Справа № 2а/1770/350/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/57367/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії: Лосєва А.М., Бившевої
Л.І., Шипуліної Т.М.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби

на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
20.03.2012

та ухвалу
Житомирськогоапеляційногоадміністрат
ивного суду від 29.08.2012

у справі № 2а/1770/350/2012

за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції
у м. Рівному Рівненської області
Державної податкової служби

про визнання протиправним та
скасуванняподатковогоповідомлення-рі
шення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 20.03.2012,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29.08.2012,
адміністративний позов задоволено,
визнанопротиправними та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби від 29.08.2011 № .

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати судові рішення
та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу відповідача, в яких
наводить доводи законності та
обґрунтованості оскаржуваних судових
рішень.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що представниками
податкового органу проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за грудень 2010 року, за
результатами якої 15.08.2011 складено акт №
17-119/НОМЕР_2 (надалі акт).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів підпунктів 7.4.1, 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», що
призвело до завищення податкового
кредиту за грудень 2010 року в сумі 244 996,76
грн.

На підставі акта відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення від
29.08.2011 № , яким визначено позивачу
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 306 246,25
грн., у т.ч. 244 997,00 грн. - основного
платежу та 61 249,25 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій.

Судами встановлено, що у жовтні - грудні
2010 року позивач придбав у ТОВ
«Інвестиційний простір»
паливно-мастильні матеріали.

Даний факт підтверджується наявними у
справі копіями накладних: № 26 від 22.10.2010
(дизельне пальне в кількості 33,36547 м3 та
бензин А-95 в кількості 8 м3, загальною
вартістю 259 720,24 грн.), №231 від 09.12.2010
(бензин А-76 в кількості 41,924 м3, бензин А-92
в кількості 44 м3, бензин А-95 в кількості
45 м3та дизельне пальне в
кількості45,4196м3, загальною вартістю 1 210
260,25 грн.).

Розрахунки з постачальником за
паливно-мастильні матеріали проведено
шляхом перерахування коштів на його
розрахунковий рахунок, що
підтверджується копіями виписок по
рахунку позивача.

Придбаний у ТОВ «Інвестиційний
простір» товар після підписання
накладних передавався, на підставі
актів приймання-передачі (копії наявні
у справі),позивачу, який у той же день,
на підставі актів приймання-передачі,
передавав його уповноваженому
представнику ТОВ «Інвестиційний
простір» на зберігання згідно
договорів від 01.10.2010 та від 17.12.2010 за
адресами: нафтобаза «Мізоч» - ТОВ
«Облагротехсервіс» та м.Рівне, провул.
Робітничий, 5 -ДП «Авіаком Рівне»
відповідно.

Технічні можливості ТОВ
«Інвестиційний простір» здійснювати
зберігання паливно-мастильних
матеріалів підтверджено, долученими до
матеріалів справи: копією договору від
29.09.2010, укладеного між ТОВ
«Інвестиційний простір» та ТОВ
«Західенергоресурс»,згідно умов якого
останнє надавало послугиз приймання,
транспортування цистерн та зберігання
паливно-мастильних матеріалів на
нафтобазі «Мізоч»;копією договору
відповідального зберігання,
укладеного між ТОВ
«Західенергоресурс» та ТОВ
«Облагротехсервіс»; копією договору
відповідального зберігання від 17.12.2010,
укладеного між ТОВ «Інвестиційний
простір» та ДП «Авіаком Рівне».

Транспортування паливно-мастильних
матеріалів з місця їх зберігання до АЗС
позивача заадресами: АДРЕСА_1,
підтверджується копіями договорів про
надання позивачу транспортних послуг
ФОП ОСОБА_5 та товарно-транспортними
накладними.

Крім того, за результатами вказаних
господарських операцій, контрагентом
видано позивачуподаткові накладні №
101022004 від 22.10.2010 та №03 від 09.12.2010.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт і
послуг), вартість яких відноситься до
складу витрат виробництва (обігу).
Право на нарахування податкового
кредит виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп. 7.2.6 цього Закону). У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Судами встановлено, що податковий
кредит позивача за грудень 2010 року
сформовано на підставі виписаних ТОВ
«Інвестиційний простір» податкових
накладних. Вказані документи
відповідають вимогам Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженогонаказом Державної
податкової адміністрації України № 165
від 30.05.1997, що зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за
№233/2037 (який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин).

Надані позивачем копії первинних
документів підписані відповідальними
посадовими особами та скріплені
печатками юридичних осіб, крім того,
містять інші відомості та реквізити,
наявність яких визнана обов'язковою
для первинного документу в розумінні
частини другої статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні».

Крім того, на момент проведення
господарських операцій контрагент
позивача перебував у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців та мав
статус платника податку на додану
вартість.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку
щодо правомірності сформованого
податкового кредиту, оскільки наведені
вище первинні документи чітко
відображають реальність господарських
операцій, які були здійсненні між
позивачем та його контрагентом.

Що стосується доводів відповідача про
нікчемність спірних операцій, то у
справі відсутні докази на
підтвердження того, що діяльність
позивача була спрямована на здійснення
операцій, пов'язаних з податковою
вигодою.

А відтак, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
обґрунтованими висновки судів
попередніх інстанцій, якими визнано
протиправними та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби від 29.08.2011 № .

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних судових рішень, судами
першої та апеляційної інстанцій були
порушені норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової службизалишити без
задоволення.

2. Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 20.03.2012та
ухвалу
Житомирськогоапеляційногоадміністрат
ивного суду від 29.08.2012у справі №
2а/1770/350/2012залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236- 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис)Т.М.
Шипуліна