Справа № 806/5104/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/800/66619/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,розглянувши в
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Житомирської митниці
Міністерства доходів і зборів України
на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 05 грудня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лайт Ф" до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Житомирській області,
Житомирської митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправним та скасування рішення,
стягнення коштів,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лайт Ф" звернулось до
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Житомирській області, Житомирської
митниці Міністерства доходів і зборів
України з позовом про визнання
протиправним та скасування рішення
Житомирської митниці Міністерства
доходів і зборів України про
коригування митної вартості товарів
від 02 квітня 2013 року № 101060000/2013/300291/2 та
стягнення з Державного бюджету України
13 927 грн 52 коп. надмірно сплачених
митних платежів.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2013
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
митниця звернулась з касаційною
скаргою, в якій просила їх скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

В запереченнях позивач просив залишити
скаргу без задоволення, а оскаржувані
рішення - без змін.

Відповідно до частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що позивач в межах
зовнішньоекономічного контракту від 9
січня 2013 року № 4-09/01-13 на підставі
митної декларації (МД-2) № 101060000/2013/005124/2
від 29 березня 2013 заявив до митного
оформлення товар, вартість якого
визначена за першим методом - ціною
договору.

На підтвердження заявленої митної
вартості товару позивачем, окрім
зовнішньоекономічного контракту,
надано наступні документи:
специфікацію до контракту № 1 від 9
січня 2013 року; інвойс від 9 січня
2013 року № DC2012098Х-1; комерційну
пропозицію б/н від 09 січня 2013 року;
договір на транспортно-експедиційне
обслуговування від 12 березня 2012 року №
1-12/03-12; транспортний рахунок від 19
лютого 2013 року № VAT 01/SHI/02/2013; платіжне
доручення № 108 від 20 лютого 2012 року про
оплату транспортно-експедиційних
послуг; прайс - лист від виробника б/н
від 09 січня 2013 року; пакувальний лист
б/н від 09 січня 2013 року; сертифікат про
походження товару № ССРІТ 122801157 від 26
лютого 2013 року; коносамент NGBLEG1301085L від
25 січня 2013 року; експортну декларацію
країни відправлення від 26 січня 2013 року
№ 19829421; каталог продукції;
платіжне доручення № 121 від 5
березня 2013 року про оплату за товар
постачальнику.

Митницею на поданій позивачем
декларації митної вартості здійснено
відмітку про необхідність подання
додаткових документів.

На вимогу митниці позивачем додатково
надано експортну ВМД країни продавця,
страховий поліс, прайс-лист на різні
моделі навантажувачів, розрахунок ціни
(калькуляцію), бухгалтерські,
банківські, митні та розрахункові
документи щодо попередніх продажів
аналогічних товарів на території
України, здійсненні позивачем та
іншими суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності.

Рішенням митниці № 101060000/2013/300291/2 від 02
квітня 2013 року скориговано вартість
товару за резервним методом.

Не погоджуючись з рішенням митниці,
позивач звернувся з цим позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, щодо обґрунтованості
позову.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
встановлено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частинами першою, другою статті 52 МК
України встановлено, що заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно з частинами першою, другою
статті 53 МК України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53
Кодексу у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Частиною четвертою статті 53 МК України
визначено, що у разі якщо митний орган
має обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів,
зазначених у частинах другій та третій
цієї статті, подає (за наявності) такі
документи: виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;
розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно із частиною першою статті 54
Кодексу контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55
МК України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

За частиною першою статті 58 Кодексу
метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень
щодо прав покупця (імпортера) на
використання оцінюваних товарів, за
винятком тих, що: а) встановлюються
законом чи запроваджуються органами
державної влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до частини другої статті 58
МК України метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Із системного аналізу вимог вказаних
статей колегія суддів приходить до
висновку, що у випадку виникнення
сумніву щодо правильності зазначених
відомостей митний орган може
витребувати, а декларант зобов'язаний
надати додаткові докази, які б їх
спростовували. Доводи митниці повинні
бути мотивовані тим, що: наявні
розбіжності в наданих для митного
оформлення документах; заявлені данні
не піддаються обчисленню та не
підтверджують ціну товару, тощо. Якщо
подані документи не усунуть такі
неточності, митниця має право
відмовити в митному оформленні товару
за першим методом та самостійно
визначити митну вартість товару,
використовуючи послідовно шість
методів, передбачених МК України.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів, що надані для
митного оформлення документи не
містять розбіжностей, які б впливали на
ціну товару, а їх данні піддаються
обчисленню та підтверджують ціну
товару.

При цьому, не знайшли свого
підтвердження під час касаційного
провадження протилежні доводи митниці
щодо відсутності в пакувальному листі
відомостей про дату
зовнішньоекономічного контракту, а в
коносаменті - відомостей про особу, з
якою було укладено договір про
транспортно-експедиційне
обслуговування.

