ «Статус 2008», виконання
договорів сторонами у повному обсязі,
настання правових наслідків, що дає
право позиву на формування податкового
кредиту та віднесення витрат на валові
витрати по взаємовідносинам з
контрагентом.

З урахуванням вище викладеного та
приписів ст. 159 КАС України, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07.08.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено:
20.05.2014.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

Н.В.
Безименна

.

Головуючий суддя
Кучма А.Ю.

Судді:
Аліменко В.О.

Безименна Н.В.