Справа № 2а/1770/2131/12
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року м. Київ
К/800/18356/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Суддів
Рецебуринського Ю.Й. (доповідача),

Ємельянової В.І.,

Олексієнка М.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової служби у Рівненській
області, правонаступником якої є
Головне управління Міндоходів у
Рівненській області, на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 7 вересня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 12 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Державної податкової
служби у Рівненській області (далі - ДПС
у Рівненській області) про скасування
наказу, стягнення коштів та моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з адміністративним позовом, в
подальшому уточненим, в якому просив:
скасувати наказ голови ДПС у
Рівненській області від 24 квітня 2012
року №33-о «Про звільнення ОСОБА_3»;
поновити на роботі в ДПС у Рівненській
області на посаді головного державного
податкового ревізора-інспектора
відділу організації перевірок
фінансових установ, контролю за
операціями у сфері ЗЕД управління
податкового контролю; стягнути кошти в
розмірі середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку з 24 квітня 2012
року по 27 червня 2012 року в сумі 6072 грн 89
коп. та моральну шкоду, що складається з
розміру середньоденного заробітку - 141
грн 23 коп. на день, з дня звільнення з
роботи по дату винесення рішення по
суті судом першої інстанції.

Позов обґрунтовує тим, що
звільняючи його із займаної посади у
зв'язку із скороченням чисельності
працівників, відповідач порушив вимоги
трудового законодавства, оскільки не
врахував переважне право позивача на
залишення на роботі та одночасно з
попередженням про звільнення не
запропонував іншу посаду в ДПС у
Рівненській області.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 7 вересня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
наказ ДПС у Рівненській області від 24
квітня 2012 року №33-о «Про звільнення
ОСОБА_3». Поновлено ОСОБА_3 на посаді
головного державного податкового
ревізора-інспектора відділу
організації перевірок фінансових
установ, контролю за операціями у сфері
ЗЕД управління податкового контролю
Державної податкової служби у
Рівненській області. Зобов'язано ДПС у
Рівненській області виплатити ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог. Вважає, що суди безпідставно
задовольнили позовну вимогу про
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, оскільки позивачем
було використано право на отримання
державних коштів з Рівненського
міського центру зайнятості, пов'язаних
з безробіттям та одноразової допомоги
на розвиток підприємницької
діяльності, що в свою чергу виключає
право на отримання заробітної плати за
час вимушеного прогулу.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що 20 жовтня 2011 року
Державною податковою службою України,
у зв'язку з прийняттям постанови
Кабінету Міністрів України від 21
вересня 2011 року №981 «Про утворення
територіальних органів Державної
податкової служби» та для забезпечення
ефективної організації роботи
територіальних органів Державної
податкової служби, видано наказ №72
«Про реорганізацію окремих
територіальних органів Державної
податкової служби».

На виконання зазначеного наказу 26
жовтня 2011 року ДПА в Рівненській
області видано наказ №302 «Про
реорганізацію ДПА в Рівненській
області».

1 грудня 2011р року адміністрація ДПА в
Рівненській області попередила ОСОБА_3
про наступне звільнення із займаної
посади головного державного
податкового ревізора-інспектора
відділу контролю за фінансовими
установами та операціями у сфері ЗЕД
ДПА в Рівненській області, на підставі
пункту 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП України).

ДПС у Рівненській області розпочала
діяльність як територіальний орган
Державної податкової служби України з 1
лютого 2012 року, згідно з наказом від 1
лютого 2012 року №1 «Про початок
діяльності».

З 31 січня 2012 року по 20 квітня 2012 року
позивач перебував на лікуванні, що
підтверджується листками
непрацездатності серії АВУ №487669 від 31
січня 2012 року, серії АВУ №462028 від 13
лютого 2012 року, серії АВБ №143259 від 27
лютого 2012 року, серії АВБ №143411 від 19
березня 2012 року, серії АВУ №954360 від 2
квітня 2012 року серії АВУ №449443 від 12
квітня 2012 року.

22 лютого 2012 року ОСОБА_3, перебуваючи на
лікуванні, звернувся до ДПА в
Рівненській області із надісланою
поштою письмовою заявою, яка містила
прохання повідомити письмово про те,
яку посаду йому запропоновано в ДПС у
Рівненській області у зв'язку з
реорганізацією ДПА в Рівненській
області.

Листом від 1 березня 2012 року №2256/04-120 ДПС
у Рівненській області повідомила
позивача про те, що після виходу з
лікарняного йому слід прибути в сектор
персоналу ДПС у Рівненській області
для врегулювання питань, викладених у
листі від 22 лютого 2012 року.

