Справа № 826/6288/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі
15 травня 2014 року м.
Київ № 826/6288/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Кармазін О.А.,
ознайомившись з позовною заявою та
доданими до неї матеріалами
ОСОБА_1до Голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справпро визнання нечинним рішення та
зобов'язання прийняти рішення, а також
стягнення коштів на відшкодування
завданої шкоди,-В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до
голови Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, в якому просить:
1) визнати нечинним рішення відповідача
щодо позбавлення конституційних прав і
основних прав та свобод людини і
2) зобов'язати відповідача прийняти
рішення негайно відновити
конституційні права і основні права та
свободи людини і громадянина, дев'яти
громадян України;

3) стягнути кошти на відшкодування
шкоди, завданої незаконними рішеннями,
діями або бездіяльністю в розмірі 3 429
882,20 грн.

Відповідно до п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 107 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує, чи належить позовну заяву
розглядати в порядку
адміністративного судочинства та чи
немає інших підстав для повернення
позовної заяви, залишення її без
розгляду або відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно частини 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Основними ознаками правовідносин, з
яких виникають публічно-правові спори,
є підпорядкованість одного учасника
публічно-правових відносин іншому -
суб'єкту владних повноважень та участь
у публічно-правовому спорі з однієї
сторони суб'єкта, наділеного владними
повноваженнями, який здійснює владні
управлінські функції, при цьому ці
функції та повноваження повинні
здійснюватись цим суб'єктом саме у тих
правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суб'єкт владних
повноважень - орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою
суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій саме у тих
правовідносинах, у яких виник спір.
Якщо суб'єкт у спірних правовідносинах
не здійснює вказаних управлінських
функцій щодо іншого учасника спору, то
такий спір не є адміністративним
спором у розумінні Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В даному випадку, з аналізу змісту
позовної заяви та доданих до неї копій
заяв про перегляд, у т.ч. Верховним
Судом України, раніше прийнятих
судових рішень у цивільній справі,
вбачається, що доводи позивача по суті
зводяться до незгоди з процесуальними
діями та рішеннями суддів, які
вчинені/прийняті відносно вирішення
питань про перегляд судових рішень,
допуску його скарг позивача до
розгляду Верховним Судом України та
невжиттям, у зв'язку з цим, Головою суду
заходів впливу на процесуальну
діяльність суддів щодо прийняття ними
позитивних для позивача рішень.

Таким чином, позивач оскаржує до
адміністративного суду не дії, рішення
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, які пов'язані з
управлінськими функціями, а рішення,
які стосуються здійснення правосуддя
відповідно до визначеного законом
порядку.

В контексті наведеного суд зазначає, що
згідно положень статей 126, 129
Конституції України судді при
здійсненні правосуддя незалежні і
підкоряються лише закону. Вплив на них
у будь-який спосіб забороняється.
Рішення суду і відповідно дії чи
бездіяльність суддів у питаннях
здійснення правосуддя оскаржується
лише в порядку, визначеному
законодавством про судочинство.

Так, рішенням Конституційного суду від
23 травня 2001 року 6-рп/2001 по справі N 1-17/2001
визначено, що відповідно до частини
першої статті 124 Конституції України
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. При здійсненні
правосуддя судді незалежні і
підкоряються лише закону (частина
перша статті 129 Конституції України).
Виключно законами України
визначаються судоустрій і судочинство.
Порядок здійснення правосуддя
регламентується відповідним
процесуальним законодавством України.
Процесуальні акти і дії суддів, які
стосуються вирішення питань
підвідомчості судам спорів, порушення
і відкриття справ, підготовки їх до
розгляду, судовий розгляд справ у
першій інстанції, в касаційному і
наглядовому порядку та прийняття по
них судових рішень належать до сфери
правосуддя і можуть бути оскаржені
лише в судовому порядку відповідно до
процесуального законодавства України.
Позасудовий порядок оскарження актів
дій суддів, які стосуються здійснення
правосуддя, неможливий.

