Справа № 826/3009/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 квітня 2014 року № 826/3009/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О.,
Шулежка В.П., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовомза
позовомМіністерства охорони здоров'я
УкраїнидоДержавної фінансової
інспекції Українитреті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енергоконсалт»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Біонікс ЛАБ»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ювіс», Публічне
акціонерне товариство
«Фармстандарт-Біолік», Приватне
акціонерне товариство «По виробництву
інсулінів «Індар»провизнання
протиправними та скасування пунктів 2,
5, 9, 10 вимоги від 26 грудня 2013 року, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство охорони здоров'я України
(далі - позивач) звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом про визнання
протиправними та скасування пунктів 2,
5, 9, 10 вимоги Державної фінансової
інспекції України (далі - відповідач)
від 26 грудня 2013 року.

Протокольною ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 березня 2014 року залучено до участі у
справі в якості третіх осіб на стороні
позивача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енергоконсалт»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Біонікс ЛАБ»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ювіс», Публічне
акціонерне товариство
«Фармстандарт-Біолік», Приватне
акціонерне товариство «По виробництву
інсулінів «Індар».

В обгрунтування позовних вимог
Міністерство охорони здоров'я України
зазначає, що пункти 2, 5, 9, 10 вимоги
відповідача від 26 грудня 2013 року №
04-14/2100 є безпідставними та не
відповідають дійсності.

Водночас, позивач зазначає, що з метою
встановлення технічного стану
конструкцій горищного перекриття та
покриття будівлі по вул. Грушевського, 7
(літера «Б») в Печерському районі
Міністерством охорони здоров'я України
було укладено з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Енергоконсалт» договір від 30 вересня
2011 року № 177/144/12.01-22, відповідно до умов
якого відповідальним за визначення
категорії складності будівлі та
розрахунок (кошторис) вартості робіт є
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енергоконсалт».
Акцентує увагу суду на тій обставині,
що проведеною експертизою не було
встановлено порушення норм СОУ
Д.1.2-1:2008 «Нормативи витрат праці
для визначення вартості робіт з оцінки
технічного стану та експлуатаційної
придатності конструкцій будівель і
споруд» при складанні кошторису
вартості робіт. А відтак, на думку
позивача, пункт 2 вимоги відповідача
від 26 грудня 2013 року про завищення
Міністерством охорони здоров'я України
розрахунку (кошторису) вартості
виконаних робіт на суму 88 346, 16 грн. є
безпідставним.

Окрім цього, позивач наголошує, що
не завдавав державному бюджету збитків
на загальну суму 38 848, 89 грн., оскільки на
вироби медичного призначення, які
придбавались позивачем у Товариства з
обмеженою відповідальністю «Біонікс
ЛАБ», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ювіс», не
поширюється дія статті 197 Податкового
кодексу України щодо звільнення від
оподаткування, оскільки зазначені
вироби не належать до виробів
медичного призначення за переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України від 17 жовтня 2008 року № 955.
Зазначене, на думку позивача, свідчить
про необгрунтованість пункту 5 вимоги
відповідача від 26 грудня 2013 року.

Позивач також стверджує, що
пункти 9, 10 вимоги відповідача від 26
грудня 2013 року не відповідають
дійсності, оскільки Міністерством
охорони здоров'я України в повному
обсязі було проведено
претензійно-позовну роботу щодо
стягнення з Публічного акціонерного
товариства «Фармстандарт-Біолік»
попередньої оплати за непоставлені
лікарські засоби та вироби медичного
призначення на суму 481 594, 72 грн. та
штрафних санкцій на суму 807 550, 34 грн., з
Приватного акціонерного товариства
«По виробництву інсулінів «Індар» -
штрафних санкцій на суму 399 562, 48 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Відповідач - Державна фінансова
інспекція України просила суд
відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю у
зв'язку з тим, що доводи позивача, є
такими, що не обгрунтовані положеннями
чинного законодавства та не
відповідають обставинам справи.

Третя особа 1 - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енергоконсалт»
вважає що позовні вимоги в частині
скасування пункту 2 вимоги Державної
фінансової інспекції України від 26
грудня 2013 року підлягають задоволенню.
В обгрунтування власної позиції
товариство посилається на висновок
державного підприємства «Державний
науково-дослідний інститут
будівельних конструкцій» від 14 квітня
2014 року № 609-883, яким підтверджено
правомірність віднесення будівлі по
вул. Грушевського, 7 (літера «Б») в
Печерському районі до ІV категорії
складності при обстеженні її
технічного стану і застосування
коефіціента К=0,5, що враховує категорію
складності будівлі, в кошторисі на
виконання роботи, згідно таблиці 2 СОУ
Д.1.2-0149543-001:2008.

Представник третьої особи 4 -
Публічного акціонерного товариства
«Фармстандарт-Біолік» в судовому
засіданні просив задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на їх
обгрунтованість.

На думку третьої особи 3 - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ювіс»,
твердження Державної фінансової
інспекції України про те, що
Міністерство охорони здоров'я України
не здійснило контроль за укладенням
договору з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ювіс», не відповідає
дійсності та спростовується
матеріалами справи, у зв'язку з чим
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Представники Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біонікс ЛАБ» та
Приватного акціонерного товариства
«По виробництву інсулінів «Індар»
(третіх осіб 2 та 5) в судове засідання не
з'явились, про причини суд не
повідомили, про дату, час та місце
судового розгляду були повідомлені
належним чином.