26 березня 2012 року відповідачем
було запропоновано ОСОБА_3 посаду
головного спеціаліста відділу
адміністративно-господарського
забезпечення ДПС у Рівненській
області. Від вказаної посади позивач
відмовився.

Наказом голови ДПС у Рівненській
області від 24 квітня 2012 року №33-о
ОСОБА_3 головного державного
податкового ревізора-інспектора
відділу контролю за фінансовими
установами та операціями у сфері ЗЕД
ДПА в Рівненській області звільнено з
роботи у зв'язку з реорганізацією ДПА в
Рівненській області і скороченням
штатної чисельності згідно з пунктом 1
частини 1 статті 40 КЗпП України, з
виплатою вихідної допомоги у розмірі
середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 40
КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках, зокрема, змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Статтею 42 КЗпП України встановлено, що
при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається: 1) сімейним - при
наявності двох і більше утриманців; 2)
особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;
3) працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації; 4) працівникам,
які навчаються у вищих і середніх
спеціальних учбових закладах без
відриву від виробництва; 5) учасникам
бойових дій, інвалідам війни та особам,
на яких поширюється чинність Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»; 6)
авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій; 7)
працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання; 8) особам з числа
депортованих з України, протягом п'яти
років з часу повернення на постійне
місце проживання до України; 9)
працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Як встановлено судами, ДПА в
Рівненській області була
реорганізована шляхом перетворення в
ДПС у Рівненській області, що
супроводжувалося скороченням штатної
чисельності працівників (кількість
штатних посад ДПА в Рівненській
області на 2012 рік складала 264, кількість
штатних посад ДПС у Рівненській
області на 2012 рік - 235).

Про наступне вивільнення у зв'язку зі
скороченням штатної чисельності
позивача було персонально попереджено
1 грудня 2011 року, тобто не пізніше ніж за
два місяці до звільнення, як того
вимагає стаття 49-2 КЗпП України. Разом з
цим, іншу посаду у ДПС у Рівненській
області позивачу було запропоновано
лише 26 березня 2012 року - за 29 днів до
звільнення (24 квітня 2012 року) та за
спливом двохмісячного терміну, а не
одночасно з попередженням про
звільнення, що є порушенням вимог
вказаної норми КЗпП України.

Також, як встановлено судами та
вбачається з трудової книжки позивача,
свідоцтв про народження дітей серії
НОМЕР_1, серії НОМЕР_2, серії НОМЕР_3,
свідоцтв про підвищення кваліфікації
позивача, особових карток форми №П-2ДС
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, рішення
Рівненського районного суду
Рівненської області від 2 грудня 2009
року у справі №2-771/09, розпорядження
державного виконавця від 6 травня 2010
року №31-3969/10, довідок ДПС у Рівненській
області від 9 липня 2012 року №05-25/157 та
від 9 липня 2012 року №05-25/156 про розмір
аліментів, бланків щорічних оцінок
виконання державними службовцями
посадових обов'язків і завдань,
атестаційних листів, характеристик
вказаних працівників, позивач за
наявності рівних умов продуктивності
праці та кваліфікації має переважне
право на залишення на роботі перед
ОСОБА_4 (як особа з тривалішим
безперервним стажем у даній установі)
та перед іншими зазначеними
працівниками (як особа, що має трьох
утриманців).

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що правильними є висновки
судів, що звільняючи позивача із
займаної посади, відповідач вказаним
обставинам значення не надав, чим
порушив вимоги КЗпП України.

Враховуючи правила частини 2 статті 235
КЗпП України, суд першої інстанції, а з
ним погодився і суд апеляційної
інстанції, правильно зобов'язав
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу середній заробіток за час
вимушеного прогулу, з вирахуванням сум
виплаченої йому вихідної допомоги та
грошової компенсації за невикористану
відпустку.

Щодо вимоги позивача про стягнення
моральної шкоди, то суд погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо відмови в її задоволенні,
оскільки, ОСОБА_3 не надано належних
доказів на підтвердження вказаної
вимоги.

Посилання відповідача на факт
отримання позивачем допомоги по
безробіттю та одноразової допомоги для
організації безробітним
підприємницької діяльності, не
спростовує перебування позивача у
період отримання таких виплат у
вимушеному прогулі.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують вказаних висновків
судів попередніх інстанцій.

Згідно з частиною 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
відхилити.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 7 вересня
2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 12 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
Ю.Й. Рецебуринський

В.І. Ємельянова

М.М. Олексієнко