Справа № 806/7913/13-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"15" травня 2014 р.
Справа № 806/7913/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Сидорук Р.М. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"18" лютого 2014 р. у справі за позовом
Житомирської обласної дитячої лікарні
Житомирської обласної ради до
Державної фінансової інспекції в
Житомирській області про визнання
недійсним та скасування п.2 і п.14 вимоги
,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Житомирська обласна
дитяча лікарня Житомирської обласної
ради звернулась до суду з вказаним
позовом та просила визнати
протиправними та скасувати п.2 і п.14
вимоги №06-04-17/8276 від 13.11.2013 які винесено
Державною фінансовою інспекцією в
Житомирській області.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано п.2
і п.14 вимоги Державної фінансової
інспекції в Житомирській області
№06-04-17/8276 від 13.11.2013 р.

Відшкодовано з Державного бюджету
України на користь Житомирської
обласної дитячої лікарні Житомирської
обласної ради судові витрати зі сплати
судового збору в розмірі 68 грн. 82коп.

В апеляційній скарзі Державна
фінансова інспекція в Житомирській
області, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить судове
рішення скасувати та прийняти нове -
про відмову в задоволенні позову.
Зокрема, апелянт посилається на те, що
вимога позивачу пред'явлені відповідно
до норм чинного законодавства, зокрема
ч.2 ст. 15 Закону України "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні", а тому,
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами суб'єктів, що контролюються.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обгрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що в
період з 23.07.2013р. по 02.10.2013 р. (з перервою
з 19.08.2013р. по 17.09.2013р.) Державною
фінансовою інспекцією в Житомирській
області проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
Житомирської обласної дитячої лікарні
Житомирської обласної ради, за період з
01.07.2010 р. по 01.07.2013 р., про що складений
акт від 09.10.2013 р. № 06-04-09/094 (а.с. 28-59 т.1).

На підставі висновків акту ревізії
Державною фінансовою інспекцією в
Житомирській області позивачу
висунуто та направлено вимогу №06-04-17/8276
від 13.11.2013 р. "Про усунення порушень,
виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
Житомирської обласної дитячої лікарні
Житомирської обласної ради",
відповідно до яких вимагає від
позивача вчинити певні дії (а.с.60-62).

Зокрема, в пункті 2 вимоги №06-04-17/8276 від
13.11.2013 р. зазначено, що ревізією
встановлено, що в порушення п.5 "Порядку
індексації грошових доходів
населення", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р.
№1078, внаслідок неврахування
підвищення грошових доходів 297
працівникам лікарні невірно визначено
базовий місяць для проведення
індексації грошових доходів та, як
наслідок, зайво нараховано і виплачено
індексації грошових доходів на
загальну суму 592513,66 грн. та здійснено
перерахування внесків до державних
цільових фондів на загальну суму
206421,09грн., у зв'язку з чим інспекція
вимагала:

- стягнути з працівників лікарні зайво
виплачені кошти в сумі 592513,66 грн. В
іншому випадку стягнути з осіб, винних
у зайвих грошових виплатах кошти у сумі
592513,66 грн. у порядку та розмірах,
встановлених ст.ст.133-136 КЗпП України;

- провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів та
забезпечити повернення зайво
сплачених коштів в сумі 206421,09 грн.

Перевіряючи правомірність винесеного
пункту вимоги, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що позивачем не
допущено порушення п.5 Порядку №1078, а
відтак п.2 вимоги не узгоджується з
приписами законодавства України, як і
зобов'язання провести перерахунок
внесків до державних цільових фондів,
який не містить вказівки про те, до яких
саме цільових фондів та в яких сумах
слід проводити перерахунок.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком, виходячи з наступного.

Так, спірні правовідносини щодо
проведення індексації регулюються
Порядком проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №1078 від 17.07.2003 р.
(далі - Порядок № 1078).

Відповідно до п.2 Порядку №1078
індексації підлягають грошові доходи
громадян, одержані в гривнях на
території України, які не мають
разового характеру.

