Справа № 807/3374/13-а
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2014 рокум. Ужгород№ 807/3374/13-а

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання
Петричкович К.І.

за участі сторін:

представників позивача - Бігорі
Степана Степановича та Желізняк
Наталії Миколаївни;

представника відповідача - Огородника
Олега Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Закарпатського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою Батівської селищної ради до
Державної фінансової інспекції в
Закарпатській області про часткове
скасування вимоги за № 02-08/793 від 18
травня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 12 травня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 16
травня 2014 року.

До Закарпатського окружного
адміністративного суду звернулася
Батівська селищна рада із позовною
заявою до управління Держземагенства у
Берегівському районі Закарпатської
області, Державної фінансової
інспекції в Закарпатській області,
якою просила: 1. Визнати неправомірними
дії міськрайонного управління
Держземагенства Берегівського району
щодо застосування коефіцієнта
функціонального використання 2.5.
земельної ділянки по АДРЕСА_1 та по
АДРЕСА_2. 2. Скасувати витяги № 890 від 10
квітня 2013 року та № 2124 від 11 квітня 2012
року та зобов'язати надати витяги про
нормативну грошову оцінку даних
земельних ділянок відповідно
Українського класифікатору цільового
використання земель. 3. Скасувати пункт
3 вимоги Мукачівської об'єднаної
державної фінансової інспекції за №
02-08/793 від 18 травня 2013 року щодо
недоотримання коштів за оренду
земельних ділянок ФОП ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08 жовтня 2013
року позовні вимоги Батівської
селищної ради до управління
Держземагенства у Берегівському
районі Закарпатської області та
Державної фінансової інспекції в
Закарпатській області було роз'єднано
у самостійні провадження. Також
вказаною ухвалою виділено у самостійне
провадження позовні вимоги Батівської
селищної ради до управління
Держземагенства у Берегівському
районі Закарпатської області про: 1)
визнання неправомірними дій
міськрайонного управління
Держземагенства Берегівського району
щодо застосування коефіцієнта
функціонального використання 2.5.
земельної ділянки по АДРЕСА_1 та по
АДРЕСА_2; 2) скасування витягів № 890 від 10
квітня 2013 року та № 2124 від 11 квітня 2012
року та зобов'язання надати витяги про
нормативну грошову оцінку даних
земельних ділянок відповідно
Українського класифікатору цільового
використання земель (а.с.а.с. 77-78).

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року провадження у справі № 807/3374/13-а
було зупинено до набрання законної
сили судовим рішенням у справі №
807/3645-13-а за позовною заявою Батівської
селищної ради до управління
Держземагенства у Берегівському
районі Закарпатської області про
визнання дій протиправними та
скасування витягів, що знаходилась на
розгляді Закарпатського окружного
адміністративного суду (а.с. а.с. 89-90).

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
року провадження у справі № 807/3374/13-а
було поновлено на підставі статті 156
частини 5 КАС України (а.с. а.с. 106-107).

Позовні вимоги Батівської селищної
ради до Державної фінансової інспекції
в Закарпатській області (далі по тексту
- Відповідач) мотивовані тим, що
відповідачем в результаті проведення
ревізії стану дотримання бюджетного
законодавства щодо складання і
виконання бюджету та
фінансово-господарської діяльності у
Батівській селищній раді за період з 01
червня 2010 року по 28 лютого 2013 року
складено акт перевірки від 24 квітня 2013
року за № 02-08/42. 23 травня 2013 року на
адресу позивача надійшли вимоги за
№02-08/793 від 18 травня 2013 року із
зазначенням ряду вимог, які відповідач
вимагав усунути. Позивач з деякими
вимогами не погоджується, зокрема з
пунктом 3 вищевказаної вимоги щодо
нарахування та сплати орендної плати
за земельні ділянки відповідно до
укладених договорів оренди з ФОП
ОСОБА_4 та фізичною особою ОСОБА_5
Позивач вказав на те, що Мукачівською
ОДФІ неправомірно нараховано
заборгованість по орендній платі за
земельні ділянки, оскільки при цьому
застосовувалася стаття 288 Податкового
кодексу України. Відповідні рішення
селищної ради, які приймалися на
підставі вказаної статті Податкового
кодексу України, не узгоджуються із
Земельним кодексом України та Законом
України "Про оренду землі".

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги за обставин,
викладених у позовній заяві та
додатково поданих поясненнях,
підтримали повністю, дали аналогічні
пояснення та просили суд задовольнити
позов.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував з
мотивів, викладених у письмових
запереченнях. Зокрема, представник
відповідача зазначив, що ревізією
правильності та повноти надходження
орендної плати за землю встановлено, що
позивачем укладалися договори на
оренду земельних ділянок з фізичними
особами, в яких обумовлено розмір,
форми та строки внесення орендної
плати за землю та корегування орендної
плати на індекс інфляції, відповідно до
вимог Закону України "Про оренду землі".
Однак, як зазначає відповідач, в ході
проведення ревізії встановлено, що за
період з 01 червня 2010 по 28 лютого 2013 року
місцевим бюджетом недоотримано
доходів по коду доходу 13050500 "Орендна
плата з фізичних осіб" від зданої в
оренду ФОП ОСОБА_4 земельної ділянки в
сумі 470527,39 грн., а також за період з 09
серпня 2010 по 28 лютого 2013 року
недоотримано доходів місцевими
бюджетами по коду доходу 13050500 "Орендна
плата з фізичних осіб" від зданої в
оренду підприємцю ОСОБА_5 земельної
ділянки в сумі 19464,84 грн., чим порушено
вимоги Закону України "Про оренду
землі" та Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні". Представник
відповідача також пояснив суду, що в
ході проведення ревізії відповідачем
було використано витяги з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку зданих в оренду земельних
ділянок. З урахуванням цих витягів було
встановлено, що нормативна грошова
вартість такої земельної ділянки
відрізняється від тієї, що зазначена в
договорах.

За наведених обставин представник
відповідача просив відмовити в
задоволені позову повністю.

З'ясувавши всі обставини у справі та
перевіривши їх належними та
допустимими доказами суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Правові та організаційні засади
здійснення державного фінансового
контролю в України визначаються
Законом України від 26 січня 1993 року №
2939-XII "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" (далі по тексту Закон України
№ 2939-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України №
2939-XII, здійснення державного
фінансового контролю забезпечує
центральний орган виконавчої влади,
уповноважений Президентом України на
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю (далі -
орган державного фінансового
контролю).

Згідно із статті 2 Закону України №
2939-XII, головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі статтею 4 Закону України №
2939-XII, інспектування здійснюється
органом державного фінансового
контролю у формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Відповідно до статті 10 пункту 7 Закону
України № 2939-XII, органу державного
фінансового контролю, серед інших,
надається право: пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

За приписами статті 15 частини 2 Закону
України № 2939-XII, законні вимоги
службових осіб органу державного
фінансового контролю є обов'язковими
для виконання службовими особами
об'єктів, що контролюються.

Судом встановлено, що на виконання
пункту 3.3.6.2 Плану
контрольно-ревізійної роботи
Державної фінансової інспекції в
Закарпатській області на I квартал 2013
року на підставі направлення на
проведення ревізії від 22 березня 2013
року № 34, виданого начальником
Мукачівської об'єднаної державної
фінансової інспекції відповідачем
проведено ревізію стану дотримання
бюджетного законодавства щодо
складання і виконання бюджету та
фінансово-господарської діяльності в
Батівській селищній раді за період з 01
червня 2010 року по 28 лютого 2013 року №
02-08/42.

