Справа № 9101/93299/2012
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2013 рокусправа № 2а/0470/2785/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова
С.М. Чередниченко В.Є.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Криворізької північної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2011 року у справі № 2а/0470/2785/11 за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Криворізької північної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 14 січня 2011
року №/0, прийняте Північною
міжрайонною державною податковою
інспекцією у м. Кривому Розі, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем по податку на додану
вартість по вітчизняних товарах
(роботах, послугах) за основним
платежем на 426527,27 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями на 106631,82 грн. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесене
відповідачем за результатами
документальної планової невиїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства, зафіксованими у акті
від 31 грудня 2010 року № 108/17-311/НОМЕР_1.
Зокрема, на сторінці 7 акту перевірки
зазначено, що за період, що перевірявся
відповідачем, позивачем, який
перебуває на спрощеній системі
оподаткування та є платником єдиного
податку, було отримано на
розрахунковий рахунок кошти у розмірі
761 939,16 грн., що перевищує 500 000,00 грн. та не
дає позивачеві права використовувати
спрощену систему оподаткування і має
оподатковуватися на загальних
підставах. З такими висновками
податкового органу позивач не
погоджується та зазначає, що вони
суперечать вимогам статті 1 Указу
Президента України від 28 червня 1999 року
№ 746/99 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», а
також статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»,
посилаючись при цьому на те, що
контролюючим органом податкове
зобов'язання розраховано касовим
методом та взято за основу надходження
коштів на розрахунковий рахунок
платника податків у безготівковій
формі за отримані товар та послуги на
банківський рахунок, а також не
враховано, що обов'язок платника
єдиного податку перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності настає, починаючи з
наступного звітного періоду якщо у
звітному періоді сума доходу
перевищила розмір виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг)
більш 500 000 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2011 року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись із судовим рішенням,
Криворізька північна міжрайонна
державна податкова інспекція
Дніпропетровської області, як
правонаступник Північної міжрайонної
державної податкової інспекції у м.
Кривому Розі, подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржену постанову
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні
адміністративного позову. Апелянт
зазначає, що судом не прийняті до уваги
обставини, які свідчать про порушення
позивачем умов перебування на
спрощеній системі оподаткування.

Позивач у письмових запереченнях на
апеляційну скаргу просив залишити
постанову суду першої інстанції без
змін як законну та обґрунтовану та
зазначив, що в період, що був підданий
податковій перевірці, він здійснював
підприємницьку діяльність шляхом
технічного обслуговування та ремонту
автомобілів, використовуючи запасні
частини, які надавались іншими
підприємцями за договорами комісії. В
цих правовідносинах позивач мав статус
комісіонера, отримував запасні частини
за актами приймання-передачі і
вартість цих запасних частин не була
його виручкою, оскільки передавалась
підприємцям-комітентам. Державна
податкова адміністрація неодноразово
надавала роз'яснення платникам
податків про порядок оподаткування
єдиним податком виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт та послуг)
суб'єктів малого підприємництва, що
обрали спрощену систему оподаткування
та здійснюють комісійну торгівлю, і
вказувала на те, що кошти, що надходять
на розрахунковий рахунок є
транзитними, а оподаткуванню підлягає
лише виручка, що належить СПД він
реалізації власної продукції чи за
надання ними послуг, виконання робіт.
Проте, відповідач ці роз'яснення
проігнорував і протиправно
донарахував податкові зобов'язання
спірним податковим
повідомленням-рішенням.

У судовому засіданні позивач та його
представник доводи, викладені в
запереченнях на апеляційну скаргу
підтримали в повному обсязі та просили
суд врахувати судову практику з
вирішення аналогічних спорів, яка
міститься у постановах Вищого
адміністративного суду України та
Верховного суду України.

Апелянт, належними чином повідомлений
про дату, час та місце розгляду
апеляційної скарги, у жодне судове
засідання уповноваженого представника
не направив. За його письмовими
клопотаннями розгляд справи
відкладався двічі, оскільки апелянт
наполягав на участі у розгляді його
апеляційної скарги. 01 жовтня 2013 року до
суду надійшло клопотання про розгляд
справи за відсутності представника
ОДПІ, проте у зв'язку з необхідністю
отримання доказів здійсненої
реорганізації відповідача та
розрахунку податкового зобов'язання за
спірним податковим
повідомленням-рішенням, судом
оголошена перерва до 26.11.2013 року.

У відповідності до приписів статті 55
Кодексу адміністративного судочинства
України судом здійснено процесуальне
правонаступництво апелянта і
відповідача по справі Криворізькою
північною об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість оскарженого
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог, дійшла
висновку про відсутність підстав для
його скасування.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи,
Північною міжрайонною державною
податковою інспекцією у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області з 29.11.2010 року
по 28.12.2010 року проводилась
документальна планова виїзна
перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_1 за період з 01.10.2007 року по
30.09.2010 року, за наслідками якої 31.12.2010
року був складений Акт № 108/17-311/НОМЕР_1
(а.с. 9-23). За результатами розгляду Акту
перевірки, 14.01.2011 року Північною
міжрайонною державною податковою
інспекцією у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області за
порушення п.п. 7.3.1 п.7.3 ст. 7, п.9.4 ст. 9, п.10.1
ст. 10 Закону України «Про податок на
додану вартість» ФОП ОСОБА_1 збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість по вітчизняних
товарах (роботах, послугах) 533 159,09 грн., в
тому числі за основним платежем 426527,27
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 106631,82 грн.
податковим повідомленням - рішенням №
/0 (а.с.24).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
протиправності застосування
податковим органом санкції у вигляді
винесення податкового
повідомлення-рішення за порушення умов
перебування суб'єктом підприємницької
діяльності на спрощеній системі
оподаткування.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» визначено, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
поставки товарів (робіт, послуг)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а в разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Відповідно до п. 9.3, п. 9.4 статті 9
зазначеного закону, особи, які
підпадають під визначення п. 2.3 статті 2
цього закону, зобов'язані
зареєструватись як платник податку у
податковому органі за їх
місцезнаходженням (місцем проживання).
Якщо особа, на яку не поширюється дія п.
2.3 статті 2 закону, як платник податку,
вважає за доцільне добровільно
зареєструватися платником податку і
відповідає вимогам пп.2.2 ст. 2 цього
закону, така реєстрація провадиться за
її заявою. Якщо обсяг оподатковуваних
операцій особи протягом звітного
податкового періоду перевищує суму,
визначену пп.2.3.1п. 2.3 ст. 2 цього закону,
не більш ніж у два рази, така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за такими звітним податковим періодом.

Під час перевірки податковим органом
було встановлено, що позивачем у IV
кварталі 2007 року не включено до звіту 78
425,25 грн. та у 2008 році не включено до
звіту 339 886,16 грн., отримані на
розрахунковий рахунок за технічне
обслуговування та ремонт автомобілів.
Як вбачається зі змісту акту перевірки,
зведені дані щодо визначення по
періодам податкових зобов'язань
позивача сформовані, виходячи з
відомостей щодо руху коштів на
розрахунковому рахунку позивача. При
цьому зміст договорів підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 та первинні бухгалтерські
документи по цих договорах податковими
інспекторами не досліджувалися.

Проте, виходячи зі змісту договорів
комісії на продаж, на підставі яких
позивачем здійснювалася господарська
діяльність, предметом договорів є
здійснення комісіонером (позивачем)
продажу товару за дорученням комітента
за рахунок і силами комітента за
комісійну винагороду в розмірі 0,1%
собівартості товару, вказаній у
накладних (підписаних сторонами) і
Специфікації. В обов'язок комісіонера
віднесено укладання від свого імені
договорів за покупцями на придбання
останніми товару; після продажу товару
проведення в готівці розрахунку за
проданий товар; звітування про
реалізацію товару перед комітентом;
направлення комітенту підписаних
актів виконаних робіт на суму
комісійної винагороди тощо. Отже, з
викладеного вбачається, що прибуток
позивача складає комісійна винагорода
в розмірі 01% собівартості
реалізованого позивачем товару, а
також кошти, отримані за надання послуг
- технічне обслуговування та ремонт
автомобілів.

Статтею 1011 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором комісії
одна сторона (комісіонер)
зобов'язується за дорученням другої
сторони (комітента) за плату вчинити
один або кілька правочинів від свого
імені, але за рахунок комітента, при
цьому право власності на товар,
переданий на реалізацію залишається за
комітентом. Йому ж належать і грошові
кошти, отримані від продажу цього
товару, а виручкою комісіонера
(позивача) в цілях оподаткування є лише
комісійна винагорода за виконання
такого договору комісії, саме така
комісійна винагорода і повинна
враховуватися для визначення обсягу
виручки позивача за відповідний рік з
метою перебування позивачем на
спрощеній системі оподаткування.

Отже, виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) та
відповідно об'єктом оподаткування
єдиним податком є лише комісійна
винагорода, яка надійшла суб'єкту
підприємницької діяльності - платнику
єдиного податку як плата за надані
послуги, а не вся сума транзитних
грошових коштів, які підлягають
обов'язковому перерахуванню третьої
особі (комітенту).

Тобто, грошові кошти, що надійшли
позивачеві як суб'єкту підприємницької
діяльності - платнику єдиного податку,
не є його власністю, оскільки
підлягають обов`язкому перерахуванню
третій особі (комітенту); а тому ці
кошти не є виручкою від реалізації
продукції та не можуть бути об'єктом
оподаткування єдиним податком та не
можуть враховуватися для визначення
обсягу виручку за відповідний рік з
метою визначення можливості
застосування спрощеної системи
оподаткування. (ухвала Вищого
адміністративного суду України від
21.02.2013 року у справі № К-28133/10.
Постановою Верховного суду України від
09.07.2013 року у справі № 21-211а13 відмовлено
у задоволенні заяви про перегляд
судового рішення).

Таким чином, висновки податкового
органу щодо допущених позивачем
порушень податкового законодавства
при здійсненні підприємницької
діяльності у період, що був підданий
перевірці, без дослідження договорів
комісії та документів, складених на їх
виконання, не можна вважати
обґрунтованими.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, вірно застосований
матеріальний закон та не допущено
порушень процесуального права,
оскаржене судове рішення має бути
залишено без змін.

Доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження у суді апеляційної
інстанції, у зв'язку з чим вона підлягає
залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Криворізької
північної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2011 року у справі № 2а/0470/2785/11 -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складення
її тексту у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
В.Є. Чередниченко