Як убачається з матеріалів справи, при
індексації грошових доходів
працівників позивача, за період з 01.07.2010
р. по 01.07.2013 р. за основу брався базовий
місяць.

В разі підвищення грошових доходів
місяць, в якому відбувалося підвищення,
вважався базовим для проведення
індексації, якщо сума підвищення
перевищувала суму індексації яка
повинна нараховуватися в цьому місяці.
Для проведення подальшої індексації
індекс обчислювався з наступного за
базовим місяцем.

Згідно з п.5 Порядку №1078 базовим
визначався місяць, у якому мало місце
підвищення грошових доходів населення
за рахунок постійних складових.

Статтею 2 Закону України „Про оплату
праці" від 24.03.1995 року №108/95-ВР (зі
змінами та доповненнями) визначено
складові елементи заробітної плати.
Так, основна заробітна плата - це
винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадових обов'язків). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників і посадових окладів для
службовців.

Додаткова заробітна плата - винагорода
за роботу понад установлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість і за
особливі умови праці. Вона включає
доплати, надбавки, гарантійні та
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством; премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій. До інших
заохочувальних і компенсаційних
виплат належать виплати у формі
винагород за підсумками роботи за рік,
премії за спеціальними системами та
положеннями, компенсаційні й інші
грошові та матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або провадяться понад
встановлені зазначеними актами норми.

Право на індексацію настає, якщо
величина індексу споживчих цін
перевищить поріг індексації,
встановлений у розмірі 101%.

Зі змісту розрахунків, які проводилися
щодо кожного працівника убачається, що
кожному працівнику нараховувалася
індексація, виходячи з їхнього
базового місяця. Якщо сума підвищення
заробітної плати становила меншу за
суму, на яку вона збільшиться після
індексації, то місяць підвищення не
ставав базовим (а.с. 38-59 том 2).

Враховуючи дані обставини, є
безпідставним посилання відповідача
на те, що усім 42 працівникам лікарні
протягом періоду, з 01.07.2010 року по 30.06.2013
року, проводилось нарахування
індексації грошових доходів,
визначивши базовим місяцем жовтень 2008
року.

Так само, зазначаючи в акті перевірки
про те, що в січні 2010 році відповідним
працівникам проведено підвищення
заробітної плати на суму, яка перевищує
суму індексації, визначеної на даний
місяць, відповідачем не наведено
відповідний розрахунок та не надано
доказів невірного визначення базового
місяця для проведення індексації
грошових доходів.

Надані додатки до акту перевірки лише
фіксують суми, які нараховано
позивачем та суми, які на думку
перевіряючих мають бути застосовані,
однак, такі суми без належного
розрахунку та обґрунтування.

Окрім того, судом першої інстанції
встановлено, що фінансово-господарська
діяльність позивача за період з 01.07.2008
р. по завершений звітний період 2010 року
(до 30.06.2010 року) була перевірена
попередньою ревізією, про що складено
акт ревізії фінансово-господарської
діяльності в Житомирській обласній
дитячій лікарні №06-04-09/112 від 13.08.2010 р.
Проте будь-яких порушень з вказаного
питання виявлено не було.

Доводи відповідача про те, що питання
правильності нарахування індексації
не перевірялося у вказаному періоді, є
безпідставними та спростовуються
змістом акту 13.08.2010 р.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що оскаржений п.2
вимоги не узгоджується з приписами
законодавства України, як і
зобов'язання провести перерахунок
внесків до державних цільових фондів,
який не містить вказівки про те, до яких
саме цільових фондів та в яких сумах
слід проводити перерахунок.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому підстави для
скасування судового рішення у названій
частині відсутні.

Так само, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
правомірності включення позивачем до
спеціального фонду кошторису
надходжень від відшкодування
орендарями та мешканцями гуртожитку
видатків по розрахунках за
енергоносії, що в свою чергу є
підставою для скасування пункту 14
вимоги №06-04-17/8276 від 13.11.2013 р.

Зі змісту пункту 14 вимоги №06-04-17/8276 від
13.11.2013 р. убачається, що в порушення п.4
ст.13 Бюджетного кодексу України від
08.07.2010 р. №2456-YI, пп..17,18,19,23,47,49 "Порядку
складання, розгляду та основні вимоги
до виконання кошторисів бюджетних
установ", затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р.
№228, кошти в загальній сумі 1008662,96 грн. (в
тому числі за 2011 рік - 470011,01 грн., 2012 рік -
304897,82 грн., за січень-червень 2013 року -
233757,13 грн.), кошти, які протягом періоду
2011-2012 років та 1 півріччя 2013 років в
загальній сумі 1008662,96 грн. (в тому числі
за 2011 рік - 470011,01 грн., 2012 рік - 304897,82 грн.,
за січень-червень 2013 року - 233757,13грн.),
лікарнею зараховано до спеціального
фонду кошторису лікарні як власні
надходження лікарні, що перераховані
орендарями (мешканцями гуртожитку
тощо) по відшкодуванню вартості
спожитих комунальних послуг, оплату
яких лікарнею проведено за рахунок
коштів загального фонду, що призвело до
покриття за рахунок коштів загального
фонду кошторису лікарні видатків по
оплаті комунальних послуг спожитих
орендарями (мешканцями гуртожитку
тощо), які мають проводитись за рахунок
коштів спеціального фонду (без
відновлення видатків загального
фонду), у зв'язку з чим Державна
фінансова інспекція вимагала:

- припинити зарахування до
спеціального фонду кошторису лікарні
надходжень за відшкодування вартості
комунальних послуг спожитих
орендарями (мешканцями гуртожитку
тощо). Провести відновлення видатків по
загальному фонду кошторису за КЕКВ 2270
"Оплата комунальних послуг та
енергоносіїв" в загальній сумі 1008662,96
грн. та врахувати зазначене
відновлення в кошторисі видатків по
загальному фонду на 2014 рік з
урахуванням надходжень відшкодувань
спожитих комунальних послуг від
орендарів (мешканців гуртожитку тощо).
В іншому випадку стягнути з осіб,
винних у покритті за рахунок коштів
загального фонду видатків по оплаті
комунальних послуг спожитих
орендарями (мешканцями гуртожитку
тощо) на суму 1008662,96 грн., шкоду у порядку
та розмірі, встановленому ст.ст.130-136
Кодексу законів про працю України.

Суд першої інстанції обгрунтовано не
погодився з вказаними висновками з
огляду на таке. Так, судом першої
інстанції встановлено, що бюджет
Житомирської обласної дитячої лікарні
Житомирської обласної ради
складається із загального та
спеціального фондів, що узгоджується
із вимогами статті 13 Бюджетного
кодексу України.

Складовими частинами загального фонду
бюджету позивача є всі доходи бюджету,
крім тих, що призначені для зарахування
до спеціального фонду бюджету, та всі
видатки бюджету, що здійснюються за
рахунок надходжень загального фонду
бюджету.

Доходи бюджету Житомирської обласної
дитячої лікарні Житомирської обласної
ради (включаючи власні надходження
бюджетних установ, в тому числі
надходження від плати за послуги, що
надаються позивачем згідно із
законодавством), є складовими
частинами спеціального фонду бюджету
останнього.

Пунктом 19 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р.
№228 із змінами та доповненнями,
передбачено, що спеціальний фонд
проекту кошторису передбачає зведення
показників за всіма джерелами
надходження коштів до цього фонду та
відповідними напрямами їх
використання.

В п.23 вищевказаного Порядку
зазначається, що видатки спеціального
фонду кошторису за рахунок власних
надходжень плануються у такій
послідовності: за встановленими
напрямами використання, на погашення
заборгованості установи з бюджетних
зобов'язань за спеціальним та
загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду.

Зі змісту п.2.1. Статуту, Житомирська
обласна дитяча лікарня Житомирської
обласної ради створена з метою
забезпечення висококваліфікованою
стаціонарною та поліклінічною
(консультативною) медичною допомогою
дитячого населення області із
залученням лікарів-фахівців усіх
лікувально-профілактичних установ
області та України, в т.ч. на договірній
основі. Відповідно до п.3.2. Статуту
Лікарня у своїй діяльності керується
Конституцією України, законами
України, постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України, актами
Міністерства охорони здоров'я
України, іншими нормативно -
правовими актами, рішеннями
Житомирської обласної ради та
Статутом, який затверджується Органом
управління майном за поданням обласної
державної адміністрації.

