Справа № 810/6269/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/6269/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Спиридонова В.О.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській
О.В.,

за участю:

представника позивача - Калініченко
Т.Я.,

представника відповідача - Ступака Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного підприємства
«Комплект-Спецсервіс» до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, за апеляційною
скаргою Васильківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И В:

ПП «Комплект-Спецсервіс» звернулося у
суд із позовом до Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 23.08.2013 року
№ та №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Так, суд першої інстанції дійшов
висновку про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з огляду на
необґрунтованість встановлених
відповідачем порушень податкового
законодавства під час перевірки
позивача по господарським
взаємовідносинам останнього з ПП
«Фірма Агат» та ТОВ «Епро-Дівайс».

З такими висновками суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що
відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів, а також
дотримання валютного та іншого
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Фірма Агат» в період з 01.12.2012 року по
31.12.2012 року та з ТОВ «Епро-Дівайс» в
період з 01.11.2012 року по 31.12.2012 року, за
підсумками якої складено акт від 09.08.2013
року №122/22-03/36999318 та виявлено порушення
п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. п. 198.1, 198.2, 198.3,
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету в
загальному розмірі на 275449 грн., в тому
числі за листопад 2012 року - на суму 60433
грн., за грудень 2012 року - на суму 215016
грн., п. п. 138.2, 138.4, 138.6, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження суми податку
на прибуток в загальному розмірі 271554
грн. за 4 квартал 2012 року.

У зв'язку із наведеним, відповідачем
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 23.08.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
на 413173,50 грн., з них 275449 грн. - за основним
платежем, 137724,50 грн. - за штрафними
санкціями, №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток в загальному
розмірі на 407331 грн., з них 271554 грн. - за
основним платежем, 135777 грн. - за
штрафними санкціями.

Не погоджуючись із такими рішеннями
податкового органу, позивач звернувся
у суд.

Обговорюючи правомірність прийняття
відповідачем оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень, судова колегія
зважає на таке.

Як убачається із матеріалів справи, а
саме акту перевірки, підставою для
визначення грошових зобов'язань з
податку на додану вартість та податку
на прибуток стало виявлення податковим
органом під час перевірки позивача
перебування останнього у
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ПП «Фірма Агат» та
ТОВ «Епро-Дівайс» за договорами, які, на
переконання податкової інспекції, не
створюють юридичних наслідків, ними
обумовлених.

Зазначені твердження контролюючого
органу ґрунтуються на висновках,
викладених у акті ДПІ у м.
Хмельницькому №1148/22-3/21059003 від 01.04.2013
року про результати документальної
позапланової виїзної перевірки ПП
«Фірма Агат» з питань достовірності
декларування позитивного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту по податку на додану вартість
за грудень 2012 року, в якому
контролюючим органом вказано, що за
наслідками перевірки встановлено
порушення порядку ведення
підприємством податкового обліку, що
призвело до завищення податкових
зобов'язань на загальну суму ПДВ 1892905
грн., а також завищено обсяг операцій з
придбань товарів (робіт, послуг), що
призвело до завищення податкового
кредиту на загальну суму 186512 грн.,
усупереч задекларованому в податковій
декларації з ПДВ за грудень 2012 року.

При дослідженні господарських
взаємовідносин позивача з ТОВ
«Епро-Дівайс», відповідачем враховано
висновки, викладені працівниками ДПІ у
Вишгородському районі Київської
області ДПС в акті від 23.05.2013 №41/22-00/37896740
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Епро-Дівайс»
щодо підтвердження господарських
відносин із платниками податків за
серпень, жовтень, грудень 2012 року,
січень - квітень 2013 року, в якому
зазначено, що це товариство формувало
податковий кредит
контрагентам-покупцям за рахунок
операцій з ТОВ «Престиж Строй 2012»,
здійснених у жовтні-грудні 2012 року. При
цьому, податковий орган посилається на
акт ДПІ у Києво-Святошинському районі
Київської області ДПС від 22.03.2013
№164/22-2/38182778 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Престиж Строй 2012» по
фінансово-господарським
взаємовідносинам з
контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями за період з
01.05.2012 по 31.12.2012 та висновок
співробітників податкової міліції
щодо наявності ознак «фіктивності» та
відсутності факту реального
здійснення господарської діяльності
ТОВ «Престиж Строй 2012» за цей же період,
згідно з якими податковим органом
встановлено відсутність ТОВ «Престиж
Строй 2012» за податковою адресою, а
також відсутність в останнього
виробничого обладнання, складських та
торгівельних приміщень, транспорту та
торгівельного обладнання, сировини,
матеріалів для здійснення основного
виду діяльності. У зв'язку із чим
контролюючий орган дійшов висновку про
відсутність реального здійснення
господарських операцій, між ТОВ
«Престиж Строй 2012» та його
контрагентами-покупця й
постачальниками, зокрема, ТОВ
«Епро-Дівайс». Відтак, податковий орган
заперечив реальність вчинення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Епро-Дівайс» за період, що
перевірявся, посилаючись на
спрямованість діяльності останнього
виключно на надання необґрунтованої
податкової вигоди першому.

Аналізуючи наведені доводи, колегія
суддів зважає на таке.

Основним нормативно-правовим актом, що
врегульовує спірні правовідносини є
Податковий кодекс України.

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України встановлено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту (абзац другий
вищевказаної правової норми).

Так, згідно вимог пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК
України об'єктом оподаткування
податком на прибуток є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат,
зокрема, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України).

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Колегією суддів установлено, що між
позивачем, як покупцем, та ТОВ
«Епро-Дівайс», як постачальником, було
укладено договір поставки №30/11-12 від
30.11.2012 року, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця комплектуючі в
асортименті, кількості та по ціні
згідно специфікації або
рахунку-фактури, що є невід'ємною
частиною договору, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його в порядку та на умовах,
визначених цим договором. Відповідно
до п. 6.1 цього договору
приймання-передача товару провадиться
уповноваженим представником покупця і
постачальника. Згідно з п. 6.2.2 договору
товар приймається на складі покупця.

На підтвердження реальності виконання
умов даного договору позивачем надано
належним чином завірені копії
рахунків-фактур, виписаних
постачальником позивачу на поставку
бентоніту, локаційної системи F2,
розширювача ріжучого, ключів
механічних та штанги бурової. Поставка
та прийняття покупцем вказаного товару
підтверджується належним чином
оформленими видатковими накладними.
Товари приймались директором позивача
згідно виписаних довіреностей, що
підтверджується книгою обліку
довіреностей, витяг з якої долучено
позивачем до матеріалів справи.

За фактом поставки контрагентом
виписано позивачу податкові накладні,
які за змістом відповідають вимогам п.
201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Оплата поставленого товару
підтверджується виписками з
банківського рахунку позивача. Дані
розрахунки відображені позивачем у
картці рахунку в розрізі контрагента
ТОВ «Епро-Дівайс» та в документах
бухгалтерського обліку.

Наявність у позивача умов зберігання
придбаного товару підтверджується
договорами оренди нежитлових
(складських) приміщень, укладеними з
ВАТ «Київметалопром», ТОВ «Фарес»,
копії яких наявні в матеріалах справи.

На підтвердження подальшої реалізації
поставленого ТОВ «Епро-Дівайс» товару
позивач надав копії первинних
документів та довіреностей на
отримання товарів, виданих
контрагентам-покупцям ПП
«Транс-Вісмос», ТОВ «Інком-ВП», ТОВ «ЕК
ОДЕСЕНЕРГОСЕТИ».

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що дійсне виконання
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Епро-Дівайс» належно
підтверджене первинними документами,
які за змістом відповідають вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Як убачається з матеріалів справи, між
позивачем, як замовником, та ПП «Фірма
Агат», як виконавцем, укладено договір
про надання послуг №27/12-12 від 27.12.2012
року, відповідно до умов якого
виконавець зобов'язується за завданням
замовника надати послуги в порядку та
на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 2.1.1 договору послугами,
що надаються виконавцем, є розміщення
інформації на веб-вузлах. Згідно з п. 3.1
договору вартість послуг визначається
сторонами по факту їх надання за
результатами кожного календарного
місяця та фіксується в актах наданих
послуг.

На підтвердження реальності виконання
даного договору позивачем надано
належним чином завірену копію
рахунку-фактури, виписаної виконавцем
позивачу та акт надання послуг. За
фактом надання послуг контрагентом
виписано позивачу податкову накладну,
яка за змістом відповідає вимогам п. 201.1
ст. 201 Податкового кодексу України.

Розрахунок між сторонами договору за
поставлені послуги підтверджується
випискою з банківського рахунку
позивача, що відображено у картці
рахунку в розрізі контрагента ПП
«Фірма Агат».

Реальність наданих послуг також
підтверджується погодженими
директором позивача макетами
розміщення інформації на веб-вузлах.

Колегією суддів з'ясовано, що до видів
господарської діяльності ПП
«Комплект-Спецсервіс» відносяться,
зокрема, оптова торгівля деталями та
приладдям для автотранспортних
засобів, діяльність посередників у
торгівлі товарами широкого
асортименту, оптова торгівля іншими
товарами господарського призначення -
згідно витягу з ЄДРПОУ серії АБ №200606.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що дійсне виконання
господарських операцій між позивачем
та ПП «Фірма Агат» та ТОВ «Епро-Дівайс»
належно підтверджене первинними
документами, а придбані першим товари
та послуги у контрагентів
безпосередньо стосуються його
господарської діяльності, а тому
правомірно віднесені до витрат, що
впливають на визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток.

Аналізуючи висновки податкового
органу щодо правомірності включення
позивачем до податкового кредиту сум,
на які виписано податкові накладні
контрагентом позивача, колегія суддів
приходить до наступного.

Податковим кредитом в розумінні
підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
визнається сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» п. 198.1 ст. 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України) (п.
201.1 ст. 201 ПК України).

В силу п. 201.4 ст. 201 названого Кодексу
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст. 201 цього Кодексу
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, судова колегія зазначає,
що законодавцем визначено єдину
підставу виникнення права у платника
податку на отримання податкового
кредиту, пов'язану з отриманням таким
платником податкової накладної,
оформленої належним чином із
зазначенням усіх обов'язкових
реквізитів, визначених Податковим
кодексом України, та видану суб'єктом
підприємницької діяльності,
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

У матеріалах справи відсутні будь-які
дані про те, що на момент надання
податкових накладних контрагент
позивача не був зареєстрованим
платником податку на додану вартість, а
тому не мав права виписувати податкові
накладні.

У свою чергу, відповідність зазначених
податкових накладних вимогам,
встановленим пунктом 201.1. статті 201 ПК
України стосовно порядку оформлення та
підстав їх видачі, відповідачем не
заперечується.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
однією із основних засад податкового
законодавства України є презумпція
правомірності рішень платника податку
в разі якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків (пп. 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу
України).

Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
та/або податкового кредиту з податку на
додану вартість. За змістом указаної
норми відповідні витрати і податковий
кредит вважаються сформованими
платником податків правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Судова колегія вважає за необхідне
вказати на те, що подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з ціллю отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника на
формування податкового кредиту та
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток.

Колегія суддів наголошує, що матеріали
зустрічної звірки контрагента
позивача, більш того - постачальника
контрагента позивача, не можуть бути
самостійною підставою для
встановлення факту фіктивності
господарських операцій, укладених між
позивачем та цим контрагентом, за умови
документального підтвердження їх
фактичного здійснення.

Апеляційний суд не погоджується із
покликанням апелянта на ненадання
позивачем документів, що підтверджують
транспортування придбаного у ТОВ
«Епро-Дівайс» товару, позаяк за умовами
договору, що був укладений між ними,
поставка товару здійснювалась не
зусиллями позивача, а саме
постачальником. Окрім того, суд
зазначає, що відсутність документів на
транспортне перевезення обумовленого
договорами товару не є безумовною
підставою ставити під сумнів
здійснення господарських операцій,
адже Правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджені наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14.10.1997 року,
не встановлюють правил податкового
обліку, а лише встановлюють права,
обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи,
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Враховуючи те, що позивач
документально підтвердив фактичне
здійснення господарських операцій,
реальність яких заперечувалась
податковим органом, колегія суддів
погоджується з доводами, викладеними в
адміністративному позові щодо
протиправності оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, що є
підставою для їх скасування.

З огляду на викладене, судовою колегію
не встановлено підстав для задоволення
вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складено 19
травня 2014 року.)

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М