Справа № 410/555/14-а
Суддя: Л.С. Качуріна
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
410/555/14-а

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Качуріної
Л.С.,

при секретарі: Якимчук
В.В.,

в присутності сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідача: Соболь К.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до начальника
управління Укртрансінспекції у
Луганській області Романовського
Едуарда Павловича про скасування
постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 04.02.2014 № 007884, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до начальника
управління Укртрансінспекції у
Луганській області Романовського
Едуарда Павловича про скасування
постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 04.02.2014 № 007884.

В обґрунтування позову позивач
зазначив наступне.

Постановою № 007884 від 04.02.2014
відповідачем було застосовано до
позивача
адміністративно-господарський штраф
за порушення вимог ст. 39 Закону України
«Про автомобільний транспорт».

На думку позивача, оскаржувана
постанова була винесена з порушенням
норм діючого законодавства.

Так, позивач зазначив, що відповідач не
надавав ОСОБА_4 акт, на підставі, якого
було винесено оскаржувану постанову,
акт не підписувався позивачем.

Крім того, позивач зазначив, що у
оскаржуваній постанові не зазначено
суть скоєного правопорушення, яке було
скоєно ОСОБА_4, вказано тільки
державний номер транспортного засобу.

Також, визначальними ознаками
відповідача про застосування
адміністративно - господарського
штрафу є те, що автомобільним
перевізником не оформлені визначені
Законом документи, тому саме не
оформлення цих документів, є підставою
для застосування санкцій у
відповідності до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
однак позивачем були оформлені всі
документи і були на момент перевірки.

У зв'язку із вищевикладеним просить
скасувати постанову відповідача № 007884
від 04.02.2014.

24.02.2014 позивачем подана уточнена
позовна заява.

У судове засідання прибули позивач та
представник позивача, які надали
пояснення аналогічні викладеним в
позові та просили задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

У судове засідання прибув представник
відповідача, який заперечував проти
задоволення позовних вимог та просив
відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши всі
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступного.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавтсвом. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Указом Президента України від 6 квітня
2011 року № 387/2011 затверджено Положення
про Державну інспекцію України з
безпеки на наземному транспорті (далі -
Положення № 378).

Відповідно до пунктів 1, 2 Положення № 378
Державна інспекція України з безпеки
на наземному транспорті
(Укртрансінспекція) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра інфраструктури України.

Укртрансінспекція входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на автомобільному транспорті
загального користування, на
перевезення яким видано ліцензію,
міському електричному, залізничному
транспорті, експлуатації
автомобільних доріг загального
користування (далі - автомобільний,
міський електричний, залізничний
транспорт та ведення дорожнього
господарства).

Укртрансінспекція у своїй діяльності
керується Конституцією (254к/96-ВР ) та
законами України, актами Президента
України та Кабінету Міністрів України,
наказами Міністерства інфраструктури
України (далі - Міністерство), іншими
актами законодавства України, а також
дорученнями Президента України та
Міністра інфраструктури України.

Серед основних завдань
Укртрансінспекції відповідно до
пункту 3 Положення № 378 визначено
здійснення відповідно до
законодавства державного нагляду
(контролю) з питань безпеки на
автомобільному, міському електричному,
залізничному транспорті та ведення
дорожнього господарства.

Згідно з підпунктом 8 пункту 4 Положення
№ 378 Укртрансінспекція відповідно до
покладених на неї завдань здійснює
державний нагляд (контроль) за
додержанням вимог законодавства, норм
та стандартів на автомобільному,
міському електричному, залізничному
транспорті.

Укртрансінспекція реалізовує свої
повноваження безпосередньо та через
свої територіальні органи - управління
в Автономній Республіці Крим, обласні,
Київське та Севастопольське міські,
районні управління (пункт 7 Положення №
378).

Статтею 60 Закону України від 05 квітня
2001 року № 2344-III «Про автомобільний
транспорт» передбачено, що за надання
послуг з перевезень пасажирів та
вантажів без оформлення документів,
перелік яких визначений статтями 39 та 48
цього Закону, до автомобільних
перевізників застосовується штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Процедуру здійснення державного
контролю за додержанням суб'єктами
господарювання, які провадять
діяльність у сфері автомобільного
транспорту (далі - суб'єкти
господарювання), вимог законодавства
про автомобільний транспорт, норм та
стандартів щодо організації
перевезень пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом, норм
міжнародних договорів про міжнародне
автомобільне сполучення, наявністю
відповідних ліцензій і ліцензійних
карток, виконанням ними ліцензійних
умов, а також процедуру здійснення
державного нагляду за забезпеченням
такими суб'єктами господарювання
безпеки автомобільних перевезень
визначає Порядок здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 8
листопада 2006 року № 1567 (надалі - Порядок
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті № 1567).

Згідно із пунктами 2 та 3 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті № 1567
державному контролю підлягають усі
транспортні засоби вітчизняних та
іноземних суб'єктів господарювання
(далі - транспортні засоби), що
здійснюють автомобільні перевезення
пасажирів та вантажів на території
України. Органами державного контролю
на автомобільному транспорті (далі -
органи державного контролю) є
Головавтотрансінспекція, її
територіальні управління в областях,
Автономній Республіці Крим, мм. Києві
та Севастополі.

Відповідно до пункту 4 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті № 1567
державний контроль на автомобільному
транспорті (далі - державний контроль)
здійснюється посадовими особами
органу державного контролю (далі -
посадові особи) шляхом проведення
планових, позапланових та рейдових
перевірок. Планові, позапланові та
рейдові перевірки можуть проводитися
із залученням спеціалістів органів
внутрішніх справ і науково-дослідних
установ (за погодженням з їх
керівниками) з питань, що належать до їх
компетенції.

Згідно із пунктом 12 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті № 1567 рейдова перевірка
додержання суб'єктом господарювання,
зокрема іноземним, вимог, визначених
пунктом 15 цього Порядку, здійснюється
на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок
відповідно до пункту 13 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті № 1567
складається територіальним
управлінням Головавтотрансінспекції з
урахуванням стану аварійності,
періоду, що пройшов від попередньої
перевірки, забезпечення належного
рівня транспортного обслуговування в
окремих регіонах, інформації про
діяльність осіб, що незаконно надають
послуги з перевезень, та інших
обставин. Щотижневий графік
складається з урахуванням проведення
рейдових перевірок не частіше ніж один
раз на квартал.

Рейдова перевірка транспортних
засобів проводиться на окремо
визначених ділянках дороги, маршрутах,
автовокзалах, автостанціях, автобусних
зупинках, місцях посадки та висадки
пасажирів, стоянках таксі і
транспортних засобів, місцях
вантаження та розвантаження вантажних
автомобілів, контрольно-вагових
комплексах, під час виїзду з
підприємств та місць стоянки, у пунктах
пропуску через державний кордон за
погодженням з начальником органу
охорони державного кордону (пункт 14
Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті
№ 1567).

Під час проведення рейдової перевірки
у відповідності із пунктом 15 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті № 1567
перевіряється:

- наявність визначених статтями 39 і 48
Закону документів, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59
Закону України «Про автомобільний
транспорт»;

- наявність у документах водія відмітки
про проходження ним медичного огляду
та проведення перевірки технічного
стану транспортного засобу перед
виїздом на маршрут;

- відповідність зовнішнього і
внутрішнього спорядження
(екіпірування) транспортного засобу
встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що
перевозяться, відомостям, зазначеним у
реєстраційних документах, або нормам,
передбаченим технічною
характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса
затвердженого розкладу та маршруту
руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на
проїзд та квитанцій на перевезення
багажу, а у разі пільгового проїзду -
відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та
відпочинку, а також вимоги щодо
наявності в автобусі двох водіїв у разі
перевезення пасажирів на відстань 500 і
більше кілометрів;

- виконання водієм інших вимог Правил
надання послуг пасажирського
автомобільного транспорту та Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні.

Згідно із пунктами 16 та 17 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті № 1567
рейдова перевірка проводиться групою
посадових осіб у кількості не менш як
дві особи відповідно до завдання на
перевірку. Під час проведення такої
перевірки можливе застосування
спеціалізованих автомобілів, на яких
розміщений напис
«Головавтотрансінспекція». Рейдова
перевірка проводиться із зупиненням
транспортних засобів або без їх
зупинення.

У разі виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, у відповідності із
пунктом 21 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті № 1567 складається акт за
формою згідно з додатком 3.

Як вбачається з матеріалів справи, 09
грудня 2013 року посадовими особами
Управління Укртрансінспекції
Луганській області на підставі
завдання на перевірку від 06 грудня 2013
року була проведена перевірка
дотримання вимог законодавства про
автомобільний транспорт у м. Брянка
транспортного засобу СПВ 17 РУТА СПГ
державний номер НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_4 під керуванням водія ОСОБА_6.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 09 грудня
2013 року, в якості порушення в акті
зазначено про здійснення перевезення
пасажирів по міському маршруту № 3 без
чинного витягу з паспорту маршруту (а.
с. 24), порушення вимог абз. 3 ч. 1 ст. 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт» надання послуг з
перевезення пасажирів без оформлення
документів перелік яких визначений ст.
39 цього закону.

На підставі акту перевірки від 09 грудня
2013 року у відношенні ОСОБА_4 винесено
постанову про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 007884 від 04 лютого 2013 року у розмірі 1700
грн.(а. с. 23). (Судом встановлено та не
заперечується сторонами, що
оскаржувана постанова про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 007884 була винесена 04 лютого 2014 року,
однак в даті винесення постанови була
допущена технічна помилка та
зазначено «04 лютого 2013 року» замість «04
лютого 2014 року».)

До результатів перевірки, зафіксованих
в акті від 09 грудня 2013 року, суд
відноситься критично, оскільки
позивачем до справи додано копію
паспорту автобусного маршруту
регулярних перевезень №12 по маршруту
№3, розроблений 20 грудня 2010 року (а.с.8)
та представником відповідача
підтверджено що в акті перевірки
зафіксовано як порушення відсутність
саме цього документу, незважаючи на те,
що у водія автотранспорту СПВ 17 РУТА
СПГ державний номер НОМЕР_1 була в
наявності копія паспорту автобусного
маршруту регулярних перевезень №12 по
маршруту №3, розроблений 20 грудня 2010
року.

Під час розгляду справи судом було
встановлено, та про це не заперечують
сторони, що
адміністративно-господарський штраф
був накладений відповідачем на
позивача за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт», однак під час перевірки у
водія автотранспорту СПВ 17 РУТА СПГ
державний номер НОМЕР_1 був в наявності
копію паспорту автобусного маршруту
регулярних перевезень №12 по маршруту
№3, розроблений 20 грудня 2010 року (а.с.8).

За частиною 1 статті 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, а також
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження
надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття

рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частині 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими, доведеними та
підтверджені матеріалами справи, тому
адміністративний позов підлягає
задоволенню повністю.

На підставі ч.2 ст.11 КАС України, для
повного захисту порушеного права, суд
вважає за необхідне вийти за межі
позовної вимоги та визнати
протиправним та скасувати постанову
про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 04.02.2013 №007884.

Відповідно до ст. 94 КАС України судовий
збір підлягає стягненню з Державного
бюджету України на користь позивача,
так як позов задоволено повністю.

На підставі ч.3 ст. 160 КАС України у
судовому засіданні 05 травня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Складення постанови
у повному обсязі відкладено, про що
згідно вимог ч.2 ст. 167 КАС України
повідомлено після проголошення
вступної та резолютивної частин
постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до начальника
управління Укртрансінспекції у
Луганській області Романовського
Едуарда Павловича про скасування
постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 04.02.2013 № 007884, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову управління
Укртрансінспекції у Луганській
області про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 04.02.2013 № 007884.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4 (і.к. НОМЕР_2) судові
витрати у сумі 73 грн. 08 коп.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та
підписано 12 травня 2014 року.

Суддя
Л.С. Качуріна