Судами встановлено, що в пакувальному
листі зазначено номер інвойсу DC2012098х-1
із зазначенням номеру контракту №
4-09/01-13 та датою 09 січня 2013 року. При
цьому дата, зазначена в пакувальному
листі, та дата контракту збігається.
Також на підтвердження того, що даний
пакувальний лист виданий для
здійснення постачання товару щодо
виконання зазначеного контракту, є
дані, зазначені в інвойсі DC2012098х-1 від 09
січня 2013 року. Так найменування товару
та його кількість у пакувальному листі
співпадає з найменуванням товару та
його кількістю у інвойсі.

Крім того, відповідно до статті 53 МК
України, пакувальний лист не
відноситься до переліку документів,
обов'язкових для подання митним
органам для визначення митної вартості
товарів.

Що стосується не зазначення в
коносаменті відомостей про особу, з
якою було укладено договір про
транспортно-експедиційне
обслуговування, то судами встановлено,
що згідно з договором про
транспортно-експедиційне
обслуговування № 1-12/03-12 від 12 березня
2012 року, між компанією OOO DTA
SHIPPING та ТОВ "Лайт Ф" укладено даний
договір, який регулює відносини щодо
організації і
транспортно-експедиційного
обслуговування товарів замовника за
його заявками. Відповідно до вказаного
договору DTA SHIPPING забезпечила пошук
агента щодо доставки товару, а саме:
компанію - LOGISTIC LTD, яка від імені
вантажовідправника фактично здала
вантаж перевізнику і уклала договір на
морське перевезення з перевізником
Legende Logisnics Co, Ltd, тому DTA LOGISTIC LTD і
зазначений у відповідній графі
коносаменту, відповідно до п. 3 ст. 1
Конвенції Організації Об'єднаних націй
про морське перевезення вантажів 1978
року. Як вбачається з коносаменту та
рахунку- фактурі від 19 лютого 2013 року,
товар, зазначений у інвойсі DC2012098х-1 та
Специфікації 1, кількістю 15 пакетів та
масою Брутто 8943 кг, відправлено
продавцем - Компанією "WUYI WANLONG MACHINERI
MANUFACTURING CO., LND" Китай в контейнері
EISU1684000/40'GP/EMCDLJ8362 покупцю, через агента DTA
LOGISTIC LTD, який фактично передав товар
перевізнику Legende Logisnics Co, Ltd.

Крім того, судами вичерпно спростовано
посилання митниці на суттєві
відмінності між рівнем заявленої
позивачем митної вартості та вартістю
товару на схожий (аналогічний) товар,
яка міститься у Єдиній автоматизованій
інформаційній системі Державної
митної служби України.

Так, зазначена система відповідно до
приписів МК України носить
інформаційний характер і не є сама по
собі підставою для відмови у визнанні
задекларованої митної вартості
декларантом, оскільки така підстава
для коригування не передбачена ст. 55 МК
України і не викладена в ст. VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
(ГАТТ 1947) та в Угоді про застосування
ст. VII ГАТТ (1994 року).

Відповідно до наказу МФУ № 598 від 24
травня 2012 року, яким затверджено форму
рішення про коригування митної
вартості, допускається посилання на
використання інформаційної системи
ДМСУ тільки при визначенні митної
вартості відповідно до ст. ст. 59, 60 та 64
МК України із зазначенням номера та
дати митної декларації, яка взята за
основу для визначення митної вартості
оцінюваних товарів, з поясненнями щодо
зроблених коригувань обсягу партії
ідентичних, подібних товарів, умов
поставки, комерційних умов тощо, що в
порушення зазначеного наказу не
зроблено митним органом в
оскаржуваному рішенні про коригування
митної вартості товару.

Наведене свідчить, що нижчий рівень
митної вартості імпортованого товару,
в порівнянні з задекларованим раніше,
сам по собі не може розцінюватися як
заниження позивачем митної вартості, і
не є перешкодою для застосування
першого методу визначення митної
вартості товару, а також не може бути
достатньою підставою для відмови у
здійсненні митного оформлення товару
за першим методом визначення його
митної вартості.

Щодо не надання позивачем всіх
витребуваних митницею документів, то
судами обґрунтовано відхилено такі
заперечення проти позову, оскільки під
час проведення митного контролю
позивачем одночасно з поданням МД для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів митному органу надано
всі необхідні документи, які
підтверджують дійсну ціну товару.

Оскільки викладені в оскаржуваному
рішенні митниці сумніви щодо
правильності зазначених позивачем
відомостей є необґрунтованими, то
вимоги про витребування у позивача
додаткових документів і відмова у
митному оформленні через їх ненадання
є безпідставними.

Щодо доводів касаційної скарги, то
приписами ч. 2 ст. 71 КАС України
обов'язок доказування правомірності
прийняття свого рішення покладено на
суб'єкта владних повноважень.

Між тим доводами касаційної скарги не
спростовано висновків судів про
недоведеність митницею правомірності
прийнятого рішення.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування судових
рішень, прийнятих у повній
відповідності з чинним законодавством
України.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Житомирської митниці
Міністерства доходів і зборів України
відхилити, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 23
жовтня 2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 05 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: