Справа № 551/474/14-а
Суддя: Сиволап Д. С.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 551/474/14-а
Суддя Шишацького районного суду
Полтавської області Сиволап Д.С.
розглянувши одноособово, в порядку
скороченого провадження, в приміщенні
суду с. Шишаки Шишацького району
Полтавської області адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Шишацькому
районі про зобов'язання провести
перерахунок грошового утримання судді
Позивач звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Шишацькому районі в якому просить суд,
визнати неправомірною відмову
відповідача щодо здійснення
перерахунку довічного грошового
утримання судді у відставці,
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Шишацькому районі
здійснити перерахунок і виплату
щомісячного довічного грошового
утримання позивача - судді у відставці,
в розмірі встановленому положеннями ч.
3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» виходячи з розміру
суддівської винагороди, визначеної у
довідках Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Полтавській області від
06.12.2013 № 2353, з 01 грудня 2013 року,
зобов'язати відповідача виплати
недоплачену заборгованість за
результатами перерахунку за весь
період недоплат з 01 грудня 2013 року по
день фактичного перерахунку.
Відповідач 14.05.2014 надіслав до суду свої
письмові заперечення щодо позову,
вважаючи його безпідставним та
посилаючись на відсутність
законодавчо визначених підстав для
здійснення відповідного перерахунку.
Також вважає, що відповідний
перерахунок довічного грошового
утримання судді може бути здійснений з
дати відповідного звернення позивача,
а не з 01.12.2013 року (а.с 17-18).
Оцінивши повідомлені позивачем та
відповідачем обставини, дослідивши
матеріали справи, керуючись ч. 4 ст. 183-2
КАС України, вважаю достатніми
підстави для прийняття рішення в
скороченому провадженні без
проведення судового засідання.
Проаналізувавши положення чинного
законодавства України, яке регулює
дані правовідносини, в органічному
поєднанні з матеріалами
адміністративної справи приходжу до
висновку про необхідність задоволення
позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Згідно зі ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. У
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди,
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставах, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
У відповідності до ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституції та законами
При винесенні рішення суд виходить із
того, що згідно ст. 126 Конституції
України незалежність і недоторканість
суддів гарантуються Конституцією і
Законами України. Матеріальне
забезпечення суддів, в тому числі
суддів у відставці, та гарантії їх
соціального захисту є одним із
складових елементів принципу
незалежності суддів.
Відповідно до ст. 22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод, а отже не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.
Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.
Позивач ОСОБА_1, суддею у відставці, що
підтверджується копією посвідчення
судді у відставці НОМЕР_2 на її ім'я,
виданого Верховною Радою України (а.с.8).
Відповідно до Постанови Верховної Ради
України «Про звільнення суддів» № 242-VI
від 20 березня 2008 року наказом ТУ ДСА в
Полтавській області від 09 квітня 2008
року № 23 позивач на підставі п. 9 ч. 5 ст.
126 Конституції України, ст. 43 Закону
України «Про статус суддів» була
звільнена з посади судді Шишацького
районного суду Полтавської області у
зв'язку з виходом у відставку, що
підтверджується відповідною
постановою та записами в трудовій
книжці на її ім'я (а.с. 20-23, 25-28).
На підставі ст. 43 Закону України «Про
статус суддів» в редакції 1992 року
позивачу було нараховане довічне
грошове утримання в розмірі 90% від
заробітної плати судді, працюючого на
відповідній посаді. Позивач перебуває
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в Шишацькому районі
Полтавської області. Вказані обставини
не заперечуються відповідачем.
Після виходу позивача у відставку
набрав чинності Закон України «Про
судоустрій і статус суддів» № 2453 від
07.07.2010 відповідно до якого була
запроваджена нова формула обчислення
заробітної плати суддів, внаслідок
чого з 01.01.2012 р. розмір заробітної плати
суддів загальних судів всіх рівнів, в
тому числі й суддів місцевих судів, був
значно підвищений в силу положень ч.ч. 3
і 4 ст. 129 Закону № 2453.
Одночасно цим Законом для суддів
загальних судів було введено обмеження
максимального розміру щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці, який не мав перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (ч. 5 ст. 138 Закону № 2453).
Виключення із загального правила було
застосовано лише для суддів
Конституційного Суду України, за якими
було збережено право на перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання в разі
зміни розміру грошового утримання
діючих суддів Конституційного Суду
України (ч. 4 ст. 138 Закону № 2453).
03.06.2013 Конституційним Судом України
прийнято рішення № 3-рп/2013 у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи»,ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці). Цим
рішення визнано такими, що не
відповідають Конституції України
(неконституційними):

- частина третя, перше, друге, третє
речення частини п'ятої статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у
редакції Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 8
липня 2011 року № 3668-VI;

- стаття в частині поширення її дії на
Закон України «Про судоустрій і статус
суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI;

- абзац другий пункту 2 розділу II
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 8
липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого
вбачається, що виплата суддям пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) здійснюється без
індексації, без застосування положень
частин другої, третьої статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-IV та без проведення
інших перерахунків, передбачених
законодавством, а також що:

- натомість підлягає застосуванню
частина третя статті 138 Закону № 2453 в
редакції до змін, внесених Законом №
3668-VI, а саме: «Щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання».

З 01 грудня 2013 року в зв'язку зі
збільшенням розміру мінімальної
заробітної плати відповідно до Закону
України «Про державний бюджет України
на 2013 рік» пропорційно зросли посадові
оклади суддів місцевих судів, розміри
яких встановлені ст. 129 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів».

06 грудня 2013 року Територіальним
управління Державної судової
адміністрації України в Полтавській
області позивачу надано довідку № 2353
«Про суддівську винагороду для
обчислення щомісячного довічного
грошового утримання судді у
відставці», згідно якої з 01.12.2013 року
розмір її суддівської винагороди, яка
враховується при призначенні
(перерахунку) довічного грошового
утримання, складає 19488,00 грн. в тому
числі оклад - 12180,00 гривень, щомісячна
доплата за вислугу років 60% - 7308,00 гривні
(а.с.6).

27 грудня 2013 року позивач звернулась до
Управління Пенсійного фонду України в
Шишацькому районі із письмовою заявою
про проведення перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді відповідно до ч. 3 ст. 138
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» згідно довідки
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Полтавській області № 2353 від 06.12.2013
року, з 01.12.2013 року (а.с.5).

Рішенням колегіального органу з
призначення пенсії управління
Пенсійного фонду України в Шишацькому
районі від 03 січня 2014 року № 1 у
проведенні зазначеного перерахунку
було відмовлено з посиланням на те, що
Законом України «Про судоустрій та
статус суддів» передбачено
перерахунки довічного грошового
утримання лише суддів Конституційного
суду, а Порядком надання документів для
призначення і виплати щомісячного
грошового утримання суддям і відставці
органами Пенсійного фону, затвердженим
Постановою правління Пенсійного фонду
України 25.01.2008р. № 3-1 та зареєстрованим
у Міністерстві юстиції України 12.03.2008 р.
за № 200/14891, не передбачено проведення
перерахунку довічного грошового
утримання судді у відставці (а.с.7). Про
прийняте рішення позивача повідомлено
за допомого поштового повідомлення
листом від 08.01.2013 року (а.с.8).

Посилання Управління Пенсійного фонду
України в Шишацькому районі
Полтавської області на ч. 4 ст. 138 «Про
судоустрій та статус суддів» про те, що
проведення перерахунку довічного
грошового утримання судді передбачено
виключно для суддів Конституційного
Суду України, які стали підставою для
відмови у перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставки,
а також наведені у письмових
запереченнях на адміністративний
позов вважаю безпідставними, виходячи
з викладеного.

Так, згідно вимог ст. 3 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів» суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Крім цього, положеннями ч.4 ст. 17 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», єдність системи судів
загальної юрисдикції забезпечується,
зокрема: єдиними засадами організації
та діяльності судів; єдиним статусом
суддів; єдиним порядком
організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Ст. 51 Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» визначено, що суддею є
громадянин України, який відповідно до
Конституції України та Закону України
«Про судоустрій та статус суддів»
призначений чи обраний суддею, займає
штатну суддівську посаду в одному з
судів України і здійснює правосуддя на
професійній основі. Судді в Україні
мають єдиний статус незалежно від
місця суду в системі судів загальної
юрисдикції чи адміністративної посади,
яку суддя обіймає в суді.

Згідно ч. 5 ст. 109 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» за суддею,
звільненим за його заявою, про
відставку, зберігається звання судді
га гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

Відповідно до п. 2.2 Рішення
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03.06.2013 року у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу П «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці),
визначені Конституцією та законами
України гарантії незалежності суддів є
невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання їм за
рахунок держави матеріального
забезпечення (суддівська винагорода,
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання тощо) та надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці.
Право судді у відставці на пенсійне або
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією належного здійснення
правосуддя і незалежності працюючих
суддів та дає підстави висувати до
суддів високі вимоги, зберігати довіру
до їх компетентності і
неупередженості. Щомісячне довічне
грошове утримання судді спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, зокрема обіймати
будь-які інші оплачувані посади,
виконувати іншу оплачувану роботу.
Конституційний принцип незалежності
суддів означає, в тому числі,
конституційно обумовлений імператив
охорони матеріального забезпечення
суддів від його скасування чи зниження
досягнутого рівня без відповідної
компенсації як гарантію недопущення
впливу або втручання у здійснення
правосуддя.

Таким чином, конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням
Європейської хартії про закон «Про
статус суддів» від 10 липня 1998 року, за
якими рівень винагороди суддям за
виконання ними своїх професійних
обов'язків має бути таким, щоб
захистити їх від тиску, що може
спричинити вплив на їхні рішення або
взагалі поведінку суддів і таким чином
вплинути на їхню незалежність та
неупередженість (пункт 6.1); статус
забезпечує судді, який досяг
передбаченого законом віку для виходу
у відставку із посади судді і який
здійснював повноваження судді
протягом певного строку, право на
отримання виплат, рівень яких має бути
якомога ближчим до рівня його
останньої заробітної плати на посаді
судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам щодо суддів:
незалежність, ефективність та
обов'язки від 17 листопада 2010 року «
(2010)12, «оплата праці суддів повинна
відповідати їх професії та виконуваним
обов'язкам, а також бути достатньою, щоб
захистити їх від дії стимулів, через
які можна впливати на їхні рішення.
Мають існувати гарантії збереження
належної оплати праці на випадок
хвороби, відпустки по догляду за
дитиною, а також гарантії виплат у
зв'язку з виходом на пенсію, які мають
відповідати попередньому рівню оплати
їх праці» (пункт 54).

Виходячи із вищевикладеного, вважаю, що
судді, що працюють або працювали у
системі судів загальної юрисдикції, не
повинні ставитись у менш вигідне
становище в питаннях пенсійного
забезпечення, а саме нарахування та
виплати довічного грошового утримання
судді у відставці, порівняно із суддями
Конституційного Суду України.

Крім того положення ч. 4 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» не містить прямої заборони
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
місцевих чи інших судів загальної
юрисдикції.

До письмових заперечень відповідач про
те, що відповідно до п. 1.3 Порядку
подання документів для призначення і
виплати щомісячного грошового
утримання суддям у відставці органами
Пенсійного фону України перерахунок
довічного грошового утримання суді
проводиться з дати звернення позивача,
а не з 01.12.2013 року суд відноситься
критично та до уваги їх не приймає,
вважаючи їх невірним застосуванням
норми права відповідачем.

Так п. 1.2 (відповідач помилково послався
на п. 1.3.) Порядку надання документів
для призначення і виплати щомісячного
грошового утримання суддям у відставці
органами Пенсійного фону, затвердженим
Постановою правління Пенсійного фонду
України 25.01.2008р. № 3-1 та зареєстрованим
у Міністерстві юстиції України 12.03.2008 р.
за № 200/14891 дійсно встановлено, що у разі
звернення судді у відставці до
територіальних органів Пенсійного
фонду України пізніше трьох місяців з
дня відрахування судді зі штату суду -
щомісячне довічне утримання
призначається з дня звернення.

Проте вказана норма застосовується
лише одноразово при первинному
зверненні судді у відставці до органів
Пенсійного фонду України для
призначення йому довічного утримання.
Положеннями вказаного Порядку взагалі
не передбачено проведення перерахунку
щомісячного грошового утримання судді
у відставки у зв'язку зі збільшенням
грошового утримання працюючих суддів,
а отже посилання відповідача на
вказаний правовий акт є
необґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем - Управління Пенсійного
фонду України в Шишацькому районі
Полтавської області не доведено
правомірності прийнятого рішення про
відмову у перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_1 згідно ст. 138 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів»,
виходячи з розміру суддівської
винагороди, визначеного у довідці
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Полтавській області № 2353 від 06.12.2013
року.

За таких обставин, позовні вимоги судді
у відставці ОСОБА_1 про визнання
неправомірною відмови, зобов`язання
здійснити перерахунок довічного
грошового утримання з 01.12.2013 року та
провести відповідні виплати наявної
заборгованості є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Шишацькому районі
Полтавської області, про визнання
незаконною відмови в здійсненні
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
та зобов'язання здійснити перерахунок
і виплатити утримання відповідно
закону повністю, суд виходить із засад
справедливості, добросовісності,
розсудливості, верховенства права та
законності відповідно до вимог ст.ст. 2,7
КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК
Украйни якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України, тому
виходячи із змісту вимог вище
зазначеної правової норми на користь
позивачки ОСОБА_1 слід стягти судові
витрати по сплаті нею судового збору
(а.с. 1,12).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 22, 58, 126, 130 Конституції України,
ст.ст. 17, 47, 51, 129, 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів», ст. 2, 9,
183-2, 158-163 КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Шишацькому районі про зобов'язання
провести перерахунок грошового
утримання судді у відставці -
задовольнити в повному обсязі.

Визнати неправомірним рішення
Управління Пенсійного фонду України в
Шишацькому районі Полтавської області
щодо відмови здійснити перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці ОСОБА_1, з
01.12.2013.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Шишацькому районі
Полтавської області здійснити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_1, починаючи з 01 грудня 2013 року,
виходячи із розміру суддівської
винагороди судді районного суду,
визначеної у довідці Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Полтавській
області № 2353 від 06.12.2013 та виплатити
утворену в зв'язку з перерахунком
заборгованість, починаючи з 01 грудня 2013
року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
мешканки АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 витрати
зі сплати судового збору у розмірі 182
(сто двадцять вісім) грн. 70 копійок.

Постанова за результатами скороченого
провадження може бути оскаржена
сторонами в апеляційному порядку до
Харківського Апеляційного
адміністративного суду через
Шишацький районний суд Полтавської
області, шляхом подання апеляційної
скарги в 10-ти денний строк з моменту
отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною.

Суддя Шишацького районного суду

Полтавської області Д.С.
Сиволап