Відповідно до вимог частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з неприбуття у судове
засідання третьої особи 2, 5 суд дійшов
висновку подальший розгляд справи
здійснювати в порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У період з 05 серпня 2011 року по 28 жовтня
2013 року (з перервою - з 12 серпня 2013 року
по 27 серпня 2013 року) відповідно до
пункту 2.7 Плану контрольно-ревізійної
роботи Державної фінансової інспекції
України на ІІІ квартал 2013 року
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Міністерства охорони здоров'я України
за період з 01 жовтня 2011 року по 01
серпня 2013 року, за результатами якої
складено акт від 18 листопада 2013 року №
04-21/212.

Відповідачем під час ревізії було
встановлено, зокрема, наступне:

- при розрахунку вартості робіт з
обстеження технічного стану
конструкцій горищного перекриття та
покриття будівлі по вул. Грушевського, 7
(літера «Б») в Печерському районі м.
Києва застосовано коефіціент К1=0,5 як
для ІV категорії складності споруди,
внаслідок чого, в порушення пункту 1.3
СОУ Д.1.2-1:2008 «Нормативи витрат
праці для визначення вартості робіт з
оцінки технічного стану та
експлуатаційної придатності
конструкцій будівель і споруд»,
завищено вартість робіт з обстеження
технічного стану конструкцій
горищного перекриття та покриття
будівлі позивача по вул. Грушевського, 7
(літера «Б») в Печерському районі м.
Києва на загальну суму 88 346, 16 грн.;

- порушення вимог підпункту 197.1.27
пункту 197.1 статті 197 Податкового
кодексу України та підпункту 2 пункту 1
постанови Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2008 року № 955 «Про заходи
щодо стабілізації цін на лікарські
засоби і вироби медичного призначення»
при укладанні та виконанні договорів
про поставку лікарських засобів та
виробів медичного призначення з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Біонікс ЛАБ» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ювіс»;

- позивачем - відповідальним
виконавцем бюджетних програм та
головним розпорядником бюджетних
коштів спрямовані бюджетні кошти на
закупівлю вакцин, які Публічним
акціонерним товариством
«Фармстандарт-Біолік» не були
поставлені, а отже територіальні
органи охорони доров'я та
підпорядковані установи не
забезпечено вакцинами у 2012 році, що є
підставою для розірвання умов договору
на поставку вакцини та виставлення
вимог про повернення суми попередньої
оплати за непоставлені лікарські
засоби та вироби медичного призначення
на загальну суму 6 481 594, 72 грн.;

- позивачем не проводиться в
повному обсязі претензійно-позовна
робота щодо стягнення сум штрафних
санкцій за невиконання
постачальниками умов договорів на
загальну суму 7 207 112, 82 грн., а саме:
Публічним акціонерним товариством
«Фармстандарт-Біолік» у сумі 3 807 550, 34
грн. та Приватним акціонерним
товариством «По виробництву інсулінів
«Індар» у сумі 3 399 562, 48 грн.

26 грудня 2013 року відповідачем на
підставі вказаного акту внесено вимогу
№ 04-14/2100 «Про усунення виявлених
ревізією порушень та недоліків».

Вказаною вимогою позивача
зобов'язано вжити заходи щодо усунення
допущених порушень вимог
законодавства, про що проінформувати в
термін до 27 лютого 2014 року.

Незгода з пунктами 2, 5, 9, 10
вказаної вимоги субєкта владних
повноважень обумовило звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом.

Оцінивши за правилами статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України надані сторонами докази та
пояснення, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва частково погоджується з доводами
Міністерства охорони здоров'я України,
виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України, Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» від 26.01.1993 р. № 2939-XII (далі -
Закон № 2939-XII), Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р.
№ 550 (далі - Порядок № 550), Положення про
державні фінансові інспекції в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 03.10.2011 р. № 1236,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19.10.2011 р. за № 1212/19950
(далі - Положення № 1236) та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон № 2939-XII визначає правові та
організаційні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону №
2939-XII орган державного фінансового
контролю вживає в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальності винних осіб.

Згідно з п. п. 7, 15 ч. 1 ст. 10 Закону № 2939-XII
органу державного фінансового
контролю надається право: пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; порушувати перед
керівниками відповідних органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій питання про притягнення
до відповідальності осіб, винних у
допущених порушеннях.

Відповідно до п. 46 Порядку № 550 якщо
вжитими в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, контролюючим органом у строк
не пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів
порушення законодавства цей об'єкт
контролю у строк, визначений вимогою
про їх усунення, повинен інформувати
відповідний контролюючий орган з
поданням завірених копій первинних,
розпорядчих та інших документів, що
підтверджують усунення порушень.

Приписами пп. пп. 6.13, 6.18 п. 6 Положення №
1236 визначено, що Інспекція має право в
установленому порядку: пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства;
порушувати перед керівниками
відповідних органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ та організацій
питання про притягнення до
відповідальності осіб, винних у
допущених порушеннях.

Як вбачається з п. 2 вимоги від 26
грудня 2013 року № 04-14/2100 «Про усунення
виявлених ревізією порушень та
недоліків» позивача зобов'язано
відобразити дебіторську
заборгованість ТОВ «Енергоконсалт» у
бухгалтерському обліку Міністерства
на суму 88 346, 16 грн.; вжити заходів щодо
відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі 88 346, 16 грн. завданої
Міністерству, шляхом стягнення з ТОВ
«Енергоконсалт» на користь МОЗ України
грошових коштів на вказану суму та
перерахувати їх до Державного бюджету
України та у разі неможливості
стягнення з ТОВ «Енергоконсалт»
грошових коштів в сумі 88 346,16 грн., вжити
заходів щодо відшкодування
матеріальної шкоди Державному бюджету
України шляхом стягнення коштів у
зазначеній сумі з осіб, які допустили
дане порушення, та перерахувати їх до
державного бюджету.

Водночас, підставою для
зобов'язання позивача вчинити певні
дії стала перевірка відповідачем
виконання зобов'язань по договору від
30.09.2011 року № 177/144/12.01-22, укладеного з ТОВ
«Енергоконсалтинг», якою встановлено,
що кошторис вартості робіт з
обстеження технічного стану
конструкцій горищного перекриття та
покриття будівлі позивача складений із
порушенням застосуванням норм СОУ
Д.1.2-1:2008 «Нормативи витрат праці
для визначення вартості з оцінки
технічного стану та експлуатаційної
придатності конструкцій будівель і
споруд», що призвело до завищення
розрахунку вартості виконаних робіт на
суму 88 346, 16 грн. та в свою чергу до
завдання державному бюджету збитків на
вказану суму.

Надаючи оцінку вказаним вище
фактам, суд виходить з наступного.

30 вересня 2011 року між позивачем (за
договором - замовник) та ТОВ
«Енергоконсалт» (за договором -
виконавець) було підписано договір №
177/144/12.01-22 на виконання робіт з
обстеження технічного стану
конструкцій горищного перекриття та
покриття будівлі МОЗ України по вул.
Грушевського, 7 (літера Б) в Печерському
районі м. Києва, розробка висновку
щодо можливості та умов їх подальшої
безпечної експлуатації відповідно до
паспорту бюджетної програми за КПКВК
2301810. В додатку № 4 до Договору
міститься кошторис вартості
зазначених робіт.

25 жовтня 2011 року замовником та
виконавцем було складено акт № 1 про те,
що виконавцем виконані роботи по
пунктам 1, 2, 3 календарного плану за
договором від 30 вересня 2011 року №
177/144/12.01-22, що складає 123 650, 45 грн. (сто
двадцять три тисячі шістсот п'ятдесят
грн. 45 коп.) плюс ПДВ 24 730, 09 грн., всього
148 380, 54 грн. (сто сорок вісім тисяч
триста вісімдесят грн. 54 коп.).

13 грудня 2011 року позивачем було
подано до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві декларацію про початок
виконання будівельних робіт із
капітального ремонту покрівлі,
підсилення перекриття, заміна вікон,
вхідної групи 3-х поверхневої будівлі
МОЗ України по вул. Грушевського, 7
(літера Б) в Печерському районі м.
Києва відповідно до бюджетної програми
за КПКВК 2301810.

Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві було зареєстровано
зазначену декларацію за № КВ8.

Як вбачається з матеріалів
справи, згідно із декларацією про
початок виконання будівельних робіт
від 13 грудня 2011 року № КВ8 роботи
щодо 3-х поверхневої будівлі МОЗ
України по вул. Грушевського, 7 (літера
Б) в Печерському районі м. Києва
належать до ІІІ-ї категорії складності.

Враховуючи викладене, суд
зазначає, що згідно зі статтею 34 Закону
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №
3038-VI та відповідно до пункту 2
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.04.2011 № 466 «Деякі питання виконання
підготовчих та будівельних робіт»
будівельні роботи можуть виконуватися
замовником після отримання документа,
що посвідчує право власності чи
користування земельною ділянкою, або
договору суперфіцію та реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до І-ІІІ
категорій складності.

У відповідності до пункту 8 статті 36
Закону № 3038-VI замовник відповідно до
закону несе відповідальність за
повноту та достовірність даних,
зазначених у поданій ним декларації
про початок виконання будівельних
робіт, та виконання будівельних робіт
без зареєстрованої декларації.

В цей же час, згідно із кошторисом
вартості робіт, який міститься у
додатку № 4 до договору від 30 вересня 2011
року № 177/144/12.01-22 об'єкт будівництва
належить до ІV-ї категорії складності.

При цьому суд зазначає, що
ревізією встановлено та не
заперечувалося представником позивача
у судовому засіданні, що при розрахунку
вартості зазначених робіт Виконавцем
застосований коефіцієнт К 1=0,5
враховуючий категорію складності
споруди, та коефіцієнт К=0,2 враховуючий
відсутність проектно-технічної
документації на момент проведення
робіт з обстеження технічного стану
конструкцій горищного перекриття та
покриття будівлі Міністерства.

Водночас, відповідно до вимог п. 4.7 СОУ
Д. 1.2-1:2008 «Нормативи витрат праці
для визначення вартості робіт з оцінки
технічного стану та експлуатаційної
придатності конструкцій будівель і
споруд», при складності споруди III
категорії слід застосовувати
коефіцієнт К=0,3.

Таким чином, суд погоджується з
відповідачем, що оскільки при
розрахунку вартості робіт з обстеження
технічного стану конструкцій
горищного перекриття та покриття
будівлі Міністерства по вул.
Грушевського, 7 (літера «Б») в
Печерському районі м. Києва
застосовано коефіцієнт К 1=0,5 як для IV
категорії складності споруди, в той час
як згідно декларацією про початок
виконання будівельних робіт від 13
грудня 2011 року № КВ8 категорія
складності вказаної споруди належить
до ІІІ, у зв'язку із чим позивачем
порушено п. 1.3 СОУ Д. 1.2-1:2008
«Нормативи витрат праці для визначення
вартості робіт з оцінки технічного
стану та експлуатаційної придатності
конструкцій будівель і споруд», що
призвело до завищення вартості робіт
на загальну суму 88 346, 16 гривень.

При цьому, суд не може прийняти до
уваги наданий Висновок державного
підприємства «Державний
науково-дослідний інститут
будівельних конструкцій» від 14 квітня
2014 року № 609-883, оскільки відомості,
викладені в ньому не використовувалися
при здійснені розрахунку вартості
робіт, з урахуванням категорії
складності об'єкта у 2011 році.

Одночасно, суд звертає увагу, що
відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3038-VI
право на виконання підготовчих робіт
(якщо вони не були виконані раніше
згідно з повідомленням або
зареєстрованою декларацією про
початок виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт на об'єктах
будівництва, що належать до IV і V
категорій складності, підключення
об'єкта будівництва до інженерних
мереж та споруд надається замовнику та
генеральному підряднику чи підряднику
(у разі якщо будівельні роботи
виконуються без залучення
субпідрядників) після отримання
дозволу на виконання будівельних
робіт.

Як вбачається з матеріалів справи
такого дозволу позивач не отримував.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що вимога відповідача щодо
зобов'язання позивача відобразити
дебіторську заборгованість ТОВ
«Енергоконсалт» у бухгалтерському
обліку Міністерства на суму 88 346, 16 грн.;
вжити заходів щодо відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 88 346, 16 грн.
завданої Міністерству, шляхом
стягнення з ТОВ «Енергоконсалт» на
користь МОЗ України грошових коштів на
вказану суму та перерахувати їх до
Державного бюджету України та у разі
неможливості стягнення з ТОВ
«Енергоконсалт» грошових коштів в сумі
88 346,16 грн., вжити заходів щодо
відшкодування матеріальної шкоди
Державному бюджету України шляхом
стягнення коштів у зазначеній сумі з
осіб, які допустили дане порушення, та
перерахувати їх до державного бюджету
є правомірною, а тому до задоволення не
підлягає.

Пунктом 5 вимоги від 26 грудня 2013
року № 04-14/2100 «Про усунення виявлених
ревізією порушень та недоліків» щодо
вжиття заходів щодо відшкодування
матеріальної шкоди завданої
державному бюджету в особі
Міністерства, позивача зобов'язано
стягнути кошти у сумі 38 848, 89 грн. з ТОВ
«Біонікс Лаб» та ТОВ «Ювіс» за
порушення вимог пп. 197.1.27 п. 197.1 ст. 197 ПК
України та пп. 2 п.1 постанови КМ України
від 17.10.2008 року № 955 «Про заходи щодо
стабілізації цін на лікарські засоби і
вироби медичного призначення».

На думку відповідача, вказані
порушення виникли через неналежний
юридичний супровід процедури
укладання договорів про поставку
лікарських засобів та виробів
медичного призначення з ТОВ «Біонікс
Лаб» та ТОВ «Ювіс».

Вирішуючи позовні вимоги в
частині, яка стосується вказаних
обставин, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до підпункту 197.1.27
пункту 197.1 статті 197 ПК України (в
редакції чинній на час вчинення
правочинів) звільняються від
оподаткування податком на додану
вартість операції з постачання
лікарських засобів, дозволених для
виробництва і застосування в Україні
та внесених до Державного реєстру
лікарських засобів (у тому числі
аптечними закладами), а також виробів
медичного призначення за переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Як вбачається з матеріалів
справи, договором від 29 серпня 2012 року
№ 77Т/230/21-24, укладеним між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Біонікс
ЛАБ» та позивачем було передбачено
постачання препаратів фармацевтичних
різних (лабораторні реагенти)
«ДНК-полімераза» 250 од., 50 мкл з
активністю 5 од., Біо-Рад» в кількості 31
одиниця, за ціною 3 987, 50 грн. (без ПДВ),
ПДВ - 797, 50 грн., на загальну суму 148 335, 00
грн. (з ПДВ).

Договором від 29 липня 2013 року №
126Т/191/21-24, укладеним між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Біонікс
ЛАБ» та позивачем було передбачено
постачання препаратів фармацевтичних
різних (лабораторні реагенти)
«ДНК-полімераза» 250 од., 50 мкл з
активністю 5 од., Біо-Рад» в кількості 40
наборів, за ціною 4433,94 грн. (з ПДВ), на
загальну суму 177 357, 60 грн., в тому числі
ПДВ на суму 29 559, 60 грн.

Вказані вироби медичного
призначення, що закуповувались згідно
вказаних договорів у ТОВ «Біонікс
ЛАБ»», а саме: «ДНК-полімераза iTaq, 5
ОД/мкл, містить 250 ОД полімерази, 1,25 мл
10-кратного ПЛР-буферу (200 мМ Tris-HCl, рН 8,4,
500 мМ KC1)S 1,25 мл 50 мМ розчину MgC12, виробник
- Bio-Rad Laboratories (Singapore) Pte. Ltd., Сингапур; Bio-Rad
Life Science Group для Bio-Rad Laboratories, Inc. (CIIIA),
зареєстровано та дозволено для
застосування на всій території України
17.07.2009 (Свідоцтво про державну
реєстрацію № 8812/2009) та внесено
відомості до свідоцтва про код УКТ ЗЕД
зазначених товарів.

Водночас за договорами від 27 травня 2013
року № 125Т/197/21-24 та від 16 жовтня 2012 року
№ 88Т/287/21-24 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ювіс» постачало
Міністерству охорони здоров'я України
вироби медичного призначення, зокрема
COULTER CLENZ Cleaning Agent Засіб для очищення COULTER
CLENZ 5 літрів з урахуванням податку на
додану вартість.

Згідно вантажно-митних
декларацій, копії яких наявні в
матеріалах справи, вищевказані вироби
медичного призначення мають код згідно
з УКТ ЗЕД .

