Справа № 805/2549/14
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Стиран В.В.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
справа №805/921/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шишова О.О., суддів
Сіваченка І.В., Попова В.В., розглянувши
в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Будьонівському
районі м.Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07 квітня 2014
року у справі № 805/2549/14 за позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Будьонівському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання неправомірними дій та
скасування вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду задоволені
позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Будьонівському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання неправомірними
дій та скасування вимоги про сплату
боргу № Ф-302 від 18.02.2014 року.

Скасована вимога Державної податкової
інспекції у Будьонівському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області № Ф-302
від 18.02.2014 року про сплату недоїмки в
розмірі 3 076 (три тисячі сімдесят шість)
гривень 79 копійок.

З рішенням суду першої інстанції не
погодився відповідач та звернувся з
апеляційною скаргою у якій вказав, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначив, що
пенсії за віком, що призначені на
підставі ст.ст. 13, 14 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» розглядаються
законодавцем як пільгове пенсійне
забезпечення, я саме у якості
дострокових пенсій. Отже, тільки після
досягнення пенсійного віку,
встановленого ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», можливе приймання участі
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
добровільній основі, тому ОСОБА_2
повинен сплачувати єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідно до
п.п. 3 п. 1 ст. 7 та п. 11 ст. 8 Заону про ЄСВ.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позову.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Позивач - ОСОБА_2 є фізичною особою -
підприємцем, який зареєстрований
виконавчим комітетом Донецької
міської ради 12.06.2002 року.

Як вбачається зі свідоцтва платника
єдиного податку Серії НОМЕР_1, ОСОБА_2
обрав спрощену систему оподаткування з
01.01.2012 року (а.с.10).

Згідно копії пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_2, ОСОБА_2 - пенсіонер за
віком, термін дії зазначено - довічно
(а.с.8).

Відповідно до вимоги про сплату
недоїмки № Ф-302 від 18.02.2014 року, позивач
має заборгованість зі сплати єдиного
внеску в розмірі 3 076,79 грн. (а.с.7).

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти адміністративного
позову.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року
(далі Закон № 1058), Законом України «Про
пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від
05.11.1991 р. (далі Закон № 1788) та іншими
нормативно-правовими актами.

Отже, позивач ОСОБА_2 є фізичною особою -
підприємцем, пенсіонером за віком,
який обрав спрощену систему
оподаткування.

Крім того, із довідки УПФУ в
Будьонівському районі м. Донецька № 3255
від 20.03.2014 року, вбачається, що ОСОБА_2,
1957 року народження перебуває на обліку
в Управлінні ПФУ та отримує пенсію за
віком з 02.08.2011 року.

Представник відповідача надав
письмове заперечення, в якому зазначив,
що ФОП ОСОБА_2 перебуває на податковому
обліку у ДПІ у Будьонівському районі м.
Донецька, зареєстрований як платник на
спрощеній системі оподаткування та
платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування. Станом на 01.02.2014 року
заборгованість позивача зі сплати
єдиного соціального внеску склала - 3
076,79 грн. На підставі чого була складена
вимога № Ф-302 від 18.02.2014 року. Також
зазначив, що законодавством визначено,
що від сплати єдиного внеску
звільняються особи, які є пенсіонерами
за віком, а не особи, які отримують
пенсію за вислугою років. На теперішній
час ОСОБА_2 повинен сплачувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідно до
закону про ЄСВ. Просила у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Відповідно зі статтею 1 Закону № 1788
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом. За
цим Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років.

Статтею 1 Закону №1058 визначене поняття
«пенсія» - як, щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058 за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

При цьому закон не містить обмежень в
залежності від виду отриманої
пенсіонером пенсії (за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника чи за вислугу років).

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати
визначені Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Відповідно до підпункту 2 частини 1
статті 1 Закону, єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та п.п. 2.1.3 п. 2.1
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою Пенсійного фонду України
від 27.09.2010р. № 21-5, платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та п.п. 4.6.2 п. 4.6
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, платники
єдиного внеску зобов'язані сплачувати
єдиний внесок, нарахований за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Пунктом 3 «Прикінцевих положень»
Закону передбачено, що з дня набрання
чинності цим Законом платники
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, вважаються платниками
єдиного внеску.

Встановлено, що позивач відповідно до
вимог пункту 3 «;Прикінцевих положень»
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
вважається платником єдиного внеску.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 1
ст. 4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» № 2464
платниками єдиного внеску є: фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Разом з тим, 07.07.2011 року статтю 4
вказаного Закону було доповнено
частиною 4 згідно з Законом України
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» № 3609.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України №
2464, особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Зазначеною нормою ст. 4 Закону № 2464 в
редакції, яка діє з 06.08.2011р., наведений
вичерпний перелік фізичних
осіб-підприємців, які є пенсіонерами за
віком або інвалідами без урахування
віку та отримують пенсію або соціальну
допомогу, які звільняються від сплати
за себе єдиного внеску.

Таким чином, з 06.08.2011 р. звільняються від
сплати єдиного внеску фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.

До того ж, відповідно до положень ч. 4 ст.
4 Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування, можуть
бути платниками єдиного внеску
виключно за умови їх добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Добровільна сплата єдиного внеску
врегульована ст. 10 Закону України № 2464.

Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10 Закону
України № 2464, обов'язковою умовою
добровільної участі особи у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є належним
чином укладений договір в порядку ст. 10
Закону України № 2464.

З наданих до суду документів не
вбачається, що між позивачем та
відповідачем укладалися договори про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Аналізуючи вищезазначені норми права,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що доводи відповідача про те, що
фізичні особи - підприємці набувають
вказаного вище права лише при
досягненні віку, передбаченого ст. 26
Закону № 1058 є безпідставними, оскільки
ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 такого
застереження не міститься.

Таким чином, суд першої інстанції
вважав, що відповідач діяв у межах
повноважень, але не у спосіб, що
передбачений діючим законом, оскільки
у нього не було законних підстав для
прийняття спірної вимоги про сплату
недоїмки № Ф-302 від 18.02.2014 року щодо
позивача.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції вважав необхідним
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 про
скасування вимоги про сплату боргу від
18.02.2014 року за № Ф-302.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому при таких
обставинах апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
рішення суду без змін.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Будьонівському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 07
квітня 2014 року у справі № 805/2549/14 -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07 квітня 2014
року у справі № 805/2549/14 - залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
рішенням законної сили.

Головуючий
О.О.Шишов

Судді:
І.В.Сіваченко

В.В.Попов