Разом з цим, Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року № 6 «Про деякі питання, що
виникають у судовій практиці при
прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів» встановлено, що у розумінні
положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7 і
9 статті 3, статті 17, частини 3 статті 50
Кодексу адміністративного судочинства
України суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Зі змісту наведених положень
вбачається, що рішення суду і
відповідно дії або бездіяльність
суддів у питаннях здійснення
правосуддя (пов'язані з визначенням
підвідомчості спорів, підготовкою,
розглядом справ у судових інстанціях,
зверненням рішення до виконання)
можуть оскаржуватись у встановленому
законом апеляційному та касаційному
порядку, а не шляхом їх оскарження до
суду першої інстанції, оскільки це
порушувало б конституційний принцип
незалежності суддів і заборону
втручання у вирішення справи
незалежним судом.

Виключне право перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з процесуальним
законодавством. Оскарження у будь-який
спосіб судових рішень, діяльності
судів і суддів щодо розгляду та
вирішення справи поза передбаченим
процесуальним законом порядком у
справі не допускається (п. 10 Постанови
Пленуму ВСУ "Про незалежність судової
влади" від 13 червня 2007 року8).

Таким чином, суддя (суд) як особа (орган),
що здійснює правосуддя, не може бути
відповідачем або іншою особою, яка бере
участь у справі. Заяви та скарги,
спрямовані на притягнення судді (суду)
як відповідача, не підлягають розгляду
в суді, оскільки в законі передбачено
інший механізм усунення помилок і
недоліків, допущених при здійсненні
правосуддя.

Отже, у розумінні положень частини 1
статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті
17, частини 3 статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди та судді, у т.ч. голова суду, при
розгляді ними (суддями відповідного
суду, яким є голова) цивільних,
господарських, кримінальних,
адміністративних справ та справ про
адміністративні правопорушення не є
суб'єктами владних повноважень, які
здійснюють владні управлінські
функції, і не можуть бути відповідачами
у справах про оскарження їх рішень, дій
чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з
розглядом судових справ.

Відтак, враховуючи наведене у
сукупності, суд приходить до висновку,
що заявлені позивачем вимоги до голови
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ не підлягають розгляду у судах у
зв'язку з відсутністю
публічно-правових відносин, на які
поширюється юрисдикція
адміністративного суду.

Крім того, суд вважає за необхідне
звернути увагу позивача на положення ч.
2 ст. 21 Кодексу адміністративного
судочинства.

Так, ч. 2 ст. 21 КАС України встановлено,
що вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Отже, в даному випадку, також не
вбачається за можливе розгляд позовної
вимоги стосовно відшкодування шкоди у
формі стягнення з відповідача грошових
коштів, адже єдиною та безумовною
підставою для розгляду вимоги про
відшкодування шкоди є заявлення її до
суб'єкта владних повноважень в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно правовий спір.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя
відмовляє у відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Виходячи з наведеного у сукупності,
суддя приходить до висновку, що в
даному випадку позов не підлягає
розгляду у судах у зв'язку з
відсутністю правовідносин, на які
поширюється юрисдикція судів України,
а отже у відкритті провадження в
адміністративній справі слід
відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109, ст. 160, ст. 165
Кодексу адміністративного судочинства
України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті
провадження в адміністративній справі.

2. Копію ухвали направити позивачу.

3. Попередити позивача, що позовні
матеріали будуть йому надіслані
супровідним листом рекомендованим
поштовим відправленням із зворотною
розпискою про їх одержання після
спливу терміну для оскарження ухвали
про відмову у відкритті провадженні в
адміністративній справі.

4. У випадку оскарження ухвали позовні
матеріли будуть скеровані до
апеляційної інстанції разом з
апеляційною скаргою.

5. Роз'яснити позивачу, що повторне
звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом, щодо якого
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

Ухвала набирає законної сили у порядку,
встановленому в ст. 254 та може бути
оскаржена до Київського апеляційного
адміністративного суду у порядок та
строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
О.А. Кармазін