Як вбачається з зазначених декларацій,
медичні вироби були оформлені митними
органами за вказаним кодом та випущені
у вільний обіг.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.08.2011 № 867 затверджено Перелік
виробів медичного призначення,
операції з постачання яких
звільняються від оподаткування
податком на додану вартість.

Зазначений перелік не містить виробів
медичного призначення, що мають код
згідно з УКТ ЗЕД , а отже
відповідно до вказаних вище норм
підлягає оподаткуванню податком на
додану вартість.

При цьому, суд зазначає, що
відносини, пов'язані із справлянням
митних платежів, регулюються Митним
кодексом України, Податковим кодексом
України та іншими законами України з
питань оподаткування.

Відповідно до статті 69 Митного
кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) товари при їх
декларуванні підлягають класифікації,
тобто у відношенні товарів
визначаються коди відповідно до
класифікаційних групувань, зазначених
в УКТ ЗЕД.

Відповідно до частини другої
статті 69 МК України митні органи
здійснюють контроль правильності
класифікації товарів, поданих до
митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Згідно із частиною третьою статті
69 МК України на вимогу посадової особи
митного органу декларант або
уповноважена ним особа зобов'язані
надати усі наявні відомості, необхідні
для підтвердження заявлених ними кодів
товарів, поданих до митного оформлення,
а також зразки таких товарів та/або
техніко-технологічну документацію на
них.

У разі виявлення під час митного
оформлення товарів або після нього
порушення правил класифікації товарів
митний орган має право самостійно
класифікувати такі товари (частина
четверта статті 69 МК України).

Як передбачено частиною п'ятою
статті 69 МК України, під складним
випадком класифікації товару
розуміється випадок, коли у процесі
контролю правильності заявленого
декларантом або уповноваженою ним
особою коду товару виникають
суперечності щодо тлумачення положень
УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує
додаткової інформації, спеціальних
знань, проведення досліджень тощо.

Відповідно до частини сьомої
статті 69 МК України рішення митних
органів щодо класифікації товарів для
митних цілей є обов'язковими. Такі
рішення оприлюднюються у
встановленому законодавством порядку.
У разі незгоди з рішенням митного
органу щодо класифікації товару
декларант або уповноважена ним особа
має право оскаржити це рішення у
порядку, встановленому главою 4 цього
Кодексу.

Висновки інших органів, установ
та організацій щодо визначення кодів
товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному
оформленні мають інформаційний або
довідковий характер (частина восьма
статті 69 МК України).

Аналіз вказаних норм свідчить про
те, що саме органами доходів і зборів
здійснюється контроль правильності
класифікації товарів, поданих до
митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Відтак, положення статті 197 ПК
України та постанови Кабінету
Міністрів України від 08.08.2011 № 867 не
розповсюджуються на товари, що були
поставлені позивачу на підставі
договорів від 29 серпня 2012 року №
77Т/230/21-24, від 29 липня 2013 року № 126Т/191/21-24,
від 27 травня 2013 року № 125Т/197/21-24 та від 16
жовтня 2012 року № 88Т/287/21-24, а тому
відповідна вимога відповідача не
ґрунтується на вимогах законодавства
та підлягає скасуванню.

Стосовно пунктів 9, 10 вимоги від 26
грудня 2013 року № 04-14/2100 «Про усунення
виявлених ревізією порушень та
недоліків» щодо проведення в повному
обсязі претензійно-позовної роботи
щодо стягнення попередньої оплати з
ПАТ «Фармстандарт-Біолік» за
непоставлені лікарські засоби та
вироби медичного призначення
відповідно до чинного законодавства та
щодо стягнення сум штрафних санкцій з
ПАТ «Фармстандарт-Біолік» та ПрАТ «По
виробництву інсулінів «Індар» за
невиконання вище ними умов договорів
про поставку лікарських засобів та
виробів медичного призначення, суд
зазначає наступне.

04 травня 2012 року між позивачем (за
договором - замовник) та Публічним
акціонерним товариством
«Фармстандарт-Біолік» (за договором -
постачальник) були укладені договори №
32/21-24, № 33/21-24, № 34/21-24, № 36/21-24 про
закупівлю товарів за державні кошти,
відповідно до умов яких постачальник
зобов'язується у 2012 році поставити
препарати імунобіологічні, зазначені в
специфікації (за договором - товар), а
замовник - оплатити такий товар на
умовах.

29 серпня 2012 року, 04 жовтня 2012 року
між позивачем (за договором - замовник)
та Публічним акціонерним товариством
«Фармстандарт-Біолік» (за договором -
постачальник) були укладені договори №
223/21-24, № 224/21-24, № 281/21-24 про закупівлю
товарів за державні кошти, відповідно
до умов яких постачальник
зобов'язується у 2012 році поставити
препарати фармацевтичні різні,
зазначені в специфікації (за договором
- товар), а замовник - оплатити такий
товар на умовах цього Договору.

У відповідності зі статтею 173
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), господарським зобов'язання
визначається зобов'язання, що виникає
між суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (стаття 174 ГК України).

Відповідно до частини сьомої
статті 179 ГК України господарські
договори укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до статей 627, 628, 629
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) сторони є вільними в укладенні
договору; зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства; договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
передбачено договором, законом або не
виникає з характеру відносин сторін
(частина друга статті 712 ЦК
України).

Відповідно приписів статей 662, 663,
664 ЦК України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу, в строк
передбачений договором
купівлі-продажу.

Обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може
бути встановлений інший момент
виконання продавцем обов'язку передати
товар.

