Справа № 2а-1507/10/1070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/14273/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Київської області

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.04.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011

у справі № 2-а-1507/10/1070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд»

до Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23.04.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24.02.2011, позов задоволено частково.
Рішення Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Київської області від 07.05.2009 №
в частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 322858, 78 грн.
скасовано. У решті позову відмовлено.

ДПІ у Києво-Святошинському районі
Київської області подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказані судові рішення та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову повністю. Посилається на
порушення судами норм матеріального
права: п. 12 ч. 1 ст. 3, ст. 20 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 N 265/95-ВР.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
застосування до позивача за податковим
повідомленням-рішенням від 07.05.2009 №
штрафних (фінансових) санкцій в
загальній сумі 323198,78 грн., слугували
висновки перевірки належної
позивачеві господарської одиниці -
магазину, викладені в акті від 16.04.2009 №
/32294926, про порушення вимог:

- п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 N 265/95-ВР, що полягало у
здійсненні продажу товару за
відсутності цінників на 20 найменувань
(за дане порушення на підставі ст. 23
цього Закону застосовано штрафну
(фінансову) санкцію в сумі 340 грн.);

- п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 N 265/95-ВР, що полягало у
нездійсненні ведення у порядку,
встановленому законодавством, обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації (за дане порушення на
підставі ст. 20 цього Закону
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в сумі 322858,78 грн.).

Ухвалюючи судове рішення про відмову в
задоволенні позову в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 07.05.2009 №
в частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 340 грн. за
здійснення продажу товару за
відсутності цінників на товар, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що таке порушення позивачем фактично
вчинено.

Задовольняючи позов в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 07.05.2009 №
в частині нарахування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 322858,78 грн.
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що порушення позивачем вимог п. 12
ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 N 265/95-ВР
встановленими обставинами не
підтверджено.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що суди повно
встановили обставини у справі, яким
надано правову оцінку на підставі
законодавства, яке врегульовує спірні
відносини.

У відповідності до п. 12 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 N
265/95-ВР (далі Закон № 265/95-ВР) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі при продажу товарів (наданні
послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №
996-XIV(далі Закон № 996-XIV) бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону № 996-ХIV суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 996-ХIV
питання організації бухгалтерського
обліку на підприємстві належать до
компетенції його власника (власників)
або уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.

Судами попередніх інстанцій
достовірно встановлено, що згідно з
абз. 2 п. 2 наказу директора ТОВ
«Фоззі-Фуд» від 02.04.2008 «Про розміщення
бухгалтерської служби та встановлення
місця зберігання (архів підприємства)
первинних документів та реєстрів
бухгалтерського обліку» первинні
документи бухгалтерського обліку
після їх первинної обробки в місцях
приймання товару від постачальників (у
магазинах) передаються для зберігання
у структурному підрозділі -
бухгалтерії підприємства (архів
підприємства), розташованої за адресою:
Київська область, вул. Філатова, 7. При
цьому перевірка здійснювалась в
належному позивачеві магазині за
адресою: м. Київ, проспект 50-річчя
Жовтня, 15-а, а не за місцем зберігання
первинних документів ТОВ «Фоззі-Фуд».

Після первинної обробки в місцях
приймання товару від постачальників та
його подальшої реалізації - накладні та
інші первинні документи зберігаються в
бухгалтерії, яка знаходиться в
бухгалтерії підприємства позивача,
тому відсутність первинних документів
на місці реалізації товару у даному
випадку не може розцінюватися як
неведення обліку товарних запасів на
складах та/або за місцем їх реалізації.

Враховуючи наведене, діючи в межах
перегляду справи судом касаційної
інстанції, визначених у ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
дійшов висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення, а
оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Київської області залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від
23.04.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24.02.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун