Справа № 826/8204/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
м. Київ К/800/45057/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі у м.
Києві Державної податкової служби на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 1 червня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року

у справі № 826/8204/13-а

за поданням Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва

Державної
податкової служби

до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ТехноНіколь-Центр"

про зупинення
видаткових операцій на рахунках
платника податків,-

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у
Печерському районі міста Києва
Державної податкової служби (надалі
також - ДПІ або позивач ) звернулася до
суду із поданням, у якому просило
зупинити видаткові операції на
рахунках до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТехноНіколь-Центр»
(надалі також - Товариство або
відповідач).

Окружний адміністративний суд міста
Києва постановою від 1 червня 2013 року у
задоволенні подання відмовив.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі міста Києва Державної
податкової служби залишено без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 червня 2013 року - без змін.

ДПІ в касаційній скарзі, вказуючи на
допущені судами першої та апеляційної
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
даного спору, просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 1 червня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року і ухвалити нову постанову, якою
задовольнити подання.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Обґрунтування вимог ДПІ базується на
тому, що в облікових картках Товариства
обліковується податковий борг перед
державним бюджетом у розмірі 11678613 грн.
93 коп.,

з якого: по податку на прибуток сума
заборгованості є узгодженою та
становить 2232892 грн. 82 коп., по авансових
внесках з податку на прибуток сума
боргу складає 853531 грн. 63 коп., по податку
на додану вартість сума заборгованості
є узгодженою і складає 8592189 грн. 48 коп.

Відмовляючи у задоволенні подання суди
попередніх інстанцій виходили із того,
що відповідачем повністю сплачено
податковий борг, що підтверджується
платіжними дорученнями про сплату сум
податкової заборгованості.

Вищий адміністративний суд України
погоджується із зазначеними
висновками судів попередніх інстанцій
з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України (надалі
також - ПК України) передбачено, що
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 87.2 статті 87 ПК
України джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених цим Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

Згідно із пунктом 88.1 статті 88 ПК
України з метою забезпечення виконання
платником податків своїх обов'язків,
визначених цим Кодексом, майно
платника податків, який має податковий
борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до підпунктів 89.1.1, 89.1.2
пункту 89.1 статті 89 ПК України право
податкової застави виникає у разі
несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної платником
податків у податковій декларації, - з
дня, що настає за останнім днем
зазначеного строку або несплати суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної контролюючим органом, - з
дня виникнення податкового боргу.

Згідно із пунктом 89.4 статті 89 ПК
України у разі якщо платник податків не
допускає податкового керуючого для
здійснення опису майна такого платника
податків у податкову заставу та/або не
подає документів, необхідних для
такого опису, податковий керуючий
складає акт відмови платника податків
від опису майна у податкову заставу.

Орган державної податкової служби
звертається до суду щодо зупинення
видаткових операцій на рахунках
платника податків, заборону відчуження
таким платником податків майна та
зобов'язання такого платника податків
допустити податкового керуючого для
опису майна у податкову заставу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Товариством були надані ПАТ
«ЕРДЕ БАНК» на виконання платіжні
доручення від 26 вересня 2012 року (№51-№60)
спрямовані на сплату податку на додану
вартість та податку на прибуток
підприємств.

Згідно відміток ПАТ «ЕРДЕ БАНК»
вказані платіжні доручення прийняті до
виконання 26 вересня 2012 року.

Товариством листом від 1 жовтня 2012 року
№НЮ-10493 було повідомлено ДПІ про сплату
грошових зобов'язань по ПДВ та по
податку на прибуток підприємств згідно
вказаних вище платіжних доручень.

5 жовтня 2012 року ПАТ «ЕРДЕ БАНК»
здійснив переказ грошових коштів,
згідно платіжного доручення №57 від 26
вересня 2012 року на сплату податку на
додану вартість у сумі 300 000 грн.

Позивачем було направлено на адресу
відповідача податкову вимогу №2851 від
4 жовтня 2012 року на суму 1 576
598 грн. 6 коп., рішення про опис майна у
податкову заставу від 8 жовтня 2012 року
та лист № 34492/10/19-110 від 9 жовтня 2012 року
із вимогою надати перелік необхідних
документів для опису активів у
податкову заставу та забезпечення
доступу до активів Товариства
податковому керуючому, які
відповідачем були оскаржені до
Окружного адміністративного суду м.
Києва.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
січня 2013року у справі № 2а-14677/12/2670
позовні вимоги TOB «Техноніколь-центр»
задоволено, - скасовано податкову
вимогу та рішення про опис активів
боржника у податкову заставу.
Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 4 квітня 2013
року за апеляційною скаргою ДПІ у
Печерському районі м. Києва, постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 січня 2013року скасовано. У
задоволенні позовних вимог TOB
«Техноніколь-центр» - відмовлено.

У вказаній постанові від 4 квітня 2013
року Київським апеляційним
адміністративним судом зазначено, що
єдиною підставою підтвердження
внесення інформації про сплату
Товариством сум до бюджету згідно з
платіжним дорученням № 52 від 26 вересня
2012 року на сплату податку на додану
вартість у сумі 2 000 000 грн. є лише
зарахування зазначених коштів на
відповідні бюджетні рахунки, відкриті
в органах Державного казначейства та
отримання ДПІ від таких органів
відомостей про їх зарахування.

У зв'язку з цим ДПІ повторно на адресу
Товариства направлено лист про надання
документів для опису майна в податкову
заставу.

Однак, Товариством відповідних
документів для опису майна не надано,
як і не було забезпечено доступу до
активів. На підставі чого, податковим
керуючим був складений акт відмови
платника податків від опису майна у
податкову заставу № 11/19.1-26 від 29 травня
2013 року, що і стало передумовою для
звернення із подання до суду.

Крім того, Товариством 18 жовтня 2012 року
були надані ПАТ «ЕРДЕ БАНК» на
виконання платіжні доручення від 18
жовтня 2012 року (№64-69)спрямовані на
сплату податку на додану вартість та
податку на прибуток підприємств.:

Згідно відміток ПАТ «ЕРДЕ БАНК»
вказані платіжні доручення прийняті до
виконання 18.10.2012 року.

ПАТ «ЕРДЕ БАНК» листом №6466/1 від 24
жовтня 2012 року повідомило відповідача
про те, що платіжні доручення
спрямовані на сплату податків не
виконані з вини банку, але вони будуть
виконані у відповідності до Закону
України «Про платіжні системи та
переказ грошей в Україні» № 2346-ІІІ від 5
квітня 2001 року.

Після цього, Товариство листом №144 від
14 листопада 2012 року повідомило ДПІ про
сплату грошових зобов'язань по ПДВ та
по податку на прибуток підприємств
згідно платіжних доручень, зазначених
вище.

11 грудня 2012 року набрала законної сили
постанова Господарського суду міста
Києва від 27 листопада 2012 року по справі
№5011-54/15437-2012 за позовом TOB
«ТЕХНОНІКОЛЬ-ЦЕНТР» до ПАТ «ЕРДЕ БАНК»
про зобов'язання виконати платіжні
доручення від 26 вересня 2012 року та 18
жовтня 2012 року, направлені на сплату
податків. У зазначеному судовому
рішенні встановлено, що ПАТ «ЕРДЕ БАНК»
в порушення Цивільного кодексу України
та умов договору банківського рахунку
№32788 від 20 липня 2012 року не
перерахувало одержувачу (ВДК у
Печерському районі) грошові кошти по
вказаним вище платіжним дорученням.

Крім того, ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2013 року залишено без змін
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 березня 2013 року
по справі №2а-17665/12/2670 за позовом TOB
«ТЕХНОНІКОЛЬ-ЦЕНТР» до ДПІ у
Печерському районі міста Києва ДПС,
якою позов задоволено та зобов'язано
ДПІ внести до зворотного боку карток
особового рахунку TOB
«ТЕХНОНІКОЛЬ-ЦЕНTP» по ПДВ та по податку
на прибуток підприємств, що ведуться
ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС,
відомості про фактичну сплату TOB
«ТЕХНОНІКОЛЬ-ЦЕНТР» сум відповідних
податків, згідно платіжних доручень на
загальну суму 18066060 грн. 47 коп.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» № 2346-III від 05
квітня 2001 року при використанні
розрахункового документа ініціювання
переказу вважається завершеним з
моменту прийняття банком платника
розрахункового документа на виконання.
Банки мають забезпечувати фіксування
дати прийняття розрахункового
документа на виконання.

Колегія суддів погоджується із
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що після отримання з банку
завірених розрахункових документів,
позивач виконав свої зобов'язання
перед бюджетом.

Згідно із пунктом 129.6. статті 129 ПК
України за порушення строку
зарахування податків до бюджетів або
державних цільових фондів,
установлених Законом України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», з вини банку такий банк
сплачує пеню за кожний день
прострочення, включаючи день сплати, та
штрафні санкції у розмірах,
встановлених цим Кодексом, а також несе
іншу відповідальність, встановлену цим
Кодексом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податків, зборів (обов'язкових
платежів) до бюджету або державного
цільового фонду. При цьому платник
податків звільняється від
відповідальності за несвоєчасне або
перерахування не в повному обсязі
таких податків, зборів та інших
платежів до бюджетів та державних
цільових фондів, включаючи нараховану
пеню або штрафні санкції.

Отже, з моменту подання платником
податку до установи банку платіжних
доручень на перерахування сум
податкових зобов'язань, обов'язок
платника податку щодо сплати
відповідних сум податкових зобов'язань
є виконаним, а особою відповідальною за
завершення ініціювання є Банк.

З огляду на те, що матеріалами справи
підтверджено факт сплати позивачем сум
податкового зобов'язання у повному
обсязі, - у податкового органу не
виникло права на податкову заставу
майна Товариства, а відтак у ДПІ не
було підстав для звернення до суду щодо
зупинення видаткових операцій на
рахунках платника податків.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
не знаходить свого підтвердження
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

За правилами статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а
оскаржувані рішення слід залишити без
змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової служби відхилити,
а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 1
червня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь справі та може
бути переглянута з підстав
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко