Справа № 805/3114/14
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 р.
Справа №805/3114/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11 год. 30
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Зінченка О.В.,

при секретарі судового засідання Усові
Д.В.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Мочкаєва
Ю.І.,

третьої особи - управління пенсійного
фонду України в м. Сніжне - не з'явилась,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області, за участю третьої
особи - управління Пенсійного фонду
України в м. Сніжне про скасування
вимоги Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про сплату боргу (недоїмки) від
18 лютого 2014 року № Ф-119-17 на суму 8 256,19
грн., -

в с т а
н о в и в :

У березні 2014 року ОСОБА_3 (далі - позивач,
ОСОБА_3,) звернулась до Донецького
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до Торезької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області (далі -
відповідач, Торезька ОДПІ ГУ
Міндоходів у Донецькій області), за
участю третьої особи - управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
(далі - третя особа, УПФУ в м. Сніжне) про
визнання недійсною та скасування
вимоги Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про сплату боргу (недоїмки) від
18 лютого 2014 року № Ф-119-17 на суму 8 256,19
грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначила, що 18 лютого 2014
року головним державним податковим
інспектором сектору оподаткування
фізичних осіб Сніжнянського
відділення Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області Радіоновою Н.В.
винесено вимогу у відношенні позивача
про сплату боргу (недоїмки) № Ф-119-17 зі
сплати єдиного внеску від 18 лютого 2014
року на суму 8 256,19 грн., який виник
внаслідок несплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. Зазначена вимога отримана
позивачем рекомендованим листом 28
лютого 2014 року. Позивач вказала, що з 27
травня 2006 року досягла пенсійного віку
та їй було призначена пенсія за віком
та видано пенсійне свідоцтво. Позивач
перейшла на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, про що свідчить Пенсійне
свідоцтво серії НОМЕР_2. 13 квітня 2009
року позивач була зареєстрована як
фізична особа-підприємець Виконавчим
комітетом Сніжнянської міської ради
Донецької області за № 2 003625, про
що свідчить свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_3, та перебуває на обліку у
ДПІ м. Сніжне. Позивач зазначила, що за
час перебування на обліку в органах ДПІ
та УПФУ м. Сніжне до неї не було ніяких
претензій щодо наявності боргу зі
сплати єдиного внеску, звіт позивачем
здавався своєчасно та достовірно, заяв
про добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування позивач до
УПФУ м. Сніжне не надавала. Також
позивач зазначила, що Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначено, що
звільняються від сплати особи, які
обрали спрощену систему оподаткування,
якщо вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують пенсію або
соціальну допомогу. З огляду на
повідомлені обставини, просила суд
визнати недійсною та скасувати вимогу
Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про сплату боргу (недоїмки) від
18 лютого 2014 року № Ф-119-17 на суму 8 256,19
грн. (арк. справи 3-5).

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2014
року відкрито провадження у даній
адміністративній справі та призначено
її до розгляду у відкритому судовому
засіданні на 11 год. 00 хв. 28 квітня 2014
року.

У судовому засіданні представник
позивача надала суду заяву про
уточнення позовних вимог, згідно якої
просила суд викласти позовні вимоги у
наступній редакції: скасувати вимогу
Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про сплату боргу (недоїмки) від
18 лютого 2014 року № Ф-119-17 на суму 8 256,19
грн. (арк. справи 38). З урахуванням
викладеного, уточнені позовні вимоги
підтримала, просила задовольнити
адміністративний позов у повному
обсязі.

Представник Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області заперечував проти
задоволення позовних вимог, про що у
судовому засіданні надав письмові
заперечення, в яких зазначає, що на
підставі Закону України від 04 липня 2013
року № 406-VII «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України у
зв'язку з проведенням адміністративної
реформи» картки особових рахунків
платників із вказаними сумами боргу
були передані Пенсійним фондом України
Міністерству доходів і зборів України.
Представник відповідача зазначає, що з
картки ОСОБА_3 вбачається, що сума
єдиного соціального внеску складає 5
843,49 грн. Відповідач вказує, що частиною
4 статті 4 згаданого Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначено, що
особи, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу, та
жодним чином не зазначено, що
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску особи, які отримують
пенсію в разі втрати годувальника.
Отже, відповідач вказує, що посилання
позивача, в обґрунтування незаконності
дій Торезької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області на частину 4 статті 4
Закону № 2464-VI не мають законних
підстав, оскільки ФОП ОСОБА_3 отримує
пенсію в разі втрати годувальника, а не
за віком та не за інвалідністю. З
урахуванням викладеного, Торезькою
ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області
була нарахована недоїмка за 3 квартал
2013 року у сумі 1 194,03 грн., та за 4 квартал
2013 року у сумі 1 218,67 грн. На підставі
викладеного відповідач просив
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі (арк.
справи 29-31).

23 квітня 2014 року на адресу Донецького
окружного адміністративного суду від
управління Пенсійного фонду України в
м. Сніжне Донецької області надійшли
заперечення (арк. справи 23-24), згідно
яких третя особа вказує, що спірні
правовідносини регулюються
положеннями частини 4 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464 - VI, та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-
IV. Отже, зазначив, що згідно частини 4
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали спрощену систему
оподаткування та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску до органів Пенсійного
фонду України, якщо вони є пенсіонерами
за віком або інвалідами та отримують
відповідно до Закону України пенсію та
соціальну допомогу. Зауважував на тому,
що законодавством визначено
звільнення від сплати єдиного внеску
осіб, які є пенсіонерами за віком, а не
осіб, які отримують пенсію за віком.
Враховуючи, що позивач є отримувачем
пенсії за втратою годувальника, яка
призначена відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а
не пенсію за віком, тому є платником
єдиного внеску, тому на неї не
розповсюджуються норми частини 4
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Враховуючи
наведене, третя особа просила
відмовити у задоволенні
адміністративного позову у повному
обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та заперечення
відповідача, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, позивач -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: 86500,
АДРЕСА_1, зазначене підтверджується
копією паспорта громадянина України
серії ВА 292725 (арк. справи 8),
зареєстрована в якості фізичної
особи-підприємця 13 квітня 2009 року
виконавчим комітетом Сніжнянської
міської ради, у зв'язку з чим державним
реєстратором внесено запис до єдиного
державного реєстру № 2 003625, про
що свідчить Свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_3 (арк. справи 7), з 21 жовтня
2008 року позивач перейшла на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника.
Відповідно до пенсійного посвідчення
№ НОМЕР_1 серії НОМЕР_2, виданого 16
грудня 2008 року, позивач є пенсіонером
за віком довічно (арк. справи 9), з 01
квітня 2012 року перебуває на спрощеній
системі оподаткування, що
підтверджується Свідоцтвом платника
єдиного податку Серії НОМЕР_4 (арк.
справи 10).

Відповідач - Торезька об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області є органом виконавчої
влади, який в даних правовідносинах
здійснює повноваження, покладені на
нього Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», а тому у
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України є суб'єктами
владних повноважень.

Третя особа - управління Пенсійного
фонду України в м. Сніжне є юридичною
особою, здійснювало адміністрування
єдиного внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування до 01 жовтня 2013
року.

Частиною 4 статті 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» зазначено, що
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. Платник єдиного
внеску зобов'язаний протягом десяти
робочих днів з дня надходження вимоги
про сплату недоїмки сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею. У разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки платник
єдиного внеску узгоджує її з органом
доходів і зборів шляхом оскарження
вимоги про сплату єдиного внеску в
адміністративному або судовому
порядку.

18 лютого 2014 року Торезькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області у відношенні
позивача прийнята вимога № Ф-119-17 (арк.
справи 6), з якої вбачається, що станом
на 31 січня 2014 року сума заборгованості
зі сплати недоїмки з єдиного внеску
складає 8 256,19 грн., з якої: сума єдиного
внеску за 2012 рік складає 4 572,42 грн., за 1
півріччя 2013 року - 2 388,06 грн., за 3 квартал
2013 року складає 1 194,03 грн. (398,01* 3), за 4
квартал 2013 року складає 1 218,67 грн. (422,65*
796,02), що підтверджується зворотнім
боком облікової картки платника (арк.
справи 34), а також карткою особового
рахунку платника - фізичної
особи-підприємця, яка обрала спрощену
систему оподаткування (арк. справи 35).

Не погодившись із зазначеною вимогою,
позивач звернулась до Донецького
окружного адміністративного суду із
даним адміністративним позовом про
скасування вимоги Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про сплату боргу
(недоїмки) від 18 лютого 2014 року № Ф-119-17
на суму 8 256,19 грн.

Суд зазначає, що прийнята Торезькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Донецькій області вимога
є правовим актом індивідуальної дії,
правомірність винесення якого
здійснюється за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України).

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Спірною обставиною між сторонами є те,
чи належить позивачу сплачувати за
себе єдиний внесок у разі призначення
йому пенсії по втраті годувальника.
Стосовно цього суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

06 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07
липня 2011 року № 3609-VI, яким статтю 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
доповнено частиною 4, в якій зазначено,
що особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

З аналізу частини 4 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» можна зробити
висновок, що остання не містить
обмежень щодо звільнення від сплати
єдиного внеску в залежності від виду
отриманої пенсіонером пенсії, пенсії
за віком чи пенсії по втраті
годувальнику, за умови, що даний
пенсіонер досяг пенсійного віку.

Разом із цим, як зазначалось судом вище,
позивачеві територіальним органом
пенсійного фонду з 27 травня 2006 року
призначена пенсія за віком. Водночас,
позивач скористалася правом,
передбаченим статтею 37 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», згідно
якої члени сім'ї померлого, для яких
його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
яку-небудь пенсію, мають право перейти
на нову пенсію, та перейшла на нову
пенсію по втраті годувальника, що
підтверджується пенсійним
посвідченням № НОМЕР_1, Серії НОМЕР_2,
виданого 16 грудня 2008 року, позивач є
пенсіонером за віком довічно (арк.
справи 9).

Також, як вбачається із
адміністративного позову,
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування позивач не
приймає.

За даних обставин Торезькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області помилково прийнята
спірна вимога № Ф-119-17 від 18 лютого 2014
року.

Отже, враховуючи встановлені обставини
справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_3 до Торезької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області, за
участю третьої особи - управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
про скасування вимоги Торезької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2014
року № Ф-119-17 на суму 8 256,19 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі статті 94 КАС України, суд
присуджує до стягнення з Державного
бюджету України на користь позивача
судові витрати по сплаті судового
збору, що документально підтверджені,
тобто у розмірі 182,70 грн. (арк. справи 2,
17).

З огляду на наведене, керуючись
статтями 2, 7-12, 69-72, 87-98, 122-163, 254, 255
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т
а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, за участю третьої особи -
управління Пенсійного фонду України в
м. Сніжне про скасування вимоги
Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про сплату боргу (недоїмки) від
18 лютого 2014 року № Ф-119-17 на суму 8 256,19
грн., - задовольнити повністю.

Скасувати вимогу Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про сплату боргу
(недоїмки) від 18 лютого 2014 року № Ф-119-17
на суму 8 256,19 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судові витрати у
розмірі 182,70 грн. (сто сімдесят дві грн. 70
коп.).

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частину 28 квітня 2014 року.

Повний текст постанови виготовлений 30
квітня 2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зінченко О.В.