Товар вважається наданим у
розпорядження покупця, якщо у строк,
встановлений договором, він готовий до
передання покупцеві у належному місці
і покупець поінформований про це.
Готовий до передання товар повинен
бути відповідним чином
ідентифікований для цілей цього
договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання мають виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного судочинства, а за
відсутності таких умов - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено,
що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання, або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Згідно із положеннями частини
першої статті 617 цього Кодексу особа,
яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили.

З'ясування питання наявності або
відсутності вини є невід'ємною
частиною при вирішенні питання щодо
правомірності застосування наведених
норм цивільного законодавства.

Наявність вини як підстави
відповідальності за порушення
зобов'язання передбачена положеннями
статті 614 ЦК України, якою встановлено,
що особа, яка порушила зобов'язання,
несе відповідальність за наявності її
вини (умислу або необережності), якщо
інше не встановлено договором або
законом. Особа є невинуватою, якщо вона
доведе, що вжила всіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов'язання.

Пункт 1 частини першої статті 263 ЦК
України розкриває ознаки непереборної
сили та визначає, що непереборна сила -
це надзвичайна або невідворотна за
даних умов подія.

Таким чином, для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання, згідно із статтею 617 ЦК
України особа, яка порушила
зобов'язання, повинна довести: 1)
наявність обставини непереборної сили;
2) її надзвичайний характер; 3)
неможливість попередити за даних умов
завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між
цією обставиною і понесеними збитками.

Статтею 222 ГК України
передбачений досудовий порядок
реалізації господарсько-правової
відповідальності, відповідно до
частини першої якої учасники
господарських відносин, що порушили
майнові права або законні інтереси
інших суб'єктів, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Відповідно до частини другої
статті 222 ГК України у разі
необхідності відшкодування збитків
або застосування інших санкцій суб'єкт
господарювання чи інша юридична особа -
учасник господарських відносин, чиї
права або законні інтереси порушено, з
метою безпосереднього врегулювання
спору з порушником цих прав або
інтересів має право звернутися до
нього з письмовою претензією, якщо інше
не встановлено законом.

Документи, що підтверджують вимоги
заявника, додаються в оригіналах чи
належним чином засвідчених копіях.
Документи, які є у другої сторони,
можуть не додаватися до претензії
(частина четверта статті 222 ГК України).

Як передбачено частиною п'ятою статті
222 ГК України, претензія підписується
повноважною особою заявника претензії
або його представником та надсилається
адресатові рекомендованим або цінним
листом або вручається адресатові під
розписку.

Відповідно до частини шостої статті 222
ГК України претензія розглядається в
місячний строк з дня її одержання, якщо
інший строк не встановлено цим
Кодексом або іншими законодавчими
актами. Обґрунтовані вимоги заявника
одержувач претензії зобов'язаний
задовольнити.

Згідно із частиною сьомою статті 222 ГК
України при розгляді претензії сторони
у разі необхідності повинні звірити
розрахунки, провести експертизу або
вчинити інші дії для забезпечення
досудового врегулювання спору.

Про результати розгляду претензії
заявник має бути повідомлений
письмово. Відповідь на претензію
підписується повноважною особою або
представником одержувача претензії та
надсилається заявникові
рекомендованим або цінним листом або
вручається йому під розписку (частина
восьма статті 222 ГК України).

В силу приписів норм статті 238 ГК
України за порушення встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності
до суб'єктів господарювання можуть
бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами
місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків. Види
адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.
Адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

Згідно із частиною першою статті
216 ГК України учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Наслідки порушення зобов'язання
передбачені статтею 611 ЦК України та
частиною першою статті 230 ГК України,
відповідно до яких у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

При цьому стаття 549 ЦК України
визначає неустойку (штраф, пеню) як
грошову суму або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (стаття 612 ЦК України).

Частиною шостою статті 232 ГК
України передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до частини другої
статті 231 ГК України у разі, якщо
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, Державним
підприємством «Укрвакцина» за
дорученням позивача пред'явлено
Публічному акціонерному товариству
«Фармстандарт-Біолік» претензії:

- від 12 червня 2013 року № 01.05.20-05/399 на
загальну суму 140 747, 50 грн., в тому числі:
на суму пені у розмірі 98 462, 84 грн. та
штрафних санкцій у розмірі 42 284, 66 грн.
за договором від 04 травня 2012 року №
34/21-24;

- від 12 червня 2013 року № 01.05.20-05/400 на
загальну суму 103 804, 50 грн., в тому числі:
на суму пені у розмірі 72 618, 60 грн. та
штрафних санкцій у розмірі 31 185, 90 грн.
за договором від 04 травня 2012 року №
33/21-24;

- від 12 червня 2013 року № 01.05.20-05/401 на
загальну суму 308 828, 69 грн., в тому числі:
на суму пені у розмірі 216 047, 54 грн. та
штрафних санкцій у розмірі 92 781, 15 грн.
за договором від 29 серпня 2012 року №
223/21-24;

- від 12 червня 2013 року № 01.05.20-05/402 на
загальну суму 635381,68 грн., в тому числі:
на суму пені у розмірі 444494,48 грн. та
штрафних санкцій у розмірі 190887,20 грн. за
договором від 29 серпня 2012 року № 224/21-24;

- від 12 червня 2013 року № 01.05.20-05/403 на
загальну суму 66 189, 48 грн., в тому числі:
на суму пені у розмірі 46 304, 23 грн. та
штрафних санкцій у розмірі 19 885, 25 грн.
за договором від 29 серпня 2012 року №
224/21-24;

- від 12 червня 2013 року № 01.05.20-05/404 на
загальну суму 255 259, 49 грн., в тому числі:
на суму пені у розмірі 178 572, 09 грн. та
штрафних санкцій у розмірі 76 687, 40 грн.
за договором від 04 травня 2012 року №
36/21-24.

