Справа № 810/690/14-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Вишгородському районі
Київської області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Вишгородському районі
Київської області до Дочірнього
підприємства «ШРБУ №100», Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна Компанія «Автомобільні
дороги України» про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року, позивач звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Дочірнього підприємства «ШРБУ №100»,
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна Компанія
«Автомобільні дороги України» про
стягнення заборгованості. Свої позовні
вимоги мотивував тим, що за особовим
рахунком відповідача утворився борг з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах за
списком №2. Посилаючись на частину
другу Прикінцевих положень Закону
України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і пункт 6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Пенсійного фонду України
від 19.12.2003 року №21-1, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16.01.2004
року за №64/8663, позивач просить суд
стягнути суму заборгованості з
відповідача. Територіальні органи
Пенсійного фонду України в силу закону
здійснюють функції з контролю за
правильністю, повнотою нарахування і
своєчасністю сплати страхувальниками
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, а також
стягнення заборгованості за
страховими внесками.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства
«ШРБУ № 100» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» () на користь
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області заборгованість по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за період з червня 2013 року по вересень
2013 рік у сумі 935,20 грн. (дев'ятсот
тридцять п'ять) 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позовних вимог,
з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
Дочірнє підприємство «ШРБУ 100»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» як
платник внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем складено Акт від 05.11.2013 року
№3898/03 звірення сум фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
на пільгових умовах відповідно до
пунктів «а» і «б»-«з» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
відповідно до якого заборгованість
відповідача становить 8544,63 грн.
зазначений Акт надсилався відповідачу,
про що свідчать дані наявної в
матеріалах справи копії повідомлення
про вручення рекомендованого
поштового відправлення №316.

25.11.2013 року начальником відділу
надходження платежів Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області і головним спеціалістом
відділу по контрольно-перевріочній
роботі за нарахуванням і сплатою
платежів до Управління Пенсійного
фонду України у Вишгородському районі
Київської області складено Акт відмови
(або ухилення) від підпису матеріалів
Акта звірки по відшкодування пільгових
пенсій (список №1, №2), відповідно до
якого після ознайомлення із
результатами Акта звірки від 05.11.2013
року №3898/03 керівник ДП «ШРБУ-100» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»
Парахнюк В.Ю. і головний бухгалтер
Кордонець Н.М. відмовилися (ухилилися)
від підпису Акта звірки від 05.11.2013 року
№3898/03.

При цьому, відповідно до наданих
позивачем копій документів,
Управлінням Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області надсилались Дочірньому
підприємству «ШРБУ 100» ВАТ «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» розрахунки фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до пунктів
«б»-«з» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» і частини
другої Прикінцевих положень Закону
України від 09.07.2003 №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визначено розмір витрат,
які підлягають відшкодуванню за
рахунок відповідача у зв'язку з
виплатою та доставкою пенсій, а саме з
червня 2013 у сумі 233,80 грн., з липня 2013 у
сумі 233,80 грн., з серпня 2013 у сумі 233,80 грн.
і вересня 2013 у сумі 233,80 грн.

Судом першої інстанції були
витребувані у позивача письмові
пояснення відносного того за який саме
період було нараховано заборгованість
відповідачу, чому у розрахунку за
червень 2013 року, який надсилався
відповідачу зазначено єдиним платежем
сума у розмірі 7609,43 грн., матеріали
пенсійної справи гр. ОСОБА_2 для огляду
та відомості щодо понесення фактичних
витрат.

На виконання вимог суду позивачем були
надані усні пояснення та пояснювальну
записку з яких вбачається, що
заборгованість в сумі 7609,43 грн. виникла
за період з 04.08.2010 року по 31.05.2013 року,
починаючи з червня 2013 року місячний
розмір фактичних витрат становить 233,80
грн. Пенсіонер ОСОБА_2 не був включений
в списки на відшкодування, оскільки ІОЦ
не доопрацьовано правильність
розмежування організацій.

Щодо вказання у розрахунках замість
відповідача ВАТ ДАК "Автомобільні
дороги України" представник позивача
зазначив, що це друкована помилка, адже
розрахунок надсилався правильному
адресату, а саме - Дочірньому
підприємству «ШРБУ №100» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України».

На підтвердження тієї осбтавини, що гр.
ОСОБА_2 має право на пільгову пенсію
позивач послався на матеріали
пенсійної справи, які містять
необхідні докази, що підтверджують
право на пільгову пенсію. На
підтвердження понесення фактичних
витрат позивач нада суду відповідні
відомості про фактичні витрати.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування визначаються
Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», зокрема:
принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками тощо.

Відповідно до частини третьої статті 18
Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхові внески
є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом. Страхові
внески, згідно зі статтею першою
вказаного Закону - це кошти відрахувань
на соціальне страхування та збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із
законодавством, що діяло раніше; кошти,
сплачені на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону.

Пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України від 09.07.2003
року №1058-ІV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком № 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

Коло осіб, які мають право на пенсію за
віком на пільгових умовах, незалежно
від місця останньої роботи за списком
№ 1 і за списком № 2, визначено,
зокрема підпунктами «а» і «б» - «з»
частини першої статті 13 Закону України
від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне
забезпечення».

Проте, до запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди підпунктом 1 пункту
2 розділу XV «Прикінцеві положення»
Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що вказаним
особам пенсії призначаються за нормами
цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне
забезпечення». У цьому випадку розміри
пенсій визначаються відповідно до
статті 27 та з урахуванням норм статті 28
цього Закону. При цьому зберігається
порядок покриття витрат на виплату і
доставку цих пенсій, що діяв до
набрання чинності цим Законом.

У свою чергу, статті 27, 28 Закону України
від 09.07.2003 №1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» регламентують розмір та
порядок визначення пенсії за віком, а
також мінімальний розмір пенсії за
віком.

Порядок відшкодування
страхувальниками витрат Пенсійного
фонду України на виплату та доставку
пільгових пенсій, призначених на
пільгових умовах, визначено
Інструкцією про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного Фонду
України, затвердженою постановою
Пенсійного фонду України від 19.12.2003
№21-1.

Відповідно до приписів пункту 6.4
вказаної Інструкції Пенсійний фонд
щорічно в повідомленнях про розрахунок
сум фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, які надсилає
підприємствам до 20-го січня поточного
року та протягом 10 днів з
новопризначених пенсій, визначає
розмір сум до відшкодування на
поточний рік.

Підприємства відповідно до вимог
пункту 6.8 Інструкції щомісяця до 25-го
числа повинні вносити до Пенсійного
фонду України зазначену в повідомленні
місячну суму фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Згідно з абзацом четвертим підпункту 1
пункту 2 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України від 09.07.2003
№1058-ІV, підприємства та організації з
коштів, призначених на оплату праці,
вносять до Пенсійного фонду плату, що
покриває фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій особам, які були
зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Відповідно до абзацу п'ятого підпункту
1 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України від 09.07.2003
№1058-ІV, виплата пенсій особам, які були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, та особам,
пенсії яким призначені відповідно до
пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1
січня 2005 року - за рахунок коштів
Державного бюджету України до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно із пунктом 1 статті 1 та пунктом 1
статті 2 Закону України від 26.06.1997 р.
№400/97-ВР «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування», для
суб'єктів підприємницької діяльності
незалежно від форм власності, їх
об'єднань, бюджетних, громадських та
інших установ та організацій, об'єднань
громадян та інших юридичних осіб, а
також фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих
працівників, об'єктом оподаткування є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Не можливо прийняти до уваги
твердження відповідача відносно того,
що гр.ОСОБА_2 не має право на пенісю на
пільгових умовах, оскільки вони
спростовуються наявною в матеріалах
пенсійної справи даної особи довідкою
від 04.08.2010 №31 уточнююча особливість
характеру роботи або умови праці,
необхідні для призначення пільгової
пенсії, яка видана саме ДП «ШРБУ №100»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» і
підписана директором підприємства та
провідним інженером, і з якої
вбачається, що гр. ОСОБА_2 80 % робочого
дня працював з 20.10.2004 року по 16.03.2008 року
у виробництві в якості
електрогазозварника ручного
зварювання, що передбачено Списком №2.

Крім того, в пенсійній справі наявний
наказ відповідача від 30.10.2003 №140 "Про
результати чергової атестації робочих
місць за умовами праці для визначення
права працівників на пільгове пенсійне
забезпечення, інші пільги та
компенсації, передбачені чинним
законодавством, що проведена у 2003 році",
відповідно до якого затверджено
перелік робочих місць, професій та
посад, прцівникам яким підтверджено
право на пільгове пенсійне
забезпечення за віком згідно Списку №2.
У даному списку наявна спеціальність
електрозварювальник і зазначено за
Списком №2.

Крім того, необхідно звернути увагу, що
у разі якщо відповідач не погоджувався
із тим, що ОСОБА_2 має право на пенсію,
він не повинен був видавати відповіну
підтверджувальну довідку, яку надав у
добровільному порядку.

Отже, також встановлено, що гр. ОСОБА_2
працював на підприємстві відповідача,
отимав необхідний стаж, тому позивачем
правомірно сформовано розрахунки, при
цьому вказання у них інше підприємство
не є суттєвою помилкою за наявності
якої відповідач звільняється від
відшкодування коштів, з огляду на те, що
дані розрахунки стосуються
безпосередньо особи, яка працювала на
підприємстві відповідача.

Щодо суми коштів, яка має бути стягнута
з відповідача, слід зазначити про таке.

Як вказано вище і дану обставину
підтвердили представники позивача,
відповідачу не виставлялись і
позивачем не формувались розрахунки за
період з 04.08.2010 року по травень 2013 рік по
гр. ОСОБА_2, що фактично є порушенням
позивачем п. 6.4. Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного Фонду
України, затвердженою постановою
Пенсійного фонду України від 19.12.2003
№21-1. При цьому, дана Інстукція не
передбачає визначення в одному
розрахунку сумовану суму за декілька
років єдиним платежем.

Формування таких розрахунків є
обов'язком органів Пенсійного фонду
України, тому твердження позивача
відносно того, що розрахунки не
формувались, у зв'язку із не
доопрацюванням ІОЦ правильності
розмежування організацій не звільняє
позивача від його виконання, тим
більше, що по іншим платникам за ці
періоди такі розрахунки формувались та
надсилались підприємствам без
перешкод.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що стягненню підлягає сума коштів, яка
визначена у розрахунку з червня 2013 року
по вересень 2013 року у розмірі 935,20 грн.
по 233,80 за кожний місяць. У задоволенні
решти позовних вимог слід відмовити, з
огляду на порушення позивачем
процедури надіслання відповідачу
розрахунків на підставі яких
здійснююються виплати пенсій.

Відносно твердження відповідача про
порушення позивачем встановленого
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України строку для
звернення до суду, слід зазначити
наступне.

Відповідно до частини першої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», страхові внески - це
кошти відрахувань на соціальне
страхування, збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування та
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
сплачені (які підлягають сплаті) згідно
із законодавством, що діяло раніше;
надходження від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Відтак, грошові кошти, які сплачуються
суб'єктами господарювання на
відшкодування фактичних витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», є страховими
внесками, у розумінні Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

У свою чергу, частина п'ятнадцята
статті 106 Закону України від 09.07.2003 року
№1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначає, що строк давності щодо
стягнення недоїмки, пені та штрафів не
застосовується. Отже, судом не
встановлено порушення позивачем
строку на звернення до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 27
травня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.