Справа № 824/567/14-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/567/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк О.В.
Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Чернівецькій області на постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Державною фінансовою
інспекцією в Чернівецькій області до
Державного підприємства "Чернівецьке
лісове господарство" про забезпечення
відшкодування шкоди в сумі 27716 грн , -

В С Т А Н О В И В :

Державна фінансова інспекція в
Чернівецькій області (далі-позивач),
звернувся до суду першої інстанції з
адміністративним позовом до
державного підприємства "Чернівецьке
лісове господарство" (далі-відповідач),
в якому просив суд: зобов'язати
відповідача виконати вимоги
Держфінінспекції в Чернівецькій
області від 13.12.2013 року №24-07-14-14/9441,
шляхом вжиття заходів щодо
відшкодування збитків за рахунок осіб,
винних у не проведенні претензійно
позовної роботи у порядку та розмірі
встановленому ст.ст. 130-136 КЗпП України в
сумі 7046,93 грн., а також, у випадку
встановлення осіб винних у самовільних
рубках, забезпечити відшкодування ними
шкоди в сумі 27716,00 грн. до місцевого
бюджету територіальної громади, в
адміністративних межах якої
знаходиться ландшафтний парк
"Чернівецький" - бюджету м. Чернівці.

Відповідно до постанови Чернівецького
окружного адміністративного суду від 18
березня 2014 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник позивача, будучи належним
чином повідомленим про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи, в
судове засідання не з'явився . Про
причини своєї неявки суд не повідомив .

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, проте 13 травня 2014
року надав заперечення проти
апеляційної скарги.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні -не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18.03.2014 року-
без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи,
звертаючись до суду першої інстанції
та аргументуючи адміністративний
позов, суд першої інстанції вказав на
те, що Державною фінансовою інспекцією
в Чернівецькій області проведено
ревізію фінансово - господарської
діяльності державного підприємства
"Чернівецьке лісове господарство" за
період з 01.01.2011 року по 30.09.2013 року.

За результатами проведеної ревізії,
встановлено ряд порушень та недоліків,
які відображені в акті ревізії від
12.12.2013 №07-40/29.

Проведеною ревізією встановлено
недоотримання доходів підприємством в
сумі 7046,93 грн. внаслідок невжиття до
боржників заходів
претензійно-позовного характеру та
завдання збитків підприємству в сумі
27716,00 грн. внаслідок самовільної рубки
дерев.

Під час проведення ревізії складено
перелік осіб дебіторської
заборгованості ДП "Чернівецьке лісове
господарство", термін позовної
давності якої минув, по відповідним
дебіторам, зокрема: ВАТ "Потутори ДОЗ" -
946,14 грн., ПП ОСОБА_2 - 754,20 грн., ПП ОСОБА_3 -
233,86 грн., Сторожинецький лісовий коледж
- 1899,92 грн., ТОВ "Екватор" - 178,81 грн., ТОВ
"Карпатське джерело" - 2284,00 грн. та
УкрНДІгірліс - 750,00 грн.

Позивач вважає, що шкода в сумі 7046,93
грн., завдана підприємству внаслідок не
проведення позовної роботи з вказаними
вище боржниками, повинна бути стягнута
з колишнього юрисконсульта
підприємства ОСОБА_4, яким не
забезпечено своєчасне вжиття
відповідних заходів
претензійно-позовного характеру,
згідно покладених на нього обов'язків
посадовою інструкцією підприємства, в
порядку і розмірі встановленому ст.130-136
КЗпП України.

Також позивач зазначив, що під час
обстеження Садгірського лісництва,
встановлено самовільну рубку 13 дерев в
межах регіонально-ландшафтного парку
"Чернівецький" - квартал 60 виділ 2 та
квартал 58 виділ 9.

Таким чином, вказана шкода в розмірі
27716,00 грн. повинна бути відшкодована в
дохід місцевого бюджету
територіальної громади особами,
винними у зазначених самовільних
рубках.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що вимога,
яка поставлена позивачем щодо
відповідача про забезпечення
відшкодування підприємству шкоди, за
рахунок винних осіб, в порядку ст. ст. 130,
133, 136 Кодексу законів про працю України,
є необґрунтованою, оскільки не
узгоджується з нормами трудового
законодавства.