Пунктом 5.1.9. Статуту передбачено право
Лікарні здавати майно в оренду
підприємствам, установам,
організаціям, а також громадянам за
пропозицією обласної державної
адміністрації з дозволу Органу
управління майном в порядку,
встановленою Житомирською обласною
радою.

Отже, реалізуючи свої права, як суб'єкта
господарювання, протягом періоду, який
підлягав перевірці, та враховуючи
постійне недофінансування, лікарня, як
балансоутримувач, з метою отримання
додаткових коштів, необхідних для
забезпечення надання якісної
висококваліфікованої медичної
допомоги дитячому населенню області
та раціонального використання майна,
яке передане Лікарні в користування, з
дозволу власника майна, передавала
його в оренду фізичним та юридичним
особам, а також укладала інші
господарські договори (в тому числі
надання послуг для мешканців
гуртожитку та прання білизни).

Як встановлено судом першої інстанції,
доказом недофінансування лікарні в
періоді за який здійснювалась ревізія
є Зведені показники про кошторисні
видатки на 2010-2013 роки. Зокрема, із
зазначених документів вбачається, що
фінансування позивача на 2010 рік
складало 49,2 % від потреби, на 2011 рік
складало 41,5 % від потреби, на 2012 рік-47,0%
від потреби, а 2013 році-48% від потреби.

Крім того, реєстри використання коштів
по спеціальному фонду позивача за 2011-2013
роки свідчать, що кошти
використовувались для забезпечення
нормального функціонування лікарні з
метою покриття незабезпечених потреб
кошторисними видатками. Самі довідки
про кредиторську заборгованість по
спеціальному фонду позивача за 2011-2013
роки є доказом того, що позивач після
використання коштів спеціального
фонду не зміг задовольнити своїх
фінансових потреб в умовах
недофінансування.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що дії
позивача щодо включення до
спеціального фонду кошторису
надходжень від відшкодування
комунальних послуг, направлені на
забезпечення життєдіяльності установи
в умовах бюджетного дефіциту .

Зазначені дії позивача узгоджуються з
роз"ясненням Державної казначейської
служби України від 12.04.2012 р. № 17-10/925-5184,
яким передбачено, що власні
надходження бюджетних установ за
рахунок надходжень від плати за
послуги, що надаються бюджетними
установами, використовуються на
покриття витрат, пов'язаних з
організацією та наданням послуг, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю (абз.15
ч.4 ст.13 Бюджетного кодексу України).

Також, в п.2.2. Статуту, визначені
основні напрямки діяльності Лікарні,
до яких, зокрема, відноситься
застосування нових економічних
методів господарювання та інших видів
господарської діяльності, то плата за
послуги від орендарів, мешканців
гуртожитку та прання білизни може
зараховуватися на рахунки, які
призначені для зарахування до
спеціального фонду бюджету власних
надходжень.

Як зазначено в ч.4 ст.13 Бюджетного
кодексу України, власні надходження
бюджетних установ, в тому числі
позивача, як складова спеціального
фонду використовуються (з урахуванням
частини дев'ятої статті 51 цього
Кодексу) на покриття витрат, пов'язаних
з організацією та наданням послуг, що
надаються такими бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю.

Відповідно до роз'яснень Державного
казначейства України (від 11.06.2003р.
№07-04/1169-5253, 12.04.2012р. №17-10/925-5184)
відшкодування комунальних послуг
орендарями може здійснюватись як на
рахунок загального фонду кошторису так
і на рахунки спеціального фонду.

Окрім того, Інструкцією з обліку
коштів, розрахунків та інших активів
бюджетних установ, затвердженої
наказом Держказначейства України від
26.12.2003 № 242 визначено, що до бюджету
перераховуються кошти, які надходять
на відновлення касових видатків
загального фонду кошторису, проведених
у минулих бюджетних періодах. По
зазначених в акті перевірки фактах
кошти зараховані на рахунки
спеціального фонду. Перерахування
коштів спеціального фонду кошторису
до бюджету нормативними документами,
які регулюють питання бюджету, не
передбачено. Крім того, згідно зі ст.57
Бюджетного кодексу України зазначено,
що при закінчені бюджетного періоду
залишки коштів спеціального фонду не
перераховуються до бюджету, а
зберігаються на рахунках спеціального
фонду для покриття витрат у наступному
бюджетному періоді.

Як встановлено судом першої інстанції,
орендарями сплачено на початку
бюджетного року за попередній
бюджетний період, але в обліку як
орендарів так і лікарні фактичні
видатки відображені в поточному році
(згідно п.3 ст. 57 Бюджетного кодексу
України відображення даних в
бухгалтерському обліку проводиться в
тому звітному періоді, в якому
здійсненні відповідно до первинних
документів).

Разом з тим, є слушним посилання суду
першої інстанції на те, що звернувшись
до позивача виконати п.2 та п.14 вимоги
№06-04-17/8276 від 13.11.2013 р., державна
фінансова інспекція не врахувала, що
вимога в цій частині викладена у
спосіб, який унеможливлює її
виконанням.

Так, відповідно до статті 2 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" головним завданням
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах і в
організаціях, які отримують
(отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів , державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форм власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Відповідно до п.7 ст.10 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" органу державного фінансового
контролю надається право пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства. В
той же час, ст.15 Закону обумовлює, що
лише законні вимоги службових осіб
органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції служби,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до пункту 46 Порядку якщо
вжитими в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, органом служби у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Згідно із пунктом 49 Порядку у разі коли
діями чи бездіяльністю працівників
об'єкта контролю державі або
підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, орган служби
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

Отже, встановивши, що державному
підприємству завдано шкоду, управління
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

Окрім того, пунктом 50 Порядку
встановлено, що за результатами
проведеної ревізії у межах наданих
прав органи служби вживають заходів
для забезпечення: притягнення до
адміністративної, дисциплінарної та
матеріальної відповідальності винних
у допущенні порушень працівників
об'єктів контролю; звернення до суду в
інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи згідно із статтею 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Зі змісту вказаних положень
законодавства вбачається, що
відповідач здійснює фінансовий
контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, відповідач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Між тим, зміст вимоги
відповідача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Дослідивши вимоги, пред'явлені
позивачу, колегія суддів прийшла до
висновку, що вони прийняті з порушенням
вказаних вимог законодавства.

Так, зміст пунктів 2 та 4 вимоги
убачається, що відповідачем зазначено
альтернативні вказівки на усунення
порушених вимог закону. Окрім того, не
визначено коло осіб, з яких необхідно
стягнути зайво виплачені кошти, не
зазначено винних у зайвих грошових
виплатах та не зазначено в якому
порядку та розміру мають нести вказані
особи матеріальну відповідальність та
який вид відповідальності слід до них
застосувати, оскільки за змістом
частини 1 статті 132 КЗпП України
встановлено, що за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
при виконанні трудових обов'язків,
працівники, з вини яких заподіяно
шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.

Статті 133, 134 КЗпП України передбачають
випадки повної та неповної
відповідальності.

Виходячи з вищезазначеного та
враховуючи те, що невиконання вимоги
позивача є підставою для звернення до
адміністративного суду з позовом щодо
зобов'язання до її виконання, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що є неможливим
пред'являти позивачу альтернативну
вимогу, оскільки процесуальний закон
не передбачає можливості прийняття
альтернативних судових рішень.

З огляду на викладене, задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, надав
їм належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог, не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України,
для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "18" лютого
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "16" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Житомирська обласна
дитяча лікарня Житомирської обласної
ради шосе
Сквирське,6,с.Станишівка,Житомирський
район, Житомирська область,12430

3- відповідачу Державна фінансова
інспекція в Житомирській області м-н
С.П.Корольова,12,м.Житомир,10014

- ,