Справа № 805/2760/14
Суддя: Бишов М. В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бєломєстнов
Суддя-доповідач - Бишов М. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
справа №805/2760/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Бишова М.В.

суддів
Шальєвої В.А., Компанієць І.Д.

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Єнакієвської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2014
року по адміністративній справі
№805/2760/14 за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Єнакієвської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування вимоги про
сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернулася до суду із позовом до
Єнакієвської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування вимоги про
сплату недоїмки (боргу) від 13.02.2014 року
№ Ф-49.

В обґрунтування позову зазначила,
що вона зареєстрований Виконавчим
комітетом Єнакієвської міської ради
Донецької області як фізична особа -
підприємець та здійснює
підприємницьку діяльність відповідно
до свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця, є
платником єдиного податку відповідно
до свідоцтва платника Єдиного податку,
перебуває на податковому обліку у
Єнакієвській об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області. З 21.04.2012 року є пенсіонером за
віком, що підтверджується пенсійним
посвідченням та отримує пенсію.

Єнакієвською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області прийнято вимогу про
сплату недоїмки №Ф-49 від 13.02.2014 року на
суму 2412,68 грн.

Позивач вважає вказану вимогу
незаконною, оскільки з 06.08.2011 року
набрав чинності Закон України «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деякі інші законодавчі акти
України щодо вдосконалення окремих
норм Податкового кодексу України»
№3609-VI, яким внесені доповнення до ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Внесення зазначених змін
звільняє його, як фізичну особу -
підприємця та пенсіонера за віком, від
сплати за себе єдиного внеску. Він може
бути платником єдиного внеску виключно
за умови добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Позивач вважає, що вимога відповідача
винесена у спосіб, що суперечить
чинному законодавству України та
підлягає скасуванню.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 03 квітня
2014р. позов ФОП ОСОБА_2 задоволений,
внаслідок чого скасована вимога
Єнакієвської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про сплату недоїмки №Ф-49 від
13.02.2014 року як заборгованість зі сплати
єдиного внеску у розмірі 2412,68 грн.

Стягнуто з Державного бюджету
України на користь позивача судові
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 182,05 грн.

Відповідач подав апеляційну
скаргу на постанову суду першої
інстанції, в якій просить скасувати
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2014
року та постановити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В скарзі зазначив, що при розгляді
та вирішенні адміністративного позову
судом першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права
і неповно з'ясовані обставини справи,
що призвело до неправильного її
вирішення. Позивач ОСОБА_2 отримує
пенсію у зв'язку із втратою
годувальника, у зв'язку із чим не
звільнена від сплати єдиного внеску за
себе.

Позивач та представник відповідача в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, що дає суду право
розглянути справу у відсутність сторін
в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що Позивач
ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована 17.11.2009р.
виконавчим комітетом Єнакієвської
міської ради Донецької області. Згідно
із свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 31.05.2012р.
позивачка з 01.01.2012р. є платником єдиного
податку.

Позивачка має пенсійне посвідчення
НОМЕР_2, видане 04.05.2012р. із зазначенням
того, що позивачка є пенсіонером за
віком.

Згідно з наданою УПФУ у м. Єнакієве
довідкою від 18.03.2014р., позивачка з
22.04.2012р. по 15.11.2012р. одержувала пенсію за
віком. З 16.11.2012р. почала одержувати
пенсію за втратою годувальника, яка за
березень 2014 року склала 1 761 грн.

Відповідачем 13.02.2014р. прийнята вимога
№Ф-49, згідно з якою від позивача
вимагається сплатити суму недоїмки з
єдиного внеску (надалі - ЄВ) у розмірі 2
412,68 грн.

Відповідно до п. 6.4 Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (затверджена
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.2013р. №455, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 19
вересня 2013р. за №1622/24154) вимога про
сплату боргу формується на підставі
актів документальних перевірок, звітів
платника про нарахування єдиного
внеску та облікових даних з карток
особових рахунків платників.

Застосування сполучника «та»
передбачає одночасну наявність двох
умов: як акту перевірки, звіту платника,
так і даних облікової картки.

Зі змісту спірної вимоги вбачається, що
підставою для її формування визначена
виключно картка особового рахунку
платника податку. Посилання на акт
перевірки чи звітність платника у
вимозі відсутні.

З наданих на вимогу суду першої
інстанції картки особового рахунку
позивача за період з 01.01.2013р. по 28.02.2014р.
вбачається, що недоїмка виникла у
зв'язку з несплатою позивачем ЄВ за 3
квартал 2013 року у сумі 1194,03 грн та 4
квартал 2013 року у сумі 1218,67 грн.

З поясненнях відповідача від 31.03.2014р.
встановлено, що нарахування у картці
особового рахунку позивача ЄВ
відбулося автоматично на підставі
облікових даних з картки особового
рахунку платника (а.с.25-26). При цьому
відповідач надав копію листа
Міністерства доходів і зборів України
від 10.02.2014р. №3346/7/99-99-17-03-01-17, у якому
йдеться про розроблення міністерством
алгоритму автоматичного розрахунку
щоквартальних нарахувань ЄВ.

Перевірка позивача на предмет
нарахування ЄВ відповідачем не
проводилася. Подання позивачем
самостійно звітів щодо сум
нарахованого ЄВ не було.

На підставі наведеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
нарахування ЄВ, внаслідок несплати
якого виникла зазначена у спірній
вимозі недоїмка, було здійснено
відповідачем самостійно.

З матеріалів справи не вбачається, що
між сторонами існує спір щодо
фактичних обставин справи. Причиною
виникнення даного спору є різне
тлумачення сторонами положень
законодавства щодо порядку
нарахування ЄВ фізичним особам -
платникам єдиного податку та
звільнення окремих категорій
пенсіонерів від сплати ЄВ.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (надалі - Закон)
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Статтею 2 того самого Закону
встановлено, що виключно ним
визначаються порядок нарахування,
обчислення та сплати ЄВ.

Обов'язок платника ЄВ своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний внесок
встановлений ч.2, 3 ст. 6 Закону.

Єдиний внесок у відповідності до п.3 ч.1
ст.7 Закону для платників, зазначених у
пункті 4 частини першої статті 4 цього
Закону, які обрали спрощену систему
оподаткування, нараховується на суми,
що визначаються такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу.

Дана норма є спеціальною для
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування. З неї слідує, що
законом встановлена максимальна та
мінімальна база нарахування ЄВ.
Конкретна ж сума ЄВ з урахуванням цього
має нараховуватися на визначену
платником самостійно суму.

Даному висновку відповідає частина 2
статті 9 Закону, якою передбачено, що
обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок. Ці документи наявні саме у
платника податку.

Таким чином, платники ЄВ - підприємці,
що обрали спрощену систему
оподаткування, зобов'язані самостійно
на підставі наявних у них документів
здійснювати обчислення та нарахування
суми ЄВ (але не менш зазначеного у п.3 ч.1
ст.7 Закону розмірі).

Частиною 8 статті 9 Закону передбачено,
що платники єдиного внеску, зазначені у
пункті 4 частини першої статті 4 цього
Закону, зобов'язані сплачувати єдиний
внесок, нарахований за календарний рік,
до 10 лютого наступного року, крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
членів сімей таких осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, які
сплачують єдиний внесок, нарахований
за календарний квартал, до 20 числа
місяця, що настає за кварталом, за який
сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного
внеску подають звітність до органу
доходів і зборів (звітним періодом), є
календарний місяць, крім платників,
зазначених у пунктах 4 і 5 частини
першої статті 4 цього Закону, для яких
звітним періодом є календарний рік.

З наведеного слідує, що підприємці, які
обрали спрощену систему оподаткування,
зобов'язані самостійно обчислювати,
нараховувати щоквартально та
сплачувати до 20 числа наступного
місяця суми ЄВ, про що звітувати один
раз на календарний рік.

Аналогічні наведеним вище положенням
Закону містять пункти 3.4, 4.1 Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, яка
затверджена наказом Міністерства
доходів і зборів України від 09.09.2013р.
№455 та зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 19 вересня 2013р. за
№1622/24154 (надалі - Інструкція).

Порядок обчислення і строки сплати
єдиного внеску категорією платників,
до яких належить позивач, зазначений у
п. 4.6 Інструкції. Згідно з ним:

1) зазначена категорія платників
самостійно обчислює суму єдиного
внеску, яка не може бути менше
мінімального страхового внеску на
місяць;

2) платники сплачують єдиний внесок,
нарахований за календарний квартал, до
20 числа місяця, що настає за кварталом,
за який сплачується єдиний внесок.

Це додатково підтверджує те, що
підприємці зобов'язані самостійно на
підставі наявних у них документів
обчислювати та нараховувати суми ЄВ.
Таке виключає одночасне уповноваження
органів доходів і зборів у
автоматичному режимі, без проведення
перевірки, фактично замість платників
здійснювати нарахування та обчислення
сум ЄВ.

На користь такого висновку свідчить те,
що частиною 3 статті 9 Закону
передбачено здійснення обчислення
єдиного внеску органами доходів і
зборів на підставі актів перевірки
правильності нарахування та сплати
єдиного внеску, звітності, що подається
платниками до органів доходів і зборів,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого), відповідно до цього
Закону, нараховується єдиний внесок.
Дані карток особових рахунків
платників у даному переліку відсутні.
Аналогічні положення містяться у п. 4.9
Інструкції.

При цьому ч.1 ст. 13 Закону органам
доходів та зборів надане право:

отримувати від фізичних осіб -
підприємців відомості про нарахування,
обчислення і сплату єдиного внеску, а
також інші відомості, необхідні для
виконання органами доходів і зборів
функцій, передбачених цим Законом;

проводити перевірки у фізичних осіб -
підприємців бухгалтерських книг,
звітів, кошторисів та інших документів
про нарахування, обчислення та сплату
єдиного внеску, достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру, отримувати необхідні
пояснення, довідки і відомості (зокрема
письмові) з питань, що виникають під час
такої перевірки.