Що стосується позовної вимоги в
частині зобов'язати відповідача у
випадку встановлення осіб винних у
самовільних рубках, забезпечити
відшкодування ними шкоди в сумі 27716,00
грн., суд першої інстанції зазначає, що
здійснюючи ревізію фінансово -
господарської діяльності, ревізійною
групою було встановлено факти
самовільної рубки 13 дерев в межах
регіонально-ландшафтного парку
"Чернівецький" - квартал 60 виділ 2 та
квартал 58 виділ 9. При цьому,
встановивши факт порушення
законодавства, працівниками позивача
аналогічно не було встановлено жодної
винної особи, яка причетна до вказаного
правопорушення.

Крім того суд першої інстанції
зазначив, що звертаючись до суду,
позивач просив суд зобов'язати
відповідача вчинити певну дію "у
випадку" встановлення винних осіб. При
цьому, в ході судового розгляду справи
відповідач не міг дати правової оцінки
такому факту, якщо "у випадку не
встановлення винних осіб" - як має
виконуватись зазначене рішення суду, в
тому числі і в примусовому порядку
органами державної виконавчої служби.

На думку суду першої інстанції, позивач
надавши вимогу відповідачу про
зобов'язання вчинити у майбутньому
певну дію, обрав неналежний спосіб
захисту порушеного права, оскільки суд
не може зобов'язати вчинити те, що у
майбутньому може відбутись.

Судова колегія апеляційної інстанції
повністю погоджується з даним
висновком суду першої інстанції та
надаючи правову оцінку публічно -
правовому спору, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України від 26.01.1993 №2939-ХІІ "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" (далі -
Закон №2939) визначає правові та
організаційні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні.

Відповідно до п. 7, 10 ст. 10 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" органу державного фінансового
контролю надається право:

пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами
та організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства;

звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються.

Як встановлено Чернівецьким окружним
адміністративним судом та
підтверджується матеріалами справи, з
02.09.2013 року по 25.11.2013 року Державною
фінансовою інспекцією в Чернівецькій
області проведено ревізію фінансово -
господарської діяльності державного
підприємства "Чернівецьке лісове
господарство" за 2011-2012 роки та 9 місяців
2013 року.

За результатами проведеної ревізії
було складено акт перевірки від 02.12.2013
року за №07-40/29(а.с. 11-14).

13 грудня 2013 року Державна фінансова
інспекція в Чернівецькій області
надіслала лист (вимогу) директору
державного підприємства "Чернівецьке
лісове господарство" про усунення
порушень та недоліків виявлених
ревізією, а саме (окрім іншого)
вимагала:

- провести звірку з контрагентами, по
яких закінчився термін позовної
давності щодо стягнення дебіторської
заборгованості в сумі 7046,93 грн. та у
разі визнання ними боргів, звернутися
до суду щодо стягнення дебіторської
заборгованості; в разі відмови у
визнанні боргу - відшкодувати збитки за
рахунок осіб винних у не проведенні
претензійно-позовної роботи у порядку
та розмірі встановленому ст.ст. 130-136
КЗпП України;

- у випадку встановлення осіб винних у
самовільних рубках, забезпечити
відшкодування ними шкоди в сумі 27716 грн.
до місцевого бюджету територіальної
громади, в адміністративних межах якої
знаходиться ландшафтний парк
Чернівецький .

Що стосується позовної вимоги про
зобов'язання відповідача виконати
вимоги Держфінінспекції в
Чернівецькій області від 13.12.2013 року
№24-07-14-14/9441, шляхом вжиття заходів щодо
відшкодування збитків за рахунок осіб,
винних у не проведенні претензійно
позовної роботи у порядку та розмірі
встановленому ст.ст. 130-136 КЗпП України в
сумі 7046,93 грн.

Як встановлено судом першої інстанції,
згідно Наказу №157к від 01.07.2009 року
ОСОБА_4 прийнято на роботу на посаду
начальника юридичного відділу
підприємства (а.с.44) та згідно Наказу
№264к від 03.11.2011 року (а.с.43) ОСОБА_4, який
виконував обов'язки начальника
юридичного відділу, в період за який
проводилась ревізія і який відповідно
до посадової інструкції начальника
юридичного відділу підприємства,
повинен був готувати та передавати до
судів заяви про стягнення шкоди та
боргу, звільнено із займаної посади.

Відповідно до ст.130 Кодексу законів про
працю України, працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

З аналізу вказаних норм ст.130 КЗпП
України слід дійти висновку, що вказана
стаття характеризує юридичний склад,
тобто перелічує юридичні факти,
сукупність яких дає власникові право
притягти працівника до матеріальної
відповідальності. Таких юридичних
фактів чотири: порушення працівником
трудових обов'язків, наявність прямої
дійсної шкоди, причинний зв'язок між
порушенням і шкодою та вина працівника.
Відсутність хоча б одного з цих фактів
виключає можливість притягнення
працівника до матеріальної
відповідальності.

В диспозиції вказаної статті
визначено, що матеріальну
відповідальність несуть працівники.

Судова колегія апеляційної інстанції
повністю погоджується з висновком суду
першої інстанції на рахунок того що
вимога, яка поставлена позивачем щодо
відповідача про забезпечення
відшкодування підприємству шкоди, за
рахунок винних осіб, в порядку ст. ст. 130,
133, 136 Кодексу законів про працю України,
є необґрунтованою, оскільки не
узгоджується з нормами трудового
законодавства, більше того, дана вимога
не може бути виконана, оскільки ОСОБА_4,
який виконував обов'язки начальника
юридичного відділу на час винесення
вимоги і пред'явлення її відповідачу не
являвся і не являється працівником ДП
"Чернівецьке лісове господарство".

Разом з тим, у вимозі, яку позивач надав
відповідачу для виконання не вказано
жодної винної особи, натомість такою
винною особою було зазначено саме
ОСОБА_4, не розкриваючи при цьому в
адміністративному позові, а так само в
акті перевірки юридичного складу
правопорушення такої особи в частині
наявності в діях (бездіяльності)
останнього наявності прямої дійсної
шкоди, причинного зв'язку між
порушенням і шкодою та його вини, а
відтак до посилання апелянта на те, що
відповідача при здійсненні
претензійно - позовної роботи по
відшкодуванню вказаної шкоди,
необхідно самому визначити яку
матеріальну відповідальність повинен
понести колишній юрисконсульт
підприємства ОСОБА_4 , а ступінь вини
вказаної особи буде встановлювати
уповноваженими на це судовими органами
суд апеляційної інстанції ставиться
критично.

Що стосується позовної вимоги в
частині зобов'язати відповідача у
випадку встановлення осіб винних у
самовільних рубках, забезпечити
відшкодування ними шкоди в сумі 27716,00
грн.

Здійснюючи ревізію фінансово -
господарської діяльності, ревізійною
групою було встановлено факти
самовільної рубки 13 дерев в межах
регіонально-ландшафтного парку
"Чернівецький" - квартал 60 виділ 2 та
квартал 58 виділ 9. Зазначені обставини
також і не заперечувались
представником відповідача.

При цьому, встановивши факт порушення
законодавства, працівниками позивача
аналогічно не було встановлено жодної
винної особи, яка причетна до вказаного
правопорушення.

Звертаючись до суду першої інстанції,
позивач просив суд першої інстанції
зобов'язати відповідача вчинити певну
дію "у випадку" встановлення винних
осіб, натомість відповідач не міг дати
правової оцінки такому факту, якщо "у
випадку не встановлення винних осіб" -
як має виконуватись зазначене рішення
суду, в тому числі і в примусовому
порядку органами державної виконавчої
служби.

Натомість судова колегія погоджується
з посилання апелянта на те, що
визначення кола осіб, які вчинили
вказані самовільні рубки є
повноваженнями як відповідача та і
правоохоронних органів, однак надавши
вимогу відповідачу про зобов'язання
вчинити у майбутньому певну дію,
позивач обрав неналежний спосіб
захисту порушеного права, оскільки суд
не може зобов'язати вчинити те, що у
майбутньому може відбутись,

Більше того, дослідивши протоколи про
адміністративне правопорушення (а.с.30,
31), судова колегія встановила, що ДП
"Чернівецький лісгосп" встановлено
особи, які вчинили самовільні порубки в
кварталі №60 Садгірського лісництва
10.09.2013 року та завдали збитки в розмірі
13396 грн., та заяви до правоохоронних
органів про вжиття заходів направлених
на встановлення винних осіб (а.с.23, 32, 33),
а 11.11.2013 року за клопотанням останніх
прокуратурою з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері
заявлено позов до гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6
до Новоселицького районного суду, що
також і не заперечувалось
представником позивача (а.с.50-56).

Проаналізувавши вищезазначені
обставини, судова колегія встановила,
що Позивач не довів обставин в
обґрунтування своїх вимог, в зв'язку з
чим суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
знайшли свого належного підтвердження
в суді апеляційної інстанції, а тому
підстави для її задоволення відсутні.

За змістом ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198,
частини 1 статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Чернівецькій
області, - залишити без задоволення, а
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Головуючий
Полотнянко Ю.П.

Судді
Драчук Т. О.

ОСОБА_7