Справа № 2а-17143/11/2670
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/78909/12

К/800/72991/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А.,при секретарі
Луцак А.В.розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційні скарги
Державної виконавчої служби України та
Головного управління юстиції у місті
Києві на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2012 року

у справі № 2а-17143/11/2670

за позовом: ОСОБА_5

до: Головного управління
юстиції у м. Києві,

Державної виконавчої
служби України

треті особи Начальник Головного
управління юстиції у місті Києві
Семерга Сергій

Ілліч,

Начальник відділу
державної виконавчої служби
Дарницького районного

управління юстиції у м.
Києві Ярушевська Ірина Ігорівна

про визнання незаконним і
скасування наказу № 2035/03 від 20 жовтня
2011 року

та поновлення на роботі

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_5 звернулась до суду з
адміністративними позовом до
Головного управління юстиції у м.
Києві, Державної виконавчої служби
України, в якому, з урахуванням
уточнень, просила визнати
протиправними дії (бездіяльність) та
рішення в.о. начальника Головного
управління юстиції у м. Києві в частині
притягнення її до дисциплінарної
відповідальності шляхом оголошення
доган наказами начальника ГУЮ у м.
Києві від 15 червня 2011 № 123/05, від 20
жовтня 2011 року № 202/05, від 20 жовтня 2011
року №203/05; визнати протиправними дії
(бездіяльність) та рішення в.о.
начальника Головного управління
юстиції у м. Києві в частині
притягнення до дисциплінарної
відповідальності шляхом звільнення з
посади згідно із наказом начальника
ГУЮ у м. Києві від 20 жовтня 2011 року №
2035/03; скасувати зазначені накази;
зобов'язати Державну виконавчу службу
України поновити позивача на посаді
заступника начальника управління -
начальника відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
або на аналогічній посаді, якщо назву
посади буде змінено у зв'язку з
реорганізацією та внести відповідні
записи (зміни у записи) у трудову книжку
та інші персональні та облікові
документи, що стосуються проходження
державної служби щодо поновлення на
роботі та стягнути з Головного
управління юстиції у м. Києві
середньомісячну зарплатню за весь час
вимушеного прогулу, починаючи з 20
жовтня 2011 року по день поновлення на
роботі (призначення на посаду).

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
травня 2012 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_5
задоволено частково. Постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 29 травня 2012 року скасовано.
Адміністративний позов задоволено
частково. Визнано дії Головного
управління юстиції у м. Києві в частині
притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної
відповідальності шляхом звільнення з
посади заступника начальника
управління - начальника відділу
державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві згідно із наказом
начальника Головного управління
юстиції у м. Києві від 20 жовтня 2011 року
№ 2035/03 протиправними. Скасовано наказ
начальника Головного управління
юстиції у м. Києві від 20 жовтня 2011 року
№ 2035/03 про звільнення ОСОБА_5. Поновлено
ОСОБА_5 на посаді начальника відділу
Державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві. Зобов'язано Головне
управління юстиції у м. Києві
нарахувати та виплатити ОСОБА_5
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 21 жовтня 2011 року по 15
листопада 2012 року. У решті позову
відмовлено.

Державна виконавча служба України та
Головне управління юстиції у місті
Києві в касаційній скарзі, вказуючи на
допущені судом апеляційної інстанції
порушення вимог матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору, просить
скасувати постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2012 року та залишити в
силі постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
травня 2012 року у

Заслухавши суддю-доповідача,сторін, що
беруть участь у справі, обговоривши
доводи касаційної скарги та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач з 5 жовтня 1987 року
працювала в системі органів
Міністерства юстиції, має 11 ранг
державного службовця.

З 7 лютого 2007 року ОСОБА_5 обіймала
посаду заступника начальника
управління - начальника відділу
державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції в м. Києві, а згідно наказу від
20 жовтня 2011 року №2035/03 її було
звільнено з посади на підставі пункту 3
статті 40 КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків покладених на неї трудовим
договором.

Правовий статус позивача, у тому числі
підстави припинення служби,
врегульовано законами України «Про
державну виконавчу службу»та «Про
державну службу».