У подальшому Міністерство
охорони здоров'я України в особі
Державного підприємства «Укрвакцина»
МОЗ України звернулось до
господарського суду із позовною заявою
до Публічного акціонерного товариства
«Фармстандарт - Біолік», в якій просить
суд стягнути з відповідача пеню в сумі
198 291, 70 грн., штраф в сумі 76 687, 40 грн.,
посилаючись на неповне виконання
Публічним акціонерним товариством
«Фармстандарт - Біолік» своїх
зобов'язань за договором про
закупівлю товарів за державні кошти
від 04 травня 2012 року № 36/21-24 щодо
поставки товару у визначений сторонами
строк, в зв'язку з чим, на думку
позивача, Публічним акціонерним
товариством «Фармстандарт - Біолік»
було прострочено постачання товару на
163 календарних дні, внаслідок чого
останньому було нараховано штрафні
санкції (пеню та штраф) на суму 274979,10
грн.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 04 листопада 2013
року у справі № 922/3925/13, залишеним без
змін постановами Харківського
апеляційного господарського суду від 20
січня 2014 року та Вищого господарського
суду України від 18 березня 2014 року,
cтягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Фармстандарт-Біолік» (61070,
м. Харків, Дзержинський район, Помірки;
; р/р 5448 у
відділенні ПАТ «ПУМБ» РЦ у м. Харкові,
МФО 334851) на користь Міністерства
охорони здоров'я України (01601, м. Київ,
вул. Грушевського, 7; ;
р/р 0021 в ДКСУ, МФО 820172) - пені в сумі
198 291, 70 грн., 7% штрафу в розмірі 76 687, 40
грн.

Також, Міністерство охорони
здоров'я України в особі Державного
підприємства «Укрвакцина» МОЗ України
звернулось до господарського суду із
позовною заявою, в якій просить суд
стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Фармстандарт - Біолік»
пеню в розмірі 544 997, 34 грн. та штраф в
розмірі 210 772, 45 грн., посилаючись на
неналежне виконання Публічним
акціонерним товариством «Фармстандарт
- Біолік» зобов'язань за договором від 29
серпня 2012 року № 224/21-24 про закупівлю
товарів за державні кошти, укладеним
між Міністерством охорони здоров'я
України та Публічним акціонерним
товариством «Фармстандарт - Біолік».

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 04 листопада 2013
року у справі № 922/3927/13, залишеним без
змін постановами Харківського
апеляційного господарського суду від 17
січня 2014 року та Вищого господарського
суду України від 12 березня 2014 року,
cтягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Фармстандарт-Біолік» (61070,
м. Харків, Дзержинський район, Помірки,
, р/р 5448 у
відділенні ПУМБ РЦ у м. Харкові, МФО 334851)
на користь Міністерства охорони
здоров'я України (01601, м. Київ, вул.
Грушевського, 7, , р/р
0021 в ДКСУ, МФО 820172) пеню в розмірі
544 997, 34 грн. та штраф в розмірі 210 772, 45
грн.

16 вересня 2013 року Міністерство
охорони здоров'я України звернулось до
Господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства «Фармстандарт-Біолік»
штрафних санкцій, а саме 315, 03 гривень
суми нарахованої пені. Заявлена вимога
обґрунтована неналежним виконанням
Публічним акціонерним товариством
«Фармстандарт - Біолік» умов договору
про закупівлю товарів за державні
кошти № 281/21-24, укладеного між сторонами
04 жовтня 2012 року.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 14 листопада 2013
року у справі № 922/3930/13, залишеним без
змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 20
грудня 2013 року, стягнуто з Публічного
акціонерного товариства «Фармстандарт
- Біолік» (61070, м.Харків, Дзержиньский
район, Помірки, , р/р
№5448 у відділенні ПУМБ РЦ у
м.Харкові, МФО 334851) на користь
Міністерства охорони здоров'я України
(01601, м.Київ, вул. Грушевського, 7, , р/р №0021 в ДКСУ, ЄДРПОУ
ДКСУ 37567646, МФО 820172) 315, 03 гривень пені.

11 листопада 2013 року Міністерство
охорони здоров'я України звернулось до
Господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
спонукання Публічного акціонерного
товариства «Фармстандарт - Біолік» до
виконання умов договору № 34/21-24 про
закупівлю товарів за державні кошти,
укладеного між сторонами 04 травня 2012
року.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 02 грудня 2013
року у справі № 922/4700/13 зобов'язано
Публічне акціонерне товариство
«Фармстандарт - Біолік» (61070, м.Харків,
Дзержинський район, Помірки, ) виконати умови договору № 34/21-24
про закупівлю товарів за державні
кошти від 04 травня 2012 року шляхом
поставки товару: 24.42.2 Препарати
фармацевтичні різні (препарати
імунобіологічні) - анатоксин або
вакцина для профілактики дифтерії та
правцю (АДП) у кількості 402711 доз, на
загальну суму 604 066, 50 гривень,
Міністерству охорони здоров'я України
(01601, м.Київ, вул. Грушевського, 7, ).

