Справа № 826/5319/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2014 року 11:31 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Гарника К.Ю., при
секретарі судового засіданні
Непомнящій О.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Креативстор-Груп" до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкових
22 квітня 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Креативстор-Груп»
(далі по тексту - позивач) звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі
по тексту - відповідач) в якому просить
суд: визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення - рішення від 27
Позивач не погоджується з висновками
Акта перевірки та прийнятими на його
підставі податковими повідомленнями -
рішеннями й мотивує позовні вимоги тим,
що відповідачем не наведено жодного
доказу на підтвердження нереальності
господарських відносин між ним та ТОВ
«Компанія Скайлайт».

Заперечення відповідача, співпадають з
висновками акта від 10 грудня 2013 року
№ 794/26-54-22-03-07/34186475.

Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.

На підставі наказу про проведення
перевірки від 27 листопада 2013 року № 1126,
згідно з підпунктом 78.1.1. пункту 78.1.
статті 78, статті 79, статті 82 Податкового
кодексу України проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Креативстор-Груп» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Компанія
Скайлайт» за період з 01 жовтня 2012 року
по 31 грудня 2012 року, за результатом якої
складено акт перевірки від 10 грудня 2013
року № 794/26-54-22-03-07/34186475.

Як висновок проведеної перевірки
встановлено порушення пункту 138.1
статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1.
статті 139 Податкового Кодексу України,
а саме занижено податок на прибуток, що
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет за 2012 рік на загальну суму 6825
грн.; пунктів 198.1., 198.4., 198.6. статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого ТОВ «Компанія
Скайлайт» занижено податок на додану
вартість, що підлягає оплаті до
бюджету, на загальну суму 6500,00 грн., в
тому числі: жовтень 2012 року - 333,33 грн.,
листопада 2012 року - 3666,67 грн., грудень 2012
року - 2500,00 грн.

Така позиція податкового органу
мотивована висновками акту перевірки
ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у місті Києві від 16 серпня
2013 року № 665/22-07/35624377 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Компанія
Скайлайт» щодо підтвердження
господарських відносин з
контрагентами» згідно якого,
правочини, укладені з контрагентами
порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави та
суспільства, вчинені удавано з метою
ухилення від сплати податків третіх
осіб.

Податковим повідомленням - рішенням
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 27
грудня 2013 року № Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Креативстор-Груп» збільшено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 8125,00 грн., в тому
числі: за основним платежем - 6500,00 грн.,
за штрафними санкціями - 1625,00 грн.

Податковим повідомленням - рішенням
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 27
грудня 2013 року № Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Креативстор-Груп» збільшено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток на суму 8531,25 грн., в тому числі:
за основним платежем - 6825,00 грн., за
штрафними санкціями - 1706,25 грн.

На думку позивача, висновки акту
перевірки спростовуються первинною
документацією, наявною в матеріалах
справи, а спірні податкові
повідомлення - рішення є неправомірним
та підлягає скасуванню.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій
між позивачем та ТОВ «Компанія
Скайлайт», обставини використання
придбаних товарів у власній
господарській діяльності позивача,
встановити спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарської операції (зокрема, чи
були платниками податку на додану
вартість).

Як свідчать матеріали справи, що між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Креативстор-Груп»
(Замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія Скайлайт»
(попередня назва ТОВ
«Рекламно-інформаційне агентство ТАР»,
Виконавець) укладено Договір про
надання послуг із розміщення
зовнішньої реклами від 31 жовтня 2012 року
№ 31/10/12-ЗР, за умовами якого м
Виконавець зобов'язується за завданням
Замовника надати останньому за плату
наступні послуги з розміщення
зовнішньої реклами: надати Замовнику
для вибору та затвердження перед
початком його рекламної кампанії
адресну програму місцезнаходження
вільних робочих поверхонь спеціальних
конструкцій для розміщення зовнішньої
реклами Замовника; проводити рекламні
кампанії Замовника на території
України на зарезервованих Виконавцем
робочих поверхнях спеціальних
конструкцій, за умови дотримання
Замовником зобов'язань за цим
Договором, у тому числі з оплати послуг,
передбачених цим Договором.

За умовами договору, адресна програма
та вартість рекламної кампанії
Замовника наводяться у Додатках до
цього Договору на кожний обумовлений
та затверджений Сторонами період.
Якість рекламних послуг, що надаються
Виконавцем за цим Договором Замовнику,
має відповідати вимогам, які звичайно
ставляться до таких або аналогічних
послуг.

Додатками № 01/12 та № 02/12 до Договору від
31 жовтня 2012 року № 31/10/12-ЗР визначено
адреси розміщення рекламної компанії
на спеціальних конструкціях у період з
01 грудня 2012 року по 31 грудня 2012
року.

Згідно актів виконаних робіт від 30
листопада 2012 року № 536 та від
31 грудня 2012 року № 620 Товариством з
обмеженою відповідальністю «Компанія
Скайлайт» надано послуги щодо
розміщення рекламної компанії згідно
обумовленою адресною програмою,
позивачем прийнято зазначені послуги.

На підтвердження реальності
вищезазначених послуг надано
ксерокопії фотографій рекламних
носіїв, які у повній мірі узгоджуються
із вимогами, що викладені в Додатках
№ 01/12 та № 02/12 до Договору від 31
жовтня 2012 року № 31/10/12-ЗР.

В свою чергу, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія Скайлайт»
виписано позивачу податкові накладні
від 05 листопада 2012 року № 7, від
18 грудня 2012 року № 16 на
загальну суму 37000,00 грн.

Оплата за надані послуги здійснювалась
в порядку безготівкового розрахунку,
що підтверджують відповідні виписки з
банківського рахунку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

З аналізу статті 198 Податкового
кодексу України вбачається, що
визначальним фактором для формування
податкового кредиту платником податку
на додану вартість є відповідність
податкової накладної порядку її
заповнення та подальше використання
придбаних товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Як вбачається з обставин справи,
позивачем задекларовано податок на
додану вартість за перевіряємий період
на підставі податкових накладних,
виписаних ТОВ «Компанія
Скайлайт» у зв'язку з придбанням
товарів.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України дою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає
тільки один випадок не включення до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) -
це не підтвердження податковими
накладними або оформлення з порушенням
вимог чи не підтвердження митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6
статті 198).

За приписом пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагенти позивача - ТОВ «Компанія
Скайлайт» (попередня назва ТОВ
«Рекламно-інформаційне агентство ТАР»)
- був зареєстрований як платник податку
на додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мав
право нараховувати податок на додану
вартість та складати податкові
накладні на кожну поставку послуг; в
свою чергу, податкові накладні, на
підставі яких позивач формував
податковий кредит, та копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим
пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України.

Вирішуючи питання про реальність
операцій з надання послуг й питання
використання їх у власній
господарській діяльності, суд звертає
увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
господарську діяльність як діяльність
особи, що пов'язану з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямовану на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Креативстор-Груп» здійснює
діяльність у сфері посередництва в
розміщенні реклами в засобах масової
інформації, рекламних агентств.

Матеріали справи свідчать, що послуги
отримані від ТОВ «Компанія Скайлайт» в
господарській діяльності, в межах
операцій оподатковуваних ПДВ, шляхом
їх реалізації кінцевому замовнику, а
саме - ПрАТ «Лекс Холдинг» згідно
Договору № 01/09/09 кр-1 від 01 вересня 2009
року про комплексне рекламне
обслуговування.

Матеріали справи містять копії
податкових накладних від 02 листопада
2012 року № 7, від 07 листопада 2012
року № 13, від 09 листопада 2012 року № 15,
від 15 листопада 2012 року № 24, від 16
листопада 2012 року № 26, від 21 листопада
2012 року № 35, від 23 листопада 2012
року № 37, від 30 листопада 2012 року № 48,
виписаних позивачем на адресу ПрАТ
«Лекс Холдинг» у зв'язку з наданням
рекламних послуг.

При цьому, аналіз вищезазначених
документів, свідчить про наявність
мети отримання прибутку та його
отримання за результатом
взаємовідносин по ланцюгу поставання
ТОВ «Компанія Скайлайт» - ТОВ
«Креативстор-Груп» - ПрАТ «Лекс
Холдинг».

Таким чином, суд приходить до висновку,
що операції позивача з ТОВ «Компанія
Скайлайт» здійснені в межах
господарської діяльності, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

При вирішенні даного спору суд
притримується позиції, що у разі якщо
на час здійснення господарських
операцій, за якими податковий орган не
визнає обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
постачальники були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Судом також враховано вимоги статті 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців".

Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій ТОВ «Компанія
Скайлайт» (попередня назва ТОВ
«Рекламно-інформаційне агентство ТАР»)
був зареєстрований як юридична особа в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Доказів на підтвердження того, що
контрагент позивача не мав
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по спірним
операціям, та доказів відсутності
фактичних дій, спрямованих на
виконання взятих зобов'язань,
відповідачем до суду не надано.

При цьому, посилання відповідача на
ненадання позивачем первинної
документації контролюючому органу на
письмовий запит, спростовуються
матеріалами справи та змістом акту
перевірки.

Разом з тим, необґрунтованими є
посилання відповідача на перевірки ДПІ
у Шевченківському районі ГУ Міндоходів
у місті Києві від 16 серпня 2013 року №
665/22-07/35624377 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Компанія
Скайлайт» щодо підтвердження
господарських відносин з
контрагентами», оскільки таки висновки
безпосередньо не впливають на
діяльність позивача. При цьому,
ймовірні порушення податкового
законодавства з підприємств по ланцюгу
постачання не можуть бути підставою
для обмеження права покупця на
податковий кредит за умови реальності
господарської операції.

Разом з тим, необґрунтованими є
посилання представника позивача на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01 листопада 2013
року у справі № 826/16091/13-а, якою
визнано протиправними дії державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві по
внесенню змін до облікових даних
товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія Скайлайт",
зокрема, до комп'ютерної
автоматизованої інформаційної системи
"Інтегрована автоматизована
інформаційна система ГУ Міндоходів
України "Податковий блок", у тому числі
в базу даних "Система співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПС України", на підставі Акту від
16.08.2013 № 665/22-07/35624377 про неможливість
проведення зустрічної звірки, оскільки
доказів набрання законної сили
зазначеним рішенням матеріали справи
не містять.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивачем правомірно сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ
««Компанія Скайлайт», а висновки Акта
перевірки про порушення позивачем норм
Податкового кодексу України та
заниження податку на додану вартість є
помилковими, відтак збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість з урахуванням штрафних
санкцій є протиправним.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 27 грудня 2013
року № .

Щодо обґрунтованості прийняття
податкового повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 27
грудня 2013 року № суд зазначає
наступне.

У відповідності до частини 2 статті 8
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі по
тексту - Закон № 996-XIV) питання
організації бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.

Відповідно до частини 1, 2 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні облікові документи можуть
бути складені на паперових носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

В свою чергу, стаття 135 Податкового
кодексу України встановлює порядок
визначення доходів та їх склад, який є
основою класифікації доходів платника
податку, відображається у розрахунках
до декларації з податку на прибуток
підприємства і є уніфікованим
переліком, яким керуються як платники
податку, так і податкові органи.

До числа доходів, що враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
відносяться доходи від операційної
діяльності та інші доходи. Вони
визначаються на основі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку та інших документів, визначених
Податковим кодексом у розділі II.

Пунктом 135.2. статті 135 Податкового
кодексу України встановлено, що доходи
платника податків визначаються на
основі первинних документів, завданням
яких у податкових відносинах є
підтвердження факту отримання доходів.
Порядок ведення та зберігання таких
документів визначається правилами
ведення бухгалтерського обліку.
Головними документами при цьому
виступають рахунки-фактури, накладні,
товарно-транспортні накладні, акти
виконання робіт, виписки із
банківських рахунків, прибуткові
касові ордери та ін. статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від 17
червня 1999 р. № 996 встановлює, що
первинним документом є "документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення".
Відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та звітність
несе власник або уповноважений орган
(посадова особа), що здійснює
керівництво підприємством.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили повинні мати
обов'язкові реквізити, передбачені
статті 9 Закону № 996-XIV.

Судом вже детально зазначалось, що
матеріали справи містять договорів,
копії податкових накладних, актів
виконаних робіт на підтвердження
реальності виконання умов
вищезазначених договорів, укладених та
підписаних позивачем та ТОВ «Компанія
Скайлайт».

За таких обставин, аналізуючи наведені
норми чинного законодавства та наявні
в матеріалах справи докази, суд
приходить до висновку про
безпідставність винесення податкового
повідомлення-рішення від 24 вересня 2013
року № 000472204.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, Державною податковою
інспекцією у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві не доведена правомірність
та обґрунтованість прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Креативстор-Груп»
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Креативстор-Груп» задовольнити.

2.Скасувати податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 27 грудня 2013 року № та №
.

3. Судові витрати в сумі 182,70 присудити
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Креативстор-Груп»
за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник