Справа № 2а-1970/1191/11
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 р.
Справа № 50582/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.

суддів
Левицької Н.Г., Сапіги В.П

за участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.

розглянувши у відкритому судовому
засідання в місті Львові апеляційну
скаргу Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції (на
даний час - Тернопільська об'єднана
державна податкова інспекція
головного управління Міндоходів у
Тернопільській області) на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 01 червня 2011
року по справі за позовом приватного
підприємства «Енергоконструкція» до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції (на даний час -
Тернопільська об'єднана державна
податкова інспекція головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області) про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство
«Енергоконструкція» (надалі позивач)
звернулося з адміністративним позовом
до Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції (надалі
відповідач) про скасування податкового
повідомлення - рішення Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції № від 05.04.2011 року

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що вищенаведене
податкове повідомлене - рішення не
ґрунтується на чинному законодавстві,
оскільки відповідачем було
неправильно застосовано норми
матеріального права, мотивуючи тим, що
платник податку не повинен нести
відповідальність за неправильне
визначення податкових зобов'язань
підприємств з якими здійснювалися
господарські операції.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 01 червня 2011
року позовні вимоги задоволено
повністю. Суд виходив із того, що
виконання договірних зобов'язань
відбулось між позивачем та ПП
«Галторгцентр», ПП «Компанія
Галторгсервіс», ПП «Рем-Будінвест
Експрес» та ПП «Бізнесгруп».. Крім того,
згідно ст. 204 ЦК України слід
враховувати презумпції правомірності
правочину

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, сторона відповідача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Покликання маються на те, що
господарські операції не
підтверджуються фактичними
обставинами їх виконання. Крім того, у
контрагентів позивача відсутні
виробничі потужності, трудові ресурси,
транспортні засоби та складські
приміщення. Керівник ПП «Рем-Будінвест
Експрес» причетний до створення восьми
господарських суб'єктів, керівник ПП
«Галторгцентр» причетний до створення
дванадцяти таких суб'єктів, також
продукція закупалась у контрагентів,
що також не мають виробничих
потужностей. Не взято до уваги лист
ВАСУ № 742/11/13-11 від 02.06.2011 року.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасників
розгляду, перевіривши матеріали справи
і обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне її
відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, що перевіркою,
згідно Акту від 18.03.2011 року, були
встановлені наступні порушення: п.1.4
ст.1 п.п.7.2, п.7.2 п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 п.п.7.5.1. п.7.5.
ст.7 п.п.7.4.5 п. 7.4 п.п.7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», чим ПП «Енергоконструкція»
занижено суму податку на додану
вартість на 1039228 грн., в тому числі: за
листопад 2008 року на суму 467215 грн., за
січень 2009року на суму 25268 грн., за
вересень 2009 року на суму 94058 грн., за
листопад 2009 року на суму 240996 грн.,за
травень 2010 року на суму 211691грн.

На вищезазначені порушення
Тернопільською ОДПІ було винесене
податкове повідомлення-рішення №
від 05 квітня 2011 року, згідно якого
визначено податкове зобов'язання по
податку на додану вартість, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
ПП «Енергоконструкція» за платежем з
податку на додану вартість загальну
суму 1299035 грн. 00 коп., в тому числі 1039228
грн. - за основним платежем 259807 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями).

Вказаний висновок відповідача
ґрунтується також на акті ДПІ у
Залізничному районі м. Львова
№1627/23-2/33805911 від 12.07.2010 року, згідно з
яким встановлено завищення ПП
«Рем-Будінвест Експрес» податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за січень-березень 2010 року на
суму 2021796 гривень, акті ДПІ у Галицькому
районі м. Львова №5577/23-209/36417613 від 14.10.2010
року, згідно з яким встановлено
нікчемність угод між ПП «Компанія
«Галторгсервіс» та його покупцями і
постачальниками; акті ДПІ у
Сихівському районі м. Львова
№2818/23-209/36078690 від 22.11.2010 року, згідно з
яким встановлено завищення ПП
«Галторгцентр» податкових зобов'язань
в сумі 60476574 гривень; акті ДПІ у
Франківському районі м. Львова
№4326/23-4/36828601 від 21.09.2010 року, згідно з
яким встановлено недійсність
податкового зобов'язання ПП
«Бізнесгруп» в сумі 2148836 гривень за
період з 26.11.2009 року по 31.05.2010 року.

Відповідно до цивільного
законодавства існує презумпція
правомірності правочину (ст. 204 ЦК
України). Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Факт порушення публічного порядку
повинен бути доведений певними
засобами доказування. Інший підхід
потенційно дасть можливість посадовим
особам державних органів на власний
розсуд оголошувати будь-який правочин
недійсним (нікчемним) без звернення до
суду, що не є правильним виходячи із
загальних засад судочинства.

У відповідності до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (далі - Закону № 168)
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких
належить до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів
чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

Не дозволяється включення до
податкового кредиту, згідно з пп. 7.4.5 п.
7.4 ст. 7 Закону № 168, будь-яких витрат по
сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при неправильному
визначенні сум податкового
зобов'язання з цього податку продавцем,
оскільки чинне законодавство не
встановлює підстав для такого
нарахування та накладення штрафних
санкцій.

Відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини від 22.01.2009 року по
справі «Булвес АД проти Болгарії»
(заява №3991/03) Суд зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Враховуючи вищенаведені норми, а також
беручи до уваги ст. 17 Закону України
«Про виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» колегія суддів приходить до
висновку про те, що позивач мав усі
законні підстави для віднесення до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість, сплаченого
(нарахованого) за операціями з
вищевказаними контрагентами у
відповідні податкові періоди.

Крім того, можна зробити висновок, що
доводи апелянта є лише суб'єктивними
судженнями та не можуть лягти в
доказову базу для обґрунтування
апеляційних вимог, позаяк Львівським
апеляційним адміністративним судом
(судове рішення від 20.11.2013 року у справі
№80873/12/9104 та від 24.09.2013 року справа
№10616/11/9104) надавалась правова оцінка
діяльності контрагентам позивача за
аналогічні календарні періоди та актам
ДПІ у Галицькому районі м. Львова
№5577/23-209/36417613 від 14.10.2010 року, ДПІ у
Сихівському районі м. Львова за
№2818/23-209/36078690 від 22.11.2010 року, ДПІ у
Франківському районі м. Львова за
№4326/23-4/36828601 від 21.09.2010 року, що у
відповідності до ч.1 ст. 72 КАС України є
підставою для звільнення від
доказування.

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, Львівський апеляційний
адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції (на даний час - Тернопільська
об'єднана державна податкова інспекція
головного управління Міндоходів у
Тернопільській області) залишити без
задоволення, постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 01 червня 2011
року по справі №2а- 1970/1191/11, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення ухвали в повному обсязі,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

Судді
Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 12.05.2014 року