Справа № 2а-13868/11/2670
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Каракашьян
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі міста Києва на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 19 жовтня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
міста Києва про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
міста Києва про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 18
квітня 2011 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 жовтня 2011 року адміністративний
позов задоволено частково.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Державна податкова
інспекція у Солом'янському районі
міста Києва звернувся з апеляційною
скаргою, просить скасувати постанову
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
згідно договору купівлі-продажу від 28
лютого 2006 року ОСОБА_3 на праві
власності належить нежиле приміщення
загальною площею 70,2 м, що розташоване в
багатоповерховому житловому будинку
по АДРЕСА_1

18 квітня 2011 року Державною податковою
інспекцією у Солом'янському районі
міста Києва, на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3
ст. 54 розділу ІІ та п. 286.5 ст. 286
Податкового кодексу України, прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання зі сплати
земельного податку з фізичних осіб у
розмірі 1691,50 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням та
вважаючи його протиправним, позивач
звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з п. 286.6 ст. 286 Податкового
кодексу України, за земельну ділянку,
на якій розташована будівля, що
перебуває у спільній власності кількох
юридичних або фізичних осіб, податок
нараховується з урахуванням
прибудинкової території кожному з
таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо
будівля перебуває у спільній сумісній
власності кількох осіб, але не поділена
в натурі, або одній з таких
осіб-власників, визначеній за їх
згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній частковій власності; 3)
пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній сумісній власності і поділена
в натурі.

Пунктом 287.8 ст. 287 Податкового кодексу
України встановлено, що власник
нежилого приміщення (його частини) у
багатоквартирному жилому будинку
сплачує до бюджету податок за площі під
такими приміщеннями (їх частинами) з
урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового
кодексу України, підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.
Відповідні органи виконавчої влади з
питань земельних ресурсів за запитом
відповідного органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Пунктом 286.5 ст. 286 Податкового кодексу
України визначено, що нарахування
фізичним особам сум податку
проводиться органами державної
податкової служби, які видають
платникові до 1 липня поточного року
податкове повідомлення-рішення про
внесення податку за формою,
встановленою у порядку визначеному ст.
58 цього Кодексу.

Разом з тим, ст. 14 Податкового кодексу
України встановлено, що дані
державного земельного кадастру -
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону (пп.
14.1.42. п. 14.1 цієї статті);

Згідно зі ст. 269 Податкового кодексу
України, платниками податку (плати за
землю) є власники земельних ділянок,
земельних часток (паїв), та
землекористувачі.

Власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою (п. 287.1
ст. 287 Податкового кодексу України).

З вищенаведеного слідує, що для цілей
оподаткування земельним податком
особа повинна мати статус
землевласника/землекористувача,
набутого в порядку встановленому
Земельним кодексом України.

В силу норм ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті. Право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою. Право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Статтею 42 Земельного кодексу України
визначено, що земельні ділянки, на яких
розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками. У разі
приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками. Розміри
та конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно договору купівлі-продажу від 28
лютого 2006 року ОСОБА_3 на праві
власності належить нежиле приміщення
загальною площею 70,2 м, що розташоване в
багатоповерховому житловому будинку
по АДРЕСА_1

Відповідно до довідки Солом'янської
районної у м. Києві державної
адміністрації від 06 липня 2010 року №
8253/01 та листа Головного управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від 24
червня 2010 року № 07-387/19424, в
автоматизованій системі ПК «Кадастр»
земельна ділянка по вказаній адресі за
ОСОБА_3 не зареєстрована.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
положення п. 287.8 ст. 287 Податкового
кодексу України не можуть бути
правовою підставою набуття особою
права власності або користування
земельною ділянкою яка знаходиться під
багатоквартирним будинком, де
знаходиться належні такій особі
нежитлові приміщення, оскільки такі
положення суперечать Земельному
кодексу України, виключно яким
регулюються земельні відносини, і, як
наслідок, підставою для нарахування
такій особі плати за землю.

Враховуючи те, що відповідачем не було
надано доказів того, що ОСОБА_3 набула
статусу власника або землекористувача
щодо частини земельної ділянки площею
70,20 м2, доказів належності вказаної
земельної ділянки на праві власності
чи праві користування або виділення її
в якості прибудинкової території,
колегія суддів вважає протиправним
донарахування позивачу плати за землю
оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про безпідставність
прийнятого відповідачем податкового
повідомлення-рішення та
обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі міста Києва - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 жовтня 2011 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 29.04.2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.