Справа № 805/3041/14
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 р.
Справа № 805/3041/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Кравченко Т.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Дзержинську про визнання
протиправними дій та скасування
вимоги, -

встановив:

06 березня ОСОБА_1 (далі - Позивач)
звернулася до Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (далі - Відповідач 1 або
Горлівська ОДПІ), Управління
Пенсійного фонду України в м.
Дзержинську (далі - Відповідач 2 або
УПФУ), в якому з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог просила:

- визнати неправомірними дії
Горлівської ОДПІ;

- визнати неправомірними дії УПФУ;

- скасувати вимогу Горлівської
ОДПІ від 15 січня 2014 року № Ф-11966-17 про
сплату боргу в сумі 9 837,32 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1
зазначила, що вона є пенсіонером за
віком та фізичною особою-підприємцем,
який обрав спрощену систему
оподаткування, отже вона звільнена від
сплати єдиного внеску (а.с.2-5, 19-20, 58-60).

Горлівська ОДПІ позовні вимоги не
визнала, надала письмові заперечення
проти позову, сутність яких полягала у
тому, що позивач отримує пенсію за
вислугою років, а тому підстави для
звільнення її від сплати єдиного
внеску відсутні. На цій підставі
відповідач просив відмовити у
задоволенні позову (а.с.45-46).

УПФУ свого ставлення до заявлених
позовних вимог не висловило.

Про дату, час і місце судового розгляду
сторони повідомлені належним чином з
дотриманням вимог ст.ст.33-38 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), що підтверджено
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення
(а.с.50-51).

25 квітня 2014 року через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду позивач надала
клопотання про розгляд справи за її
відсутності, вказавши, що наполягає на
задоволенні позовних вимог (а.с.36).

Відповідачі явку своїх представників в
судове засідання не забезпечили, про
причини неявки суд не повідомили.

З урахуванням наведеного та на
підставі ч.4 ст.122, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС
України розгляд справи здійснено в
письмовому провадженні на підставі
наявних у справі доказів.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що
встановлено на підставі паспорту
громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с.6).

04 січня 1996 року ОСОБА_1 звернулася до
УПФУ із заявою про призначення їй
пенсії за вислугою років (а.с.56).

З 04 січня 1996 року позивач отримувала
пенсію за вислугою років як працівник
галузі охорони здоров'я, про що
свідчать розпорядження від 02 січня 2009
року № 146072 (а.с.57) та посвідчення серії
НОМЕР_3, видане УПФУ 25 листопада 1997 року
(а.с.7).

В подальшому 24 лютого 2014 року ОСОБА_1
звернулася до УПФУ із заявою про
перерахунок пенсії у зв'язку з
переходом з одного виду пенсії на інший
(з пенсії за вислугою років на пенсію за
віком на загальних умовах) (а.с.54).

З 24 лютого 2014 року позивач отримує
пенсію за віком на загальних умовах, що
підтверджено розпорядженням від 03
березня 2014 року № 146072 (а.с.55).

Договір про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
ОСОБА_1 не укладався, про що свідчить
видана УПФУ довідка від 12 травня 2014
року № 3099/08 (а.с.53).

ОСОБА_1 зареєстрована у якості фізичної
особи-підприємця Виконавчим комітетом
Дзержинської міської ради Донецької
області 30 травня 2007 року, про що до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
внесений запис за номером 2 002177,
що підтверджено свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_4 (а.с.8) та
даними ресурсу «Пошук відомостей в
ЄДР» державного підприємства
«Інформаційно-ресурсний центр»
(а.с.12-13).

З 01 червня 2007 року позивач перебувала
на обліку в УПФУ за реєстраційним
номером 05-13-11-4070 (а.с.41-43).

З 06 червня 2007 року як платник податків
позивач перебуває на обліку у
Дзержинському відділенні Горлівської
ОДПІ за № 5895 (а.с.41-43).

З 01 січня 2012 року ОСОБА_1 перебуває на
спрощеній системі оподаткування -
єдиному податку, що встановлено на
підставі витягу з «Реєстру платників
єдиного податку» (а.с.9) та висновку
Дзержинського відділення Горлівської
ОДПІ від 09 квітня 2014 року № 868/7/05-05-17-013
(а.с.40).

01 жовтня 2013 року УПФУ та ОСОБА_1
здійснили звіряння розрахунків зі
слати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

За даними УПФУ станом на 01 січня 2013 року
у позивача обліковувалася переплата з
єдиного внеску в сумі 15,42 грн., за 2011 рік
позивачу нарахований єдиний внесок в
сумі 1 698,23 грн., за 2012 рік - 4 572,42 грн., за
2013 рік - 2 388,06 грн.

Як наслідок, за даними УПФУ станом на 01
жовтня 2013 року у позивача існувала
недоїмка зі сплати єдиного внеску в
сумі 8 643,29 грн., що відображено в акті
звірення взаємних розрахунків від 01
жовтня 2013 року, який позивач підписала
із зауваженнями, вказавши, що заперечує
проти факту нарахування їй єдиного
внеску (а.с.10).

15 січня 2014 року Дзержинське відділення
Горлівської ОДПІ сформувало вимогу про
сплату боргу (недоїмки) за № Ф-11966-17,
згідно з якою станом на 31 жовтня 2013 року
у позивача наявна заборгованість зі
сплати єдиного внеску в сумі 9 837,32 грн.
(недоїмка зі сплати єдиного внеску за
відсутності штрафів та пені) (а.с.11).

До спірної вимоги включена недоїмка зі
сплати єдиного внеску в сумі 8 643,29 грн.,
яка існувала у позивача станом на 01
жовтня 2013 року та передана від УПФУ (за
період з серпня 2011 року по ІІ квартал 2013
року), а також нарахована в
автоматичному режимі недоїмка зі
сплати єдиного внеску за ІІІ квартал 2013
року в сумі 1 194,03 грн., а разом - 9 837,32 грн.

Вказані обставини підтверджені
висновком Дзержинського відділення
Горлівської ОДПІ від 09 квітня 2014 року №
868/7/05-05-17-013 (а.с.40), даними облікової
картки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 за 2013 рік (а.с.44), карткою
особового рахунку платника єдиного
внеску за період з 01 серпня 2013 року по 31
жовтня 2013 року (а.с.52) та письмовими
поясненнями УПФУ від 29 квітня 2014 року №
2827/02 (а.с.51а).

Ухвалою від 12 травня 2014 року причини
пропуску позивачем строку звернення до
адміністративного суду в частині
позовних вимог про скасування вимоги
про сплату боргу (недоїмки) визнані
поважними.

Вирішуючи справу по суті, до спірних
правовідносин суд застосовує
нижченаведені норми права.

Ст.3 Конституції України визначено, що
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства, крім іншого, є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні
ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку, що передбачено ч.3 ст.2 КАС
України.

Отже, вирішуючи по суті
публічно-правовий спір, суд має
перевірити відповідність оскаржуваних
вимоги та рішення критеріям, наведеним
в ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначені
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 08
липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464 фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
є платниками єдиного внеску.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 7
липня 2011 року № 3609-VI, який набув
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування в газеті «Голос України»
від 05 серпня 2011 року № 188, а саме з 06
серпня 2011 року, ст.4 Закону № 2464
доповнена ч.4 наступного змісту: «Особи,
зазначені у п.4 ч.1 цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

Зазначеною нормою визначені дві умови
звільнення фізичної особи-підприємця,
який обрав спрощену систему
оподаткування, від сплати єдиного
внеску: наявність статусу пенсіонера
за віком або інваліда та факт отримання
відповідно до закону пенсії або
соціальної допомоги. Тобто критерієм
звільнення від сплати єдиного внеску
разом із фактом отримання пенсії, є
наявність у особи, яка обрала спрощену
систему оподаткування, статусу
пенсіонера за віком, що встановлюється
відповідно до умов, визначених законом,
зокрема, досягнення певного віку.

Згідно з правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною в рішенні у справі № 1-7/99 за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення ч.1
ст.58 Конституції України (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) 9 лютого 1999
року № 1-рп/99: «В регулюванні суспільних
відносин застосовуються різні способи
дії в часі нормативно-правових актів.
Перехід від однієї форми регулювання
суспільних відносин до іншої може
здійснюватися, зокрема, негайно
(безпосередня дія), шляхом перехідного
періоду (ультраактивна форма) і шляхом
зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у ч.1 ст.58
Конституції України, за якою дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Аналізуючи дію в часі ч.4 ст.4 Закону №
2464, суд приходить до висновку, що з 06
серпня 2011 року фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільнені від
сплати єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV
(далі - Закон № 1058) пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом; пенсія -
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом, а
також зазначає, що умови призначення
пенсії за віком визначені ст.26 цього
Закону.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Ч.1 ст.9 Закону № 1058 визначено, що
відповідно до цього Закону за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Як встановлено судом, з 04 січня 1996 року
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначена пенсія
за вислугою років, (позивач досягла
49-річного віку та мала загальний
(повний) стаж 29 років, стаж роботи у
галузі охорони здоров'я - 25 років).

Нарахування єдиного внеску позивачу
здійснено за період з серпня 2011 року по
третій квартал 2013 року, на початок
цього періоду ОСОБА_1 досягла 63-річного
віку.

Ст.26 Закону № 1058 (в редакції до 08 липня
2011 року), передбачала, що особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення чоловіками 60 років,
жінками - 55 років та наявності
страхового стажу не менше п'яти років.

Ст.26 Закону № 1058 (в редакції після 08
липня 2011 року), встановлено, що особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

До досягнення віку, встановленого
абзацом першим цієї статті, право на
пенсію за віком мають жінки 1961 року
народження і старші після досягнення
ними такого віку: 55 років - які
народилися до 30 вересня 1956 року
включно; 55 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1956 року по 31
березня 1957 року; 56 років - які
народилися з 1 квітня 1957 року по 30
вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1957 року по 31
березня 1958 року; 57 років - які
народилися з 1 квітня 1958 року по 30
вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1958 року по 31
березня 1959 року; 58 років - які
народилися з 1 квітня 1959 року по 30
вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1959 року по 31
березня 1960 року; 59 років - які
народилися з 1 квітня 1960 року по 30
вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1960 року по 31
березня 1961 року; 60 років - які
народилися з 1 квітня 1961 року по 31
грудня 1961 року.

Наведене зумовлює висновок, що на час
виникнення спірних правовідносин
ОСОБА_1 досягла пенсійного віку як за
умовами, передбаченими ст.26 Закону № 1058
як в редакції до 08 липня 2011 року, так і в
чинній редакції.

Зважаючи на те, що позивач досягла
пенсійного віку, передбаченого ст.26
Закону № 1058, отримує пенсію та є
фізичною особою-підприємцем, який
обрав спрощену систему оподаткування,
в розумінні ч.4 ст.4 Закону № 2464 з 01 січня
2012 року (дата переходу на спрощену
систему оподаткування) вона належить
до категорії осіб, звільнених від
сплати єдиного внеску, а тому не
зобов'язана нараховувати, обчислювати
та сплачувати єдиний внесок, а також
надавати звіт про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску.

За цих обставин ОСОБА_1 може бути
платником єдиного внеску виключно за
умови добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, однак докази
укладання ОСОБА_1 договору про
добровільну участь у
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванні суду не надані.

Посилання відповідача 1 на те, що
позивач отримує такий вид пенсії як
пенсію вислугою років, як на підставу
для відмови у задоволенні позовних
вимог, суд вважає таким, що не
ґрунтується за законі, з огляду на
наступне.