24 квітня 2013 року було складено Акт
ревізії стану дотримання бюджетного
законодавства щодо складання і
виконання бюджету та
фінансово-господарської діяльності в
Батівській селищній раді за період з 01
червня 2010 року по 28 лютого 2013 року №
02-08/42 (а.с.а.с. 7-10). У зазначеному акті
зафіксовані порушення, серед яких,
зокрема, порушення позивачем вимог
статті 21 абз. 3 Закону України "Про
оренду землі" та статті 3 пункту 1 та
статті 9 пункту 5 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (а.с. 9).

18 травня 2014 року відповідачем було
направлено вимогу щодо усунення
порушень, які виявлені в ході ревізії,
серед яких вимагалося, зокрема внести
зміни в частині підвищеного розміру
орендної плати, затвердженого органом
місцевого самоврядування та зміни
нормативно-грошової оцінки земель
селища Батьово, до договорів оренди
землі, укладених з Орендарями ПП ОСОБА_4
та ОСОБА_5, у відповідності до вимог
Закону України "Про оренду землі" та
умов укладених договорів, а в разі
незгоди іншої сторони договору -
звернутися до суду з позовом;
відобразити в обліку дебіторську
заборгованість по розрахунках з
орендарями ПП ОСОБА_4, ОСОБА_5 в сумі
недоотриманої плати за оренду
земельних ділянок; стягнути з
вищевказаних орендарів ПП ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в порядку встановленому
законодавством (в тому числі шляхом
звернення із позовом до суду)
недоотриманої плати за оренду
земельних ділянок та перерахувати її в
дохід бюджету (селищної ради) (а.с. 11 на
звороті).

Судом встановлено, що між позивачем та
підприємцем ОСОБА_4 01 червня 2006 року був
укладений договір оренди землі,
відповідно до умов якого, орендодавець
(позивач) надає, а орендар (підприємець
ОСОБА_4) приймає в короткострокове
користування земельну ділянку для
змішаного використання, яка
знаходиться на території АДРЕСА_1,
загальною площею 0,9472 га, у тому числі
забудовані землі змішаного
використання 0,9472 га (а.с.а.с. 13-14).
Відповідно до пункту 5 даного договору
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становить 8077, 72 грн. (а.с. 13).
Пунктом 9 вказаного договору
передбачено, що орендна плата
вноситься орендарем у формі та розмірі
встановленому рішенням першої сесії
5-го скликання Батьовської селищної
ради від 26 травня 2006 року і становить 67,
32 грн. на місяць, починаючи із 1 січня 2007
року. Розмір орендної плати за рік
складає 807, 84грн. (а.с. 13).

09 серпня 2010 року між позивачем та гр.
ОСОБА_5 було укладено договір оренди
землі, відповідно до якого
орендодавець (позивач) надає, а орендар
(гр. ОСОБА_5) приймає в строкове платне
користування земельну ділянку для
ведення комерційної діяльності, яка
знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.а.с. 15-17).
Відповідно до пункту 9 вказаного
договору орендна плата вноситься
орендарем у розмірі 160 грн. на місяць
(а.с. 15 на звороті).

Рішенням 8-ї сесії 6-го скликання
Батівської селищної ради від 25
листопада 2011 року "Про затвердження
ставок орендної плати за земельні
ділянки" встановлені з 01 січня 2012 року
ставки орендної плати за оренду
земельних ділянок
несільськогосподарського призначення
(а.с. 22).

Рішенням 10-ї сесії 6-го скликання
Батівської селищної ради від 17 лютого
2012 року за № 163 "Про внесення змін до
рішення № 136 від 25 листопада 2011 року
"Про затвердження ставок орендної
плати за земельні ділянки" з 01 січня 2012
року розмір ставки орендної плати
земельних ділянок під іншими об'єктами
для всіх видів діяльності площею понад
0,01 га становить 12% від грошової оцінки
землі (а.с. 23).

Вказані вище рішення прийняті
позивачем, в тому числі, відповідно до
Розділу XIII Податкового кодексу України
(Плата за землю).