Також, 11 листопада 2013 року
Міністерство охорони здоров'я України,
звернулось до Господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про спонукання Публічного
акціонерного товариства «Фармстандарт
- Біолік» до виконання умов договору №
33/21-24 про закупівлю товарів за державні
кошти, укладеного між сторонами 04
травня 2012 року.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 02 грудня 2013
року у справі № 922/4697/13 зобов'язано
Публічне акціонерне товариство
«Фармстандарт - Біолік» (61070, м. Харків,
Дзержинський район, Помірки, ) виконати умови договору № 33/21-24
про закупівлю товарів за державні
кошти від 04 травня 2012 року шляхом
поставки товару: 24.42.2 Препарати
фармацевтичні різні (препарати
імунобіологічні) - анатоксин або
вакцина для профілактики дифтерії із
зменшеним вмістом антигену (АД-М) у
кількості 303070 доз, на загальну суму
445512,90 гривень, Міністерству охорони
здоров'я України (01601, м.Київ, вул.
Грушевського, 7, ).

З наданих копій претензій та
судових рішень судом встановлено, що
позивачем здійснювалася
претензійно-позовна роботи щодо
стягнення сум штрафних санкцій та пені
та щодо зобов'язання здійснення
поставки товару за умовами вказаних
вище договорів. Втім, з наданих доказів
не вбачається здійснення позивачем
претензійно-позовної роботи щодо
попередньої оплати проведеної
відповідно до платіжних доручень,
наявних а матеріалах справи.

При цьому, суд зазначає, що
відповідно до п. 7.2 вказаних вище
договорів у випадку затримки поставки
Товару Постачальник сплачує Замовнику
пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості
непоставленого Товару за кожний день
прострочення поставки Товару, а за
прострочення понад 30 календарних днів
з Постачальника додатково стягується
штраф у розмірі 7 % від вартості
непоставленого (неприйнятого) Товару, а
у разі здійснення попередньої оплати
Постачальник, крім сплати зазначених
штрафних санкцій, повертає Замовнику
кошти з урахуванням індексу інфляції.

Водночас, п. 6.2.1 договорів
Замовник має право достроково
розірвати договір у разі невиконання
зобов'язань Постачальником,
повідомивши про те його у
двадцятиденний строк з моменту
виявлення невиконання зобов'язань за
цим Договором.

Враховуючи викладене, та з
урахуванням невиконання умов вказаних
вище договорів, позивачем не здійснено
жодних дій щодо їх розірвання в
судовому порядку та повернення
попередньої оплати за ними.

Окрім цього, суд звертає увагу, що
29 квітня 2013 року між позивачем (за
договором - замовник) та Приватним
акціонерним товариством «По
виробництву інсулінів «Індар» (за
договором - постачальник) був укладений
договір № 88/21-24 про закупівлю товарів
за державні кошти, відповідно до умов
якого постачальник зобов'язується у 2013
році поставити препарати
фармацевтичні, інші, зазначені в
специфікації (за договором - товар), а
замовник - оплатити такий товар на
умовах цього Договору.

Відповідно до п. 7.2 вказаного
договору, передбачено, що у випадку
затримки поставки Товару Постачальник
сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1
відсотка від вартості непоставленого
Товару за кожний день прострочення
поставки Товару, а за прострочення
понад 30 календарних днів з
Постачальника додатково стягується
штраф у розмірі 7 % від вартості
непоставленого (неприйнятого) Товару, а
у разі здійснення попередньої оплати
Постачальник, крім сплати зазначених
штрафних санкцій, повертає Замовнику
кошти з урахуванням індексу інфляції.

Державним підприємством «Укрвакцина»
за дорученням позивача пред'явлено
Приватному акціонерному товариству
«По виробництву інсулінів «Індар»
претензії, у зв'язку з недопоставленям
товару, згідно умов договору, а саме:

- від 12 вересня 2013 року № 01.05.20-05/726
на суму 28 600, 00 грн.;

- від 12 вересня 2013 року № 01.05.20-05/727
на суму 168 2537, 04 грн.;

- від 18 жовтня 2013 року № 01.05.20-05/788 на
суму 1 677 017, 16 грн.;

- від 21 листопада 2013 року №
01.05.20-05/864 на суму 1 012 500, 17 грн.;

від 21 листопада 2013 року № 01.05.20-05/863 на
суму 46 297, 14 грн.

Інших доказів, які б
підтверджували здійснення
претензійно-позовної роботи щодо
стягнення відповідних сум штрафних
санкцій та пені за умовами вказаних
вище договорів, а також вжиття заходів
щодо повернення попередньої оплати
здійсненої відповідно до платіжних
доручень, наявних а матеріалах справи,
позивачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимоги відповідача щодо
зобов'язання позивача провести в
повному обсязі претензійно-позовну
роботу щодо стягнення попередньої
оплати з ПАТ «Фармстандарт-Біолік» за
непоставлені лікарські засоби та
вироби медичного призначення
відповідно до чинного законодавства та
щодо зобов'язання провести у повному
обсязі претензійно-позовну роботу щодо
стягнення сум штрафних санкцій з ПАТ
«Фармстандарт-Біолік» та ПрАТ «По
виробництву інсулінів «Індар» за
невиконання вище ними умов договорів
про поставку лікарських засобів та
виробів медичного призначення, є
правомірними, а тому задоволенню не
підлягають.

За правилами частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, з урахуванням
обставин зазначених вище, суд прийшов
до переконання про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З урахуванням ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує на користь позивача
здійснені ним документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 18, 27 грн. з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Міністерства
охорони здоров'я України задовольнити
частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
пункт 5 вимоги Державної фінансової
інспекції України від 26 грудня 2013 року
№ 04-14/2100.

3. В решті позовних вимог Міністерства
охорони здоров'я України - відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету
України за рахунок бюджетних
асигнувань за зобов'язаннями Державної
фінансової інспекції України на
користь Міністерства охорони здоров'я
України понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 18, 27 грн.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Головуючий суддя І.М.
ПогрібніченкоСудді: І.О. Іщук В.П.
Шулежко