Справа № 127/8058/14-а
Суддя: Дернова В. В.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/8058/14-а
Провадження 2-а/127/331/14
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(у порядку скороченого провадження)

19.05.2014 року
м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду
Вінницької області Дернова В.В.,
розглянувши у порядку скороченого
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Козятині та Козятинському районі
Вінницької області про визнання дій
протиправними та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
відповідача Управління Пенсійного
фонду України у м. Козятині та
Козятинському районі Вінницької
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, в якому просила визнати дії
відповідача протиправними щодо
відмови в перерахунку їй пенсії з
урахуванням трудового стажу та
отриманої заробітної плати у СФГ «Зоря
Олексій Іванович» за період з 01.03.1992
року до 31.12.1995 року; зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України у
м. Козятині та Козятинському районі
Вінницької області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
урахуванням заробітку, отриманого за
період з 01.03.1992 року до 31.12.1995 року в СФГ
«Зоря Олексій Іванович» відповідно до
довідки № 119 від 12.03.2013 року, виданої КП
«Козятинський трудовий архів» та
виплачувати пенсію із врахуванням
такого перерахунку з дня звернення із
заявою до Управління Пенсійного фонду
України у м. Козятині та Козятинському
районі Вінницької області, а саме з
02.04.2014 року.

14.05.2014 року відповідач - Управління
Пенсійного фонду України у м. Козятині
та Козятинському районі Вінницької
області - подало до суду письмове
заперечення на позов № 688/06-38/09 від
08.05.2014 року, у якому позовні вимоги не
визнало та просило відмовити у їх
задоволенні.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя
розглядає справу в порядку скороченого
провадження одноособово, без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі.

Дослідивши докази та давши їм належну
правову оцінку, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України у м. Козятині
та Козятинському районі Вінницької
області з 09.10.2008 року та одержує пенсію
за віком. Позивач звернулася до
відповідача з заявою від 02.04.2014 року
щодо перерахунок пенсії з іншого
заробітку, надавши архівний витяг КП
«Козятинський районний Трудовий
архів» від 12 березня 2013 року № 119,
відповідно до якого в документах СФГ
«Зоря Олексій Іванович», в книгах
нарахування заробітної плати
працівникам, значиться ОСОБА_1, де
вказано розмір її заробітної плати за
період з березня 1992 року по грудень 1995
року включно. Відповідач листом від 7
квітня 2014 року № 562/06-38/02-10 повідомив, що
для обчислення пенсії враховуються
суми виплат (доходу), на які
нараховувались внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування; у зв'язку з тим, що СФГ
«Зоря О.І.» з серпня 1994 року по 31 грудня
1996 року нарахування та сплату збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування не проводило, відсутні
підстави для перерахунку пенсії.

Як вбачається з довідки Управління
Пенсійного фонду України в м. Козятин
та Козятинському районі від 08 травня 2014
року № 330/03-38, СФГ «Зоря О.І.» перебуває
на обліку в управлінні з серпня 1994 року;
за період з серпня 1994 року по 31 грудня
1996 року господарство нарахування та
сплату збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування не проводило.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який набув чинності з
липня 2003 року, до заробітної плати
(доходу) для обчислення пенсії
враховуються суми виплат (доходу),
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, а за періоди до
запровадження обмеження максимального
розміру заробітної плати (доходу), з
якої сплачувалися зазначені внески
(збір), - у межах сум, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
включалися до заробітної плати, з якої
обчислювалася пенсія відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», і не перевищують 5,6
розміру середньої заробітної плати в
Україні на день отримання зазначених
сум.

При цьому, ст. 1 вказаного Закону
визначено, що страхові внески - кошти
відрахувань на соціальне страхування,
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені (які підлягають
сплаті) згідно із законодавством, що
діяло раніше; надходження від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», в редакції, яка
діяла в період 1992-1996 років, право на
трудову пенсію мають особи, зайняті
суспільно корисною працею, при
додержанні інших умов, передбачених
цим Законом, особи, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, кооперативах, незалежно
від використовуваних форм власності та
господарювання, або є членами
колгоспів та інших кооперативів,- за
умови сплати підприємствами та
організаціями страхових внесків до
Пенсійного фонду України. Тарифи
внесків на соціальне страхування та
порядок їх сплати встановлювався
постановами Верховної Ради України
«Про порядок введення в дію Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 06.12.1991 року №1931-ХІІ, від 17.06.1993 року
№ 3290-ХІІ (зі змінами).