Наведений у ст.9 Закону перелік джерел
інформації, на підставі яких
відповідач може здійснювати
обчислення ЄВ, є виключним. Ним не
передбачені такі підстави для
обрахування ЄВ, як облікові дані картки
особового рахунку платника.

Суд першої інстанції правомірно не
прийняв до уваги посилання відповідача
на п. 6.4 Інструкції, згідно з якою вимога
про сплату боргу формується на
підставі актів документальних
перевірок, звітів платника про
нарахування єдиного внеску та
облікових даних з карток особових
рахунків платників. Як вже зазначалося,
застосування сполучника «та»
передбачає одночасну наявність двох
умов: як акту перевірки, звіту платника,
так і даних облікової картки (на
підставі перших здійснюється
нарахування, на підставі картки
особового рахунку визначається стан
розрахунків).

Крім того, формування вимоги не є
тотожнім поняттям обчисленню єдиного
внеску.

Також, судом першої інстанції
обґрунтовано не прийнято до уваги
посилання відповідача на лист
Міністерства доходів і зборів України
від 10.02.2014р., згідно з яким нарахування
ЄВ здійснюється в автоматичному
режимі. Як вже зазначалося, орган
доходів і зборів обмежений підставами
для обрахування ЄВ, серед яких відсутні
дані картки особового рахунку
платника. За відсутності документів,
необхідних для визначення бази
нарахування ЄВ, таке нарахування не
може вважатися обґрунтованим.
Виключення складають перевірки, під
час яких органи доходів і зборів праві
одержувати зазначені документи.

Статтею 2 Закону встановлено, що
виключно ним визначаються порядок
нарахування, обчислення та сплати ЄВ,
тому застосування для цього інших
нормативно-правових актів, а тим більш
листів, суперечить встановленому ст. 9
КАС України принципу верховенства
права.

Що стосується звільнення окремих
категорій пенсіонерів від сплати ЄВ,
колегія суддів зазначає, що, відповідно
до п. 4 ст. 4 Закону фізичні особи -
підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Із зазначеної норми випливає, що
умовами звільнення від сплати ЄВ є
наявність у особи статусу пенсіонера
за віком та отримання відповідно до
закону пенсії. Винятком є добровільна
участь зазначених осіб у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, відсутність
чого встановлена судами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом. Визначення
терміну «пенсіонер за віком» цей Закон
не містить.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» жінки мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 55 років. Позивачка
народилася 21.10.1956 року, тому відповідає
цьому критерію.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка має пенсійне посвідчення,
видане 04.05.2012р., у якому зазначено, що
вона є пенсіонером за віком. Термін дії
вказаного посвідчення - довічно.

Таке посвідчення засвідчує набуття
позивачем статусу пенсіонера за віком.

Відповідно до ст. 10 зазначеного вище
Закону особі, яка має одночасно право
на різні види пенсії (за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника), призначається один із
цих видів пенсії за її вибором.

Втім, законом не передбачено
припинення статусу пенсіонера за віком
навіть у випадку призначення іншого
виду пенсії. З переходом на одержання з
16.11.2012р. пенсії за втратою годувальника,
позивач реалізував власне право
обирати вид пенсії.

Однак, з цим він не припинив бути
пенсіонером за віком, оскільки такий
статус виникає на підставі закону та є
безстроковим.

Факт отримання пенсії позивачем
відповідно до закону підтверджується
довідкою відповідача від 18.03.2014 року
№3367.

Отже, позивач відповідає усім
необхідним умовам для звільнення від
сплати єдиного внеску - він є
пенсіонером за віком та отримує пенсію.
Закон не містить положень, згідно з
якими пенсіонер за віком повинний
отримувати саме пенсію за віком для
звільнення від сплати ЄВ. Тому навіть
за умови отримання позивачем пенсії за
втратою годувальника та досягнення ним
віку, необхідного для призначення
пенсії за віком, позивач не повинний
сплачувати ЄВ.

З огляду на вищезазначене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується з
доводами апеляційної скарги
відповідача та вважає їх
необґрунтованими.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження,
колегія суду не встановила таких
порушень судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи по суті, які були
предметом розгляду і заявлені в суді
першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції є
обґрунтованим, прийняте на підставі
з'ясованих та встановлених обставинах
справи, які підтверджуються доказами,
та ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 1951, 196-198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Єнакієвської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2014
року по адміністративній справі
№805/2760/14 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2014
року по адміністративній справі
№805/2760/14 - залишити без змін.

Ухвала суду за наслідками розгляду у
письмовому провадженні набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Колегія суддів
М.В. Бишов

В.А. Шальєва

І.Д. Компанієць