В матеріалах справи міститься витяг з
технічної документації про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки
управління Держземагенства у
Берегівському районі Закарпатської
області від 10 квітня 2013 року №890,
відповідно до якого нормативно грошова
оцінка земельної ділянки, власником
(користувачем) якої є ОСОБА_4 із
зазначеним місцезнаходженням смт.
Батьово, АДРЕСА_1 становить 3183633, 92 грн.
(а.с. 18).

Згідно витягу з технічної документації
розрахунку грошової оцінки земельної
ділянки міськрайонного управління
Держкомзему у місті Берегово і
Берегівському районі від 11 квітня 2012
року № 2124 грошова оцінка всієї
земельної ділянки, що надана у
користування гр. ОСОБА_5 становить 154556
грн. (а.с. 19).

На підставі вищевказаних витягів за
результатами проведення ревізії стану
дотримання бюджетного законодавства
щодо складання і виконання бюджету та
фінансово-господарської діяльності в
Батівській селищній раді за період з 01
червня 2010 року по 28 лютого 2013 року
відповідачем було сформульовано пункт
3 вимог щодо усунення порушень, які
виявлені в ході ревізії та який позивач
просить скасувати. Даний факт
підтверджується витягом з акту ревізії
стану дотримання бюджетного
законодавства щодо складання і
виконання бюджету та
фінансово-господарської діяльності в
Батівській селищній раді за період з 01
червня 2010 року по 28 лютого 2013 року від 24
квітня 2013 року за № 02-08/42 (а.с. а.с. 8 на
звороті, 9), а також поясненнями
представника відповідача, що надані
суду під час розгляду даної справи.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року вищезазначені витяги скасовані
(а.с.а.с. 103-105).

Згідно зі статтею 12 Земельного кодексу
України, до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить: а) розпорядження
землями територіальних громад; б)
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; в) надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; г) вилучення земельних
ділянок із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
ґ) викуп земельних ділянок для
суспільних потреб відповідних
територіальних громад сіл, селищ, міст;
д) організація землеустрою; е)
координація діяльності місцевих
органів земельних ресурсів; є)
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства; ж)
обмеження, тимчасова заборона
(зупинення) використання земель
громадянами і юридичними особами у
разі порушення ними вимог земельного
законодавства; з) підготовка висновків
щодо вилучення (викупу) та надання
земельних ділянок відповідно до цього
Кодексу; и) встановлення та зміна меж
районів у містах з районним поділом; і)
інформування населення щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок; ї)
внесення пропозицій до районної ради
щодо встановлення і зміни меж сіл,
селищ, міст; й) вирішення земельних
спорів; к) вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Відповідно до статті 126 частини 2
Земельного кодексу України (станом на 01
червня 2006 року), право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.

Відповідно до статті 126 частини 5
Земельного кодексу України (станом на 09
серпня 2010 року), право оренди земельної
ділянки посвідчується договором
оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу
України (у редакціях, що діяли на час
укладення спірних договорів),
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та право користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Статтею 15 Закону України "Про оренду
землі" передбачено істотні умови
договору оренди землі.

Використання землі в Україні є платним.
Об'єктом плати за землю є земельна
ділянка. Плата за землю справляється
відповідно до закону (стаття 206
Земельного кодексу України).

Відповідно до статті 13 , договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону України
"Про оренду землі", орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Стаття 13 Закону України "Про плату за
землю", який діяв до 01 січня 2011 року (з 01
січня 2011 року діє Податковий кодекс
України) передбачає, що підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, - договір оренди такої
земельної ділянки.

Як визначено статтею 93 частиною 1
Земельного кодексу України, право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Земельні ділянки можуть передаватися в
оренду громадянам та юридичним особам
України, іноземцям і особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним об'єднанням і
організаціям, а також іноземним
державам (стаття 93 частина 2 Земельного
кодексу України).

Також, статтею 23 Закону України "Про
оренду землі" визначено, що орендна
плата за земельні ділянки, що
перебувають у власності фізичних та
юридичних осіб, переглядається за
згодою сторін.