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України, висловленою у постанові
від 15 квітня 2014 року у справі № 21-59а14,
фізичні особи-підприємці, яким
призначено пенсію за вислугу років
відповідно і які обрали спрощену
систему оподаткування, не звільняються
від сплати за себе єдиного внеску на
підставі ч.4 ст.4 Закону № 2464. Тобто, від
сплати за себе єдиного внеску
звільняються лише ті фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування і є пенсіонерами
за віком.

Судом встановлено, що на час виникнення
спірних правовідносин ОСОБА_1
отримувала такий вид пенсії як пенсія
за вислугою років.

Водночас, станом на серпень 2011 року
позивач досягла 63-річного віку, тобто
мала статус «пенсіонера за віком» у
зв'язку з досягненням віку,
встановленого ст.26 Закону № 1058.

Як зазначалося вище, однією з умов
звільнення особи від сплати єдиного
внеску за ч.4 ст.4 Закону № 2464 є факт
отримання нею пенсії. При цьому
звільнення від сплати єдиного внеску
законодавець не пов'язував з
конкретним видом пенсійного
забезпечення, яке отримує особа (пенсія
за віком, пенсія за вислугою років
тощо), а тому факт отримання ОСОБА_1
впродовж спірного періоду такого виду
пенсії як пенсія за вислугою років, не
спростовує висновку суду про
належність позивача до осіб, які
звільнені від сплати єдиного внеску як
пенсіонера за віком.

З урахуванням наведеного суд дійшов
висновку, що вимога про сплату боргу
(недоїмки) від 15 січня 2014 року за №
Ф-11966-17, сформована Дзержинським
відділенням Горлівської ОДПІ, підлягає
визнанню протиправною та скасуванню,
оскільки до неї включена недоїмка зі
сплати єдиного внеску за період з
серпня 2011 року по ІІІ квартал 2013 року,
тобто за період впродовж якого позивач
була звільнена від сплати єдиного
внеску на підставі ч.4 ст.4 Закону № 2464.

З приводу позовних вимог про визнання
неправомірними дій УПФУ, які полягали у
нарахуванні позивачу єдиного внеску за
період з серпня 2011 року по ІІ квартал 2013
року, суд відзначає наступне.

Виходячи із завдань адміністративного
судочинства, судовий захист права може
бути здійснений лише у разі його
порушення рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Оспорювані дії відповідача 2
безпосередніх правових наслідків для
позивача у вигляді виникнення, зміни чи
припинення її прав чи обов'язків не
мали, а тому окремої оцінки суду не
потребують.

Те саме стосується дій відповідача 1
щодо нарахування єдиного внеску за ІІІ
квартал 2013 року та у формуванні вимоги
про сплату боргу (недоїмки) від 15 січня
2014 року № Ф-11966-17.

Правові наслідки для позивача мала
вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15
січня 2014 року № Ф-11966-17, а тому належним
та ефективним способом захисту
порушених прав позивача є визнання
протиправною та скасування цієї
вимоги.

Як наслідок, позовні вимоги про
визнання неправомірними дій
відповідачів задоволенню не
підлягають.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено, що передбачено
ч.3 ст.94 КАС України.

ОСОБА_1 документально підтверджені
судові витрати по сплаті судового
забору в розмірі 255,78 грн., в тому числі
182,70 грн. - 10% ставки судового збору за
позовні вимоги майнового характеру та
73,08 грн. - судовий збір за немайнові
вимоги.

З урахуванням часткового задоволення
позовних вимог на користь ОСОБА_1 з
Державного бюджету України підлягають
присудженню 182,70 грн.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, Управління Пенсійного фонду
України в м. Дзержинську про визнання
протиправними дій та скасування вимоги
- задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Горлівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області (Дзержинське
відділення) про сплату боргу (недоїмки)
від 15 січня 2014 року № Ф-11966-17.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) судові витрати по сплаті
судового забору в сумі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова прийнята, складена і
підписана у нарадчій кімнаті 12 травня
2014 року.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.