Справа № 820/12042/13-а
Суддя: Піскун В.О.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 травня 2014 р.
№ 820/12042/13-а

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Піскун В.О.,

при секретарі судового засідання -
Мараєвій О.В.,

за участі:

представника позивача - Долошко А.О.,

представника відповідача - Гаспарян
А.Н.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Приватного підприємства "ЗБК
Буддеталь" до Нововодолазької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Приватне підприємство "ЗБК
Буддеталь" (далі - ПП "ЗБК Буддеталь")
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить суд скасувати податкове
повідомлення - рішення Нововодолазької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
№ від 08.11.2013р. на суму 21565,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що не погоджується з
оскаржуваним податковим повідомленням
- рішенням та висновками акту перевірки
податкового органу від 30.10.2013 року
№7/20-20-22-08/36528826, на підставі яких
прийняте оскаржуване рішення. Позивач
вважає, що при веденні ним
господарської діяльності було
дотримано всіх вимог чинного
законодавства України, зокрема п. 201.10
ст. 201, п.п. 198.2 та 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України. При цьому, позивач
вважає, що ним правомірно було включено
до складу податкового кредиту за
вересень 2013 року суму податку на додану
вартість згідно податкової накладної
№16 від 19.08.2013 року на загальну суму ПДВ -
13657,89 грн., оскільки право включення до
податкового кредиту суми ПДВ за цією
накладною у нього існує протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної. Крім того,
позивач зазначив, що ним було помилково
включено до складу податкового кредиту
за вересень 2013 року суми податку на
додану вартість за податковими
накладними №66 від 27.08.2013 року та №69 від
28.08.2013 року на загальну суму ПДВ - 3593,97
грн., у зв'язку з чим ним було подано до
відповідача уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість. Таким чином, позивач
вважає, що відповідачем безпідставно
збільшено суму грошового зобов'язання,
що підлягає сплаті в бюджет на 3593,97 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
вважає його необґрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню. При цьому
посилався на те, що висновками акту
перевірки ПП "ЗБК Буддеталь"
встановлено, що в порушення п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України та п. 21
розділу ІІІ Порядку заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
25.11.2011 № 1492, до податкового кредиту
серпня 2013 року позивачем було включено
без заяви зі скаргою на ТОВ «Українська
Металургічна компанія» та ТОВ
«Промтест» (додаток 8 до декларації)
податкову накладну № 16 від 19.08.2013 року,
та податкові накладні №66 від 27.08.2013
року, №69 від 28.08.2013 року, які не
відповідають даним Єдиного реєстру
податкових накладних, на загальну суму
17251,86 грн. Таким чином, податковий орган
вважає, що оскаржуване податкове
повідомлення - рішення є правомірним та
не підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
зібрані у справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ПП "ЗБК Буддеталь"
діє на підставі Статуту (а.с. 8-17),
зареєстровано 27.01.2010 року та є
платником податку на додану вартість,
що підтверджується випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та
свідоцтвом про реєстрацію платника
податку на додану вартість №100270911 (а.с.
18-19).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було проведено невиїзну
камеральну перевірку даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість ПП "ЗБК
Буддеталь" за вересень 2013 року, за
наслідками якої складений акт від
30.10.2013 року №7/20-20-22-08/36528826 (а.с. 20-25).

За наслідками проведеної перевірки
встановлено порушення п. 201.10 ст. 201, п.п.
198.2 та 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, а саме завищення суми
податкового кредиту та заниження суми,
що підлягає сплаті до бюджету, у
розмірі 17251,86 грн.

На підставі зазначених висновків акту
перевірки, 08.11.2013 року відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № на суму
21565,00 грн., у тому числі за основним
платежем - 17252 грн., за штрафними
санкціями - 4313 грн. (а.с. 27).

Зі змісту акту перевірки від 30.10.2013 року
№7/20-20-22-08/36528826 вбачається, що підставою
для прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення стали
встановлені в ході перевірки обставини
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту за вересень 2013
року суму ПДВ у загальному розмірі 17251,86
грн. за податковою накладною №16 від
19.08.2013 року (сума ПДВ - 13657,89 грн.), яка
виписана ТОВ «Українська Металургічна
компанія» в серпні 2013 року, без подання
додатку №8 до податкової декларації за
серпень 2013 року; а також за податковими
накладними №66 від 27.08.2013 року та №69 від
28.08.2013 року (загальна сума ПДВ - 3593,97
грн.), які виписані ТОВ «Промтест» та
вже були включені позивачем до складу
податкового кредиту серпня 2013 року.

Щодо віднесення позивачем до складу
податкового кредиту за вересень 2013
року суму ПДВ у розмірі 13657,89 грн. за
податковою накладною №16 від 19.08.2013
року, яка виписана ТОВ «Українська
Металургічна компанія» в серпні 2013
року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України у разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

З аналізу вищезазначених норм
випливає, що суб'єкт господарювання,
який є платником податку на додану
вартість має право включити до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних в будь-який
момент протягом 365 календарних днів з
дати виписки податкової накладної.

Відповідно до п. 210.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Відповідно до абз.11 п. 210.10 статті 201
Податкового кодексу України у разі
відмови продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно рахунку №СФ-1746 від 19.08.2013 року ПП
"ЗБК Буддеталь" здійснило оплату ТОВ
«Українська Металургічна компанія» за
арматуру на загальну суму 81947,35 грн., у
тому числі ПДВ 20% - 13657,89 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№798 від 19.08.2013 року (а.с. 28). У свою чергу,
ТОВ «Українська Металургічна
компанія» видало позивачу податкову
накладну №16 від 19.08.2013 року на загальну
суму 81947,35 грн., у тому числі ПДВ 20% - 13657,89
грн. (а.с. 29).

Зазначену податкову накладну
позивачем відображено в реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних підприємства за вересень 2013
року (а.с. 37-46).

Суму ПДВ по зазначеній вище податковій
накладній позивачем віднесено до
податкового кредиту вересня 2013 року, що
підтверджується даними податкової
декларації з ПДВ за вересень 2013 року з
розшифровокю податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів (а.с. 32-36), тобто в межах
передбачених законом 356 календарних
днів. Разом з податковою декларацією, в
якій відображено суму ПДВ за спірною
податковою накладною, позивачем надано
податковому органу додаток 8 «Заяву про
відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних)» та копію
платіжного доручення №798 від 19.08.2013
року (а.с. 47-48, 59).

Суд не погоджується з твердженням
відповідача щодо несвоєчасного
подання позивачем заяви про відмову
постачальника надати податкову
накладну, а саме не в звітному періоді,
в якому відбувався факт сплати
постачальнику за товар та факт виписки
податкової накладної, що призвело до
неправомірного формування податкового
кредиту по спірній податковій
накладній, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виняток із цього загального правила
встановлено абз. 11 п. 210.10 статті 201
Податкового кодексу України. В такому
разі слід керуватися нормою абз. 3 п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України,
відповідно до якої у разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму ПДВ на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов
висновку, що покупець мав право на
включення суми ПДВ до складу
податкового кредиту вересня 2013 року за
податковою накладною, виписаною в
серпні 2013 року, а тому збільшення
позивачу грошового зобов'язання в цій
частині є необґрунтованим та
безпідставним, а тому позовні вимоги в
частині скасування податкового
повідомлення-рішення № від
08.11.2013р. в розмірі 17072,50 грн., у тому числі
за основним платежем - 13658 грн., за
штрафними санкціями - 3414,50 грн.,
підлягають задоволенню.

Щодо віднесення позивачем до складу
податкового кредиту за вересень 2013
року суму ПДВ у розмірі 3593,97 грн. за
податковими накладними №66 від 27.08.2013
року та №69 від 28.08.2013 року, які виписані
ТОВ «Промтест» та вже були включені
позивачем до складу податкового
кредиту серпня 2013 року, суд зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується позивачем, податкові
накладні №66 від 27.08.2013 року та №69 від
28.08.2013 року, які виписані ТОВ
«Промтест», були включені позивачем до
складу податкового кредиту серпня 2013
року та вересня 2013 року.

Керуючись приписами п. 50.1 ст. 50
Податкового кодексу України, позивачем
було подано до відповідача засобами
електронного зв'язку уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок та розшифровку податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів за звітний період
- вересень 2013 року, що підтверджується
квитанціями №2 від 05.11.2013 року (а.с. 49-54).

08.11.2013 року позивачем було отримано
лист відповідача №1310/10/20-20-15/28 від 05.11.2013
року про відмову у прийнятті
зазначеного уточнюючого розрахунку та
розшифровки податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів.

Не погодившись з такими діями
відповідача позивач оскаржив їх до
суду.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 25.02.2014 року
по справі №820/12722/13-а у задоволенні
адміністративного позову ПП "ЗБК
Буддеталь" до Нововодолазької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання протиправними дії
відповідача щодо відмови ПП "ЗБК
Буддеталь" в неприйнятті зазначеного
уточнюючого розрахунку та розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовлено (а.с. 87-89).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вказане судове рішення набрало
законної сили.

Отже, правомірність дій податкового
органу щодо неприйняття зазначеного
уточнюючого розрахунку та розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів не
підлягає доказуванню при розгляді
даної справи.

Рішення податкового органу про відмову
у прийнятті зазначеної податкової
звітності №1310/10/20-20-15/28 від 05.11.2013 року
позивачем не оскаржувалось.

З урахуванням викладеного, суд
погоджується з висновками податкового
органу про завищення позивачем суми
податкового кредиту вересня 2013 року та
заниження суми, що підлягає сплаті до
бюджету, по податковим накладним №66
від 27.08.2013 року та №69 від 28.08.2013 року, які
виписані ТОВ «Промтест» та вже були
включені позивачем до складу
податкового кредиту серпня 2013 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
збільшення позивачу грошового
зобов'язання за податковим
повідомленням-рішенням № від
08.11.2013р. в розмірі 4492,50 грн, у тому числі
за основним платежем - 3594 грн., за
штрафними санкціями - 898,50 грн. є
правомірним та обґрунтованим, а тому
позовні вимоги в частині скасування
оскаржуваного рішення в розмірі 4492,50
грн. не підлягають задоволенню.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу
відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст. ст. 94, 160, 161, 162, 163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Харківський окружний
адміністративний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного
підприємства "ЗБК Буддеталь" до
Нововодолазької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити
частково.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення Нововодолазької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області № від 08.11.2013р.
в частині збільшення суми грошового
зобов'язання Приватного підприємства
"ЗБК Буддеталь" з податку на додану
вартість в розмірі 17072,50 грн., у тому
числі за основним платежем - 13658,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 3414,50 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови виготовлено
19.05.2014 року.

Суддя
Піскун В.О.