Справа № 806/39/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"15" травня 2014 р.
Справа № 806/39/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Сидорук Р.М. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"27" лютого 2014 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Марконті" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів
України у Житомирській області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року задоволено позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Марконті".

Визнано нечинними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 26.12.2013року № та №
.

В апеляційній скарзі Житомирська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду та прийняти
нову - про відмову у задоволенні
позовних вимог. Зокрема, апелянт
посилається на те, що висновки суду
першої інстанції не узгоджуються з
обставинами, встановленими під час
перевірки.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обгрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що за
результатами планової виїзної
документальної перевірки ТОВ
"Марконті" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства, за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 р., перевірки дотримання вимог
законодавства по єдиному соціальному
внеску, за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р.
складено акт від 06.12.2013 р. за №
3671/22-01/36269783 (а.с.17-60), яким зафіксовано
порушення товариством вимог:

- п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті
чого підприємством занижено податок на
прибуток на загальну суму 264087,00 грн., в
тому числі по періодам:

2012 рік - 264087,00 грн.;

- п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК
України, в результаті чого
підприємством занижено податок на
додану вартість на загальну суму 273021,00
грн. в тому числі: за лютий-грудень
2012року.

26 грудня 2013 року, на підставі акту
перевірки, Житомирською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Житомирській області
прийнято податкові
повідомлення-рішення :

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 409532,00 грн., в
тому числі 270321,00 грн. основний платіж,
136511,00 грн. штрафні (фінансові) санкції
(а.с. 61) ;

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 396131,00 грн., в тому
числі 264087,00 грн. основний платіж 132044,00
грн. штрафні (фінансові) санкції (а.с. 62).

Перевіряючи законність та
правомірність винесення спірних
податкових повідомлень-рішень, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що позивач формував валові витрати та
податковий кредит на підставі
податкових накладних, отриманих від
контрагентів, та у зв'язку з оплатою цим
підприємствам вартості поставлених
ними товарів, що відповідає наведеним
вимогам законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з вказаним висновком,
виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
підставою для винесення податкового
повідомлення-рішення від 26.12.2013року №
, яким підприємству збільшено
суму грошового зобов"язання з податку
на додану вартість у розмірі 409532грн.
стало те, що позивачем при віднесенні
до складу податкового кредиту ПДВ з
вартості придбаних сировини та товарів
від постачальників, по яким не було
доведено їх використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, що на думку
податкового органу є порушенням
п.198.3,п.198.6 ст.198, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України.

Зокрема, податковий орган посилався на
те, що ТОВ " Медіа-Трейд" відповідно до
договору поставки від 09.12.2010року № ДГ -
0000097 було отримано комп"ютерну техніку
та комплектуючі на загальну суму
63096,12грн. в т.ч. ПДВ 10516,02грн. відповідно
до податкових накладних. Перевіркою
встановлено, що отримані видаткові
накладні на придбання ТМЦ від ТОВ
"Медіа-Трейд" оформлені з порушенням -
не містять реквізитів, обов"язковість
заповнення яких передбачено чинним
законодавством, а саме: не розшифровано
підписи та не вказано посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарських операцій і правильність
їх оформлення, тобто не можливо
ідентифікувати даних осіб та визначити
чи є вони працівниками підприємства.
Крім того, ТОВ " Марконті" не надано для
перевірки документи щодо
підтвердження доставки даних товарів, (
товарно-транспортних накладних,
шляхових листів).

Суд першої інстанції, перевіряючи
зазначені обставини, обгрунтовано з
ними не погодився з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що на підставі усної
домовленості позивач придбавав у ТОВ
"Медіа - трейд" товарно- матеріальні
цінності, а саме компьютерну техніку (
тюнери, модулі пам"яті, клавіатури та
ін.)

На підтвердження виконання зобов"язань
позивачем надано до матеріалів справи:
картки рахунку по контрагенту ТОВ
"Медіа-Трейд" №6852, які підтверджують
бухгалтерський облік придбання та
оплати за придбання ТМЦ ( а.с. 69-85).,
податкові накладні, видаткові накладні
та платіжні доручення (а.с.86-142).

Окрім того, на підтвердження факту
використання придбаних
товарно-матеріальних цінностей в
господарській діяльності
підприємством надано акти
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення ) основних засобів, акти
списання та картки обліку малоцінних
та швидкозношувальних предметів (а.с.
149-171).

Також, в судовому засіданні при
досліджені витягів з журналу
реєстрації доручень (а.с. 143-148)
встановлено, що за перевіряємий період
підприємством надавалися доручення на
отримання у ТОВ "Медіа Трейд"
товарно-матеріальних цінностей
працівникам ТОВ "Марконті", а саме:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Отже висновки податкового органу щодо
відсутності документів які
підтверджують факт транспортування
даних товарів до позивача та
використання їх в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності не знайшли свого
підтвердження.

Так само, не відповідають фактичним
обставинам справи і посилання
податкового органу на те, що отримані
видаткові накладні на придбання ТМЦ
від ТОВ "Медіа-Трейд" оформлені з
порушенням - не містять реквізитів,
обов"язковість заповнення яких
передбачено чинним законодавством, а
саме: не розшифровано підписи та не
вказано посади осіб, відповідальних за
здійснення господарських операцій і
правильність їх оформлення, тобто не
можливо ідентифікувати даних осіб та
визначити чи є вони працівниками
підприємства.

Зі змісту видаткових накладних, які
долучено до матеріалів справи та
досліджено судом першої інстанції
зазначені первинні документи
оформлені належним чином та в повному
обсязі.

З приводу віднесення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
по взаємовідносинам з ПП "ВТК Лукас"
судом першої інстанції встановлено, що
посилання податкового органу на
порушення, допущені позивачем не
знайшли свого підтвердження.

Так, в акті перевірки зазначено, що
отримані видаткові накладні на
придбання ТМЦ від ПП "ВТК Лукас"
оформлені з порушенням - не містять
реквізитів, обов"язковість заповнення
яких передбачено чинним
законодавством, а саме: не
розшифрований підпис продавця товару,
не вказано посади особи,
відповідальних за здійснення
господарських операцій і правильність
їх оформлення, тобто не можливо
ідентифікувати особу, яка продавала
(відвантажила) товарно-матеріальні
цінності та неможливо визначити чи є ця
особа працівником підприємства.

Надані до перевірки товарно
-транспортні накладні, згідно яких
здійснювалась доставка товарів від ПП
"ВТК Лукас" для ТОВ " Марконті", також, не
містять реквізитів, обов"язковість
заповнення яких передбачено чинним
законодавством, а саме: не
розшифрований підпис особи, що
дозволила відпуск товару, відсутній
підпис водія та його прізвище в
ініціалами, не вказано посади особи -
працівника ТОВ "Марконті", що одержав
товар.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що ТОВ " Марконті" в
періоді, що перевірявся від ПП "ВТК
Лукас" отримувало кондитерські вироби.

Виконання договірних відносин
позивача з ПП "ВТК Лукас"
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними № 142 від
08.10.2012 р. (а.с. 186), № 498 від 29.10.2012 р. (а.с. 190),
№ 497 від 29.10.2012 р. (а.с. 193), № 62 від 05.11.2012 р.
(а.с. 197), № 332 від 19.11.2012 р. (а.с. 201), № 60 від
05.11.2012 р. (а.с. 206), № 1212-036 від 03.12.2012 р. (а.с.
210), № 1212-145 від 10.12.2012 р. (а.с. 214), № 1212-278
від 17.12.2012 р. (а.с. 218), № 1212-425 від 24.12.2012 р.
(а.с. 222), товаро-транспортними
накладними (а.с. 187, 191, 194, 198, 203, 207, 211, 215,
219, 223), податковими накладними (а.с. 188, 192,
195, 199, 204, 208, 212, 216, 220, 224, 226), платіжними
дорученнями на проведення розрахунків
(а.с. 189, 196, 200, 205, 209, 213, 217, 221, 225).

З огляду на викладене, позивачем
правомірно віднесено до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
вказаних господарських операціях. Такі
дії ТОВ "Марконті" узгоджуються з
вимогами ст.14, ст.198 ПК України.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 цього Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.10. статті 201
вказаного Кодексу податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, відповідно до пункту 201.4.
статті 201 ПК України податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Відповідно до п.198.6. статті 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинні
документи, тобто податкові, видаткові
накладні, рахунки, довіреності, акти
виконаних робіт, акти прийому -
передачі товарів, робіт, послуг
оформлені на паперових носіях та при
наявності таких обов'язкових
реквізитів: назва документа (форми);
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильності її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як встановлено судом першої інстанції,
всі первинні документи, які були надані
податковому органу під час перевірки,
відповідали вимогам Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Так само, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що ПК
України не ставить в залежність
виникнення у платника податку на
додану вартість права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання, а тому
посилання відповідача на порушення,
які допущені контрагентом позивача, є
безпідставними.

Виходячи з практики Європейського Суду
з прав людини, у разі наявності у
державних органів інформації про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 року у справі
"Інтерсплав проти України").

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку, не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентами.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про протиправність
податкового повідомлення-рішення від
26.12.2013 року № .

Доводи апеляційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують та не
містять фактів невірного застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування судового рішення у
названій частині відсутні.

Також, суд апеляційної інстанції не
вбачає підстав для скасування судового
рішення в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 26.12.2013року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов"язання
з податку на прибуток в розмірі
396131,00грн., в тому числі 264087,00грн.
основний платіж та 132044грн. штрафні
санкції.

З матеріалів справи убачається, що
підставою для винесення спірного
рішення стали висновки податкового
органу про те, що при віднесенні ТОВ
"Марконті" до складу витрат вартість
отриманих кондитерських виробів від
ПП "ВТК Лукас", позивачем порушено пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, оскільки до
складу витрат віднесено витрати, по
яким в ході перевірки підприємством не
доведено факт пов'язаності вказаних
витрат з веденням господарської
діяльності підприємства та які на
момент закінчення перевірки не
підтвердженні відповідними належно
оформленими первинними документами,
обов"язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського та податкового обліку.

Суд першої інстанції обгрунтовано не
погодився з такими висновками,
виходячи з наступного.

Згідно з п.138.1. ст.138 ПК України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається, відповідно
до п.138.8. ст.138 ПК України, з витрат, прямо
пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Відповідно до п.138.2. ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді.

Відповідно до пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 ПК
України, до складу прямих матеріальних
витрат включається вартість сировини
та основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Згідно з підпунктом 139.1.9. пункту 139.1.
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Виходячи з приписів зазначених
правових норм та обставин, які
встановлено судом першої інстанції,
факт придбання ТМЦ від ПП "ВТК Лукас"
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами, а
саме: видатковими накладними,
податковими накладними, банківськими
платіжними документами на проведення
розрахунків та товарно-транспортними
накладними ( а.с. 172-225), а тому витрати,
пов'язані з оплатою придбаного у ПП "ВТК
Лукас" товару, правомірно включені
позивачем до складу валових витрат.

Посилання податкового органу на те, що
позивачем не підтверджено
транспортування товару від "ВТК Лукас",
оскільки товаро-транспортні накладні
оформлено неналежним чином не
впливають на правомірність дій
позивача по формуванню витрат.

Зі змісту товаро-транспортних
накладних убачається, що
транспортування товару до позивача
проводилося ПП "ВТК Лукас" , а тому
позивачем не включалоися транспортні
витрати до витрат.

Окрім того, зі змісту
товаро-транспортних накладних можна
ідентифікувати товар, який
доставлявся, його кількість та особу,
яка транспортувала та приймала
згаданий товар, який в послідуючому
було використано позивачем в
господарській діяльності.

Як зазначалося вище, всі первинні
документи відповідають вимогам Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, дослідив
наявні докази, надав їм належну оцінку
та прийняв законне та обґрунтоване
рішення, підстави для скасування якого
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "27" лютого
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "16" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Товариство з обмеженою
відповідальністю "Марконті" вул.
Металістів,7,м.Житомир,10001

3- відповідачу Житомирська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міністерства
доходів України у Житомирській
області пл.Перемоги,2,м.Житомир,10014

- ,