Справа № К/9991/7882/12-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/7882/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 жовтня 2011
року в справі за його позовом до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Сумській
області, Головного управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області про перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2008 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з адміністративним позовом та
уточнивши позовні вимоги просив суд
зобов'язати відповідача провести
перерахунок пенсії відповідно до
положень частини третьої статті 43
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України з питань
пенсійного забезпечення та
соціального захисту
військовослужбовців» та здійснити
виплату заборгованості з пенсійного
забезпечення з 29 липня 2006 року,
посилаючись на порушення відповідачем
його пенсійних прав.

Постановою Ковпаківського районного
суду міста Суми від 31 березня 2011 року
позов задоволено: зобов'язано
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Сумській області
перерахувати та виплатити пенсію з 28
липня по 31 грудня 2006 року відповідно до
вимог частини 3 статті 43 Закону України
«Про пенсійного забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб»; зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області з 01 січня 2007 року
здійснити виплату пенсії відповідно до
вимог частини 3 статті 43 Закону України
«Про пенсійного забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб».

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 жовтня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове про відмову
у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального права,
позивач просив скасувати рішення
апеляційного суду та залишити силі
рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 звільнено з
військової служби й у липні 2006 року
призначено пенсію на підставі Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» з урахуванням
вимог статті 40 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»,
відповідно до якої до грошового
забезпечення враховуються відповідні
оклади за посадою, військовим
(спеціальним) званням, процентна
надбавка за вислугу років у розмірах,
встановлених за останньою штатною
посадою перед звільненням, а також
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірі, що
визначаються за 24 останні календарні
місяці служби підряд перед звільненням
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
виходив з того, що при вирішенні спору
слід керуватися положеннями статті 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», оскільки при призначенні пенсії
військовослужбовцям враховуються всі
види їх грошового забезпечення, що є
основним принципом реалізації права
даної категорії громадян на пенсійне
забезпечення. Оскільки суми пенсії, не
одержані своєчасно з вини органу, що
призначає або виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком,
клопотання відповідачів про
застосування наслідків пропуску
строку звернення до суду не підлягали
застосуванню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову апеляційний суд виходив з того,
що вирішуючи у 2006 році питання про
призначення позивачу пенсії суб'єктом
владних повноважень було обґрунтовано
застосовано положення Закону України
«Про пенсійного забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб» з урахуванням вимог
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік».

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», у редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
пенсії особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством.

Пунктом 30 статті 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» дію
частини третьої статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» зупинено на 2006 рік, а
частинами першою та другою статті 40
цього Закону установлено інший порядок
визначення заробітку (грошового
забезпечення) для обчислення пенсій
військовослужбовцям.

Отже, на початку 2006 року існувало дві
законодавчі норми щодо обчислення
розміру пенсій при їх призначенні колу
осіб, на яких поширюється дія Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб». Одна з цих норм містилася у
спеціальному законі, а інша - в законі
про Державний бюджет України.

Разом з тим, Законом України «Про
внесення змін до деяких законів
України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців», який набрав
чинності з 29 квітня 2006 року, внесено
зміни до Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», зокрема, змінено назву
цього Закону, зміст і редакцію окремих
статей та доповнено його новими
статтями. Так, статтю 43 викладено в
іншій редакції, хоча положення частини
третьої цієї статті залишились у тому
вигляді, що й на час звільнення
позивача з військової служби та
призначення йому пенсії.

Відповідно до статті 1-1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» законодавство про
пенсійне забезпечення осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом,
базується на Конституції України і
складається з цього Закону, Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
інших нормативно-правових актів
України, прийнятих відповідно до цих
законів; при цьому зміна умов і норм
пенсійного забезпечення зазначених
осіб здійснюється виключно шляхом
внесення змін до цього Закону та Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Прикінцеві положення Закону України
«Про внесення змін до деяких законів
України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців» не містять
застережень щодо зупинення дії статті
1-1 та частини третьої статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» на 2006 рік, хоча
набрання чинності окремими його
нормами, зокрема і частини дванадцятої
статті 43, законодавець відтермінував.

Таким чином, за загальним правилом дії
норм права у часі, у зв'язку з набранням
чинності з 29 квітня 2006 року Законом
України «Про внесення змін до деяких
законів України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців», яким
установлено порядок визначення
заробітку (грошового забезпечення) для
обчислення пенсій військовослужбовцям
та заборонено змінювати положення
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» щодо умов і норм пенсійного
забезпечення зазначених у ньому осіб
іншими законами, положення пункту 30
статті 77 та частин першої, другої
статті 40 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» втратили
чинність.

Отже, висновок суду першої інстанції
про порушення права позивача на
належне пенсійне забезпечення та
необхідність при призначенні пенсії
керуватися положеннями статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», а не Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» є обґрунтованим.

Проте, задовольняючи позовні вимоги
районний суд помилково виходив з того,
що до даних правовідносин підлягає
застосуванню стаття 87 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», оскільки
в даному випадку, спір пов'язаний не з
нарахованими і не сплаченими сумами, а
з тим, що відповідач не визнає право
позивача на призначення пенсії з
грошового забезпечення, вказаного ним.
Крім того зазначений закон не підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
які врегульовані спеціальним Законом
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб».

Суд апеляційної інстанції не виправив
зазначену правову помилку, внаслідок
чого залишився не з'ясованим початок
перебігу строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства Укра їни, в редакції чинній
на час розгляду справи, та його
дотримання при подачі позову.

Зобов'язуючи Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області здійснити виплату пенсійного
забезпечення з 01 січня 2007 року суд
першої інстанції не з'ясував питання та
не перевірив чи був проведений
відповідачем перерахунок пенсії, і чи
відповідала вона встановленому
законодавством розміру.

Допущені судами порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи відповідно до частини
2 статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування судових рішень судів першої
та апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 жовтня 2011
року та постанову Ковпаківського
районного суду міста Суми від 31 березня
2011 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/