Так, судом встановлено та не
заперечується сторонами, що орендна
плата від орендарів за орендовані
земельні ділянки була нарахована на
підставі укладених договору оренди від
01 червня 2006 року та 09 серпня 2010 року, які
були досліджені відповідачем під час
проведення перевірки.

Відповідно до статті 1 та статті 2
частини 1 Закону України "Про оренду
землі", оренда землі - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності. Відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Відповідно до статті 124 частини 1
Земельного кодексу України (у
відповідній редакції), передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договорів оренди земельної ділянки.

Статтею 21 Закону України "Про оренду
землі" було передбачено, що розмір,
форма і строки внесення орендної плати
за землю встановлюються за згодою
сторін у договорі оренди

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України використання землі в
Україні є платним. Об'єктом плати за
землю є земельна ділянка. Плата за
землю справляється відповідно до
закону.

01 січня 2011 року набули чинності
положення статті 288 Податкового
кодексу України, якими передбачено, що
розмір орендної плати встановлюється
договором, але річна сума платежу не
може бути меншою трикратного розміру
земельного податку, який
встановлюється цим розділом.

Приймаючи Податковий кодекс України,
законодавець не вносив зміни до Закону
України "Про оренду землі" в частині
приведення у відповідність
мінімального розміру орендної плати за
землі комунальної власності за
договорами укладеними до 01 січня 2011
року.

Відтак, суд дійшов висновку, що
положення згаданої статті Податкового
кодексу України застосовуються лише до
правочинів, які укладенні після 01 січня
2011 року.

Відповідно до статті 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Недійсність вищезазначених договорів
оренди землі законом прямо не
встановлена, рішення суду про визнання
їх недійсним відсутні, а тому такі
договори оренди землі у відповідності
до статті 204 Цивільного кодексу України
є правомірним.

При цьому згідно із статті 629
Цивільного кодексу України договори є
обов'язковими для виконання сторонами.

В даному випадку ні Податковий кодекс
України, ні інший нормативно-правовий
акт не мають прямої вказівки на
обов'язковість укладення додаткових
угод, відтак зміна розміру орендної
плати, визначеної в договорі оренди, як
суттєвої умови договору, можлива лише
за згодою сторін, шляхом внесення до
них відповідних змін.

Отже, позивачу сплачували орендну
плату в тому розмірі, який встановлений
договорами оренди землі.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов
висновку, що умови договору оренди
(включаючи і умови щодо розміру
орендної плати) є обов'язковими для
виконання сторонами. Якщо договір
змінюється або розривається в судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Отже, здійснивши системний аналіз
діючого на момент виникнення спірних
правовідносин законодавства та
наданих у справі доказів, суд дійшов
висновку, що відповідачем неправомірно
було сформовано пункт 3 вимоги щодо
недоотримання коштів за оренду
земельних ділянок ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

З огляду на вищевикладене суд дійшов
висновку про те, що пункт 3 Вимоги
Мукачівської об'єднаної державної
фінансової інспекції від 18 травня 2013
року за № 02-08/793 підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 86, 94, 160-163
КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Батівської
селищної ради до Державної фінансової
інспекції в Закарпатській області -
задовольнити.

Пункт 3 Вимоги Мукачівської
об'єднаної державної фінансової
інспекції від 18 травня 2013 року за №
02-08/793 скасувати.

Присудити з Державного (місцевого)
бюджету України (м. Ужгорода) на користь
Батівської селищної ради витрати зі
сплати судового збору у розмірі 34,41
грн., що сплачений відповідно до
платіжного доручення за № 344 від 12
вересня 2013 року.

Постанова суду може бути
оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається через Закарпатський
окружний адміністративний суд з
одночасним надсиланням її копії до
суду апеляційної інстанції. У випадках,
встановлених статтею 167 частиною 4
цього Кодексу десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду. У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя С.Є.
Гаврилко