Згідно ст. 27 Закону України «Про
селянські (фермерські) господарства», в
редакції, яка діяла у період 1992-1996
років, оподаткування прибутку
селянського (фермерського)
господарства провадиться у порядку,
встановленому законодавством для
сільськогосподарських підприємств;
новостворені селянські (фермерські)
господарства звільняються від
оподаткування на три роки, а в
трудонедостатніх населених пунктах -
на п'ять років.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про
селянські (фермерські) господарства», в
редакції, яка діяла у період 1992-1996
років, особи, які працюють у
селянському (фермерському)
господарстві за трудовим договором
(контрактом), та члени селянського
(фермерського) господарства починаючи
з 16-річного віку підлягають
пенсійному забезпеченню нарівні з
працівниками сільського господарства,
а також загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності,
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню на випадок
безробіття і загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням,
відповідно до законодавства; селянське
(фермерське) господарство реєструється
як платник збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування в
органах Пенсійного фонду України за
своїм місцем розташування, у
встановленому порядку сплачує збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з усіх видів заробітку за
членів селянського (фермерського)
господарства та осіб, які працюють у
ньому за трудовим договором
(контрактом), а також як платник
страхових внесків з окремих видів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, зазначених у
частині першій цієї статті, сплачує
страхові внески у встановленому
законодавством порядку; час роботи в
селянському (фермерському)
господарстві членів господарства та
осіб, які працюють у ньому за трудовим
договором (контрактом), зараховується
до загального і безперервного стажу
роботи на підставі записів у трудовій
книжці і документів, що підтверджують
сплату внесків (збору) на соціальне
страхування.

Згідно ст.ст. 3, 10 Закону України «Про
селянські (фермерські) господарства», в
редакції, яка діяла в період 1992-1996
років, держава гарантує дотримання і
захист майнових та інших прав і
законних інтересів селянського
(фермерського) господарства, створює
пільгові умови для кредитування,
оподаткування, страхування,
матеріально-технічного постачання на
період трирічного становлення
селянського (фермерського)
господарства; новостворені селянські
(фермерські) господарства звільняються
від плати за землю протягом трьох років
з часу передачі земельної ділянки у їх
власність або надання у користування;
на них поширюються й інші пільги,
встановлені чинним законодавством;
Верховна Рада Республіки Крим, обласні,
Київська і Севастопольська міські Ради
народних депутатів за клопотанням
районних і міських Рад можуть
установлювати пільги щодо плати за
землю: часткове звільнення на певний
термін, відстрочення сплати, зниження
ставки земельного податку.

Отже, зі змісту вищевказаних правових
норм вбачається, що новостворені
селянські (фермерські) господарства
звільнялися від плати за землю
протягом трьох років з часу передачі
земельної ділянки у їх власність або
надання у користування та від сплати
податку на прибуток, а тому позивач
помилково вважає, що СФГ було звільнено
від сплати страхових внесків до
Пенсійного фонду України, які були
передбачені чинним на той час
законодавством, зокрема, Законом
України «Про пенсійне забезпечення» та
постановами Верховної Ради України про
порядок введення в дію цього закону.
При цьому, вищевказані нормативні акти
не встановлювали пільг фермерським
господарствам по сплаті збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Такий висновок суду узгоджується з
судовою практикою, зокрема,
відображеною в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 23
січня 2014 року № К/800/28093/13.

Крім того, суд звертає увагу, що у
довідці КП «Козятинський районний
Трудовий архів» від 12 березня 2013 року №
119 не вказана грошова одиниця виплати
заробітної плати ОСОБА_1, а тому
критично оцінює вказану довідку.

Таким чином, у задоволенні позову слід
відмовити у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує
відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4
ст. 9, ст. ст. 94, 99-100, 158-163, 1832 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Постанова є остаточною, крім
випадків її оскарження в апеляційному
порядку.

Суддя