Так, стаття 10 Закону України «Про
державну службу» передбачені основні
обов'язки державних службовців до яких
відносяться забезпечення ефективної
роботи та виконання завдань державних
органів відповідно до їх компетенції,
безпосереднє виконання покладених на
них службових обов'язків, своєчасне і
точне виконання рішень державних
органів чи посадових осіб,
розпоряджень і вказівок своїх
керівників, сумлінне виконання своїх
службових обов'язків.

Стаття 30 названого Закону серед
підстав для припинення державної
служби передбачає, як загальні -
визначені Кодексом законів про працю
України (надалі також - КЗпП) та і
спеціальні - визначені цим Законом.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП
України трудовий договір може бути
розірвано в разі систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо раніше до нього застосовувалися
заходи дисциплінарного стягнення.

Частиною 2 статті 147 КЗпП України
встановлено, що за кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. Заходами стягнення є догана
і звільнення (частина 1 статті 147 КЗпП
України).

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
пункті 22 постанови від 6 листопада 1992
року № 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясовувати, у чому
конкретно проявилося порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за підпунктами 3, 4,
7, 8 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за
пунктом 3 статті 40 КЗпП України суд
повинен з'ясовувати, чи передував
безпосередньо звільненню
дисциплінарний проступок, за який не
застосовувалися інші заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення, та чи можна вважати його
вчинення систематичним невиконанням
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 23 зазначеної
постанови, за передбаченими пунктом 3
частини 1 статті 40 КЗпП України
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок, вчинений
після застосування до нього
дисциплінарного чи громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку. У
таких випадках ураховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або не зняті достроково (статті 151 КЗпП
України), і ті громадські стягнення, які
застосовані до працівника за порушення
трудової дисципліни відповідно до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення не минуло більше одного
року.

Отже, законодавством передбачено, що
підставою звільнення може бути лише
безпосереднє порушення трудової
дисципліни чи невиконання працівником
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку, за наявності застосованого
й такого, що не втратив юридичної сили
за давністю або не знятого заходу
дисциплінарного чи громадського
стягнення, а не фактична наявність
сукупності застосованих заходів
дисциплінарного стягнення.

Проте, як встановлено судами
попередніх інстанцій, наказ про
звільнення позивача винесений
відповідачем того самого дня, що і
накази про притягнення її до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани за неналежне виконання
службових обов'язків, виявлені під час
виконання управлінням державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві доручення
Міністерства юстиції України від 15
грудня 2009 рку№ 25-1/80 щодо підготовки
узагальненої інформації стану
реалізації арештованого державними
виконавцями майна - наказ від 20 жовтня
2011 року №202/05 та під час аналізу стану
дотримання органами державної
виконавчої служби м. Києва статті 30
Закону України «Про виконавче
провадження»- наказ від 20 жовтня 2011
року №203/05.

Відповідачами не зазначено за яке саме
порушення трудової дисципліни до
позивача застосовано такий захід
дисциплінарного стягнення як
звільнення, коли таке порушення мало
місце та у чому саме воно полягало.

Зазначене свідчить про те, що до
позивача одночасно за два проступки
застосовано три заходи
дисциплінарного стягнення.

З огляду на викладене, юридично
правильним є висновок суду апеляційної
інстанції про те, що вимоги ОСОБА_5 щодо
визнання протиправними дій Головного
управління юстиції у м. Києві в частині
притягнення до дисциплінарної
відповідальності шляхом звільнення з
посади згідно із наказом начальника
ГУЮ у м. Києві від 20 жовтня 2011 року №
2035/03, скасування названого наказу та
поновлення на посаді підлягають
задоволенню.

Доводи касаційних скарг висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалене по справі рішення суду
апеляційної інстанції є законним і
обґрунтованим, а зазначена в
касаційних скарзах позиція не
знаходить свого підтвердження за
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційні
скарги залишити без задоволення, а
рішення суду апеляційної інстанції
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційні скарги Державної виконавчої
служби України та Головного управління
юстиції у місті Києві залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко