Справа № 1601/2а-4513/12
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р.Справа № 1601/2а-4513/12Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Сіренко О.І.

Суддів:
Любчич Л.В. , Спаскіна
О.А.

за участю секретаря
судового засідання Бутенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
04.09.2012р. по справі № 1601/2а-4513/12

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцької міської ради
Полтавської області , Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області

про про визнання протиправним і не
чинним пункту 1.3 рішення сесії
Кременчуцької міської ради
м.Кременчука від 30 серпня 2011 р,

ВСТАНОВИЛА:

04 вересня 2012 року постановою
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області в
позові ОСОБА_1 до Кременчуцької міської
ради Полтавської області, Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області про визнання
протиправним і не чинним пункту 1.3
рішення сесії Кременчуцької міської
ради м. Кременчука від 30 серпня 2011 року -
відмовлено.

Позивачка, не погодившись із рішенням
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, подала апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду першої
інстанції скасувати, прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
заявниця вказує на протиправний
характер дій відповідача в частині
відмови у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки по
АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0603 га
ОСОБА_1, а також на порушення
відповідачем норм статей 12, 40, 118, 121
Земельного кодексу України, п. 34, ч. 1 ст.
26, п. "а" ч. 1 ст. 33 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні".

Кременчуцька міська рада Полтавської
області проти апеляційної скарги
заперечила, вважаючи вимоги заявника
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
судового розгляду справи були
повідомлені належним чином. Керуючись
частиною 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
перешкод для розгляду справи за
відсутності сторін, що не з'явились у
судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
у травні 2011 року позивачем ОСОБА_1 на
адресу Кременчуцької міської ради
Полтавської області було надіслано
заяву (клопотання) про надання дозволу
на складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) орієнтовною
площею 1000 кв.м в районі АДРЕСА_1.

30 серпня 2011 року пунктом 1.3 рішення
Кременчуцької міської ради
Полтавської області «Про відмову в
наданні дозволів на розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність та в
оренду в м. Кременчуці» позивачці було
відмовлено в наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність у зв'язку з тим, що вказана
земельна ділянка відноситься частково
до земель вулично-дорожної мережі -
землі загального користування
(АДРЕСА_1), та значна частина ділянки
входить в шумозахисну смугу залізниці,
де розміщення житлових об'єктів
забороняється.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався
нормами ст. 81, ч. 6 ст. 118, 121 Земельного
кодексу України.

Колегія суддів частково погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно частин 1 та 3 статті 116 Земельного
кодексу України від 25 жовтня 2001 року N
2768-III, (далі - ЗК України), громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Норми безоплатної передачі земельних
ділянок громадянам визначені статтею
121 ЗК України, пунктом "г" частини 1 якої
передбачено, що громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності в таких
розмірах: для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у селах - не більше
0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15
гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 ЗК
України, громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

З норми частини 7 статті 118 ЗК України
вбачається, що перелік підстав для
відмови особі у наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою для
відведення земельної ділянки є
вичерпним та не підлягає розширеному
тлумаченню.

Позивачка на виконання норм ст. 118 ЗК
України та з метою реалізації права на
безоплатну приватизацію земельної
ділянки по АДРЕСА_1 у м. Кременчуці
Полтавської області звернулась із
відповідною заявою до Кременчуцької
міської ради Полтавської області. До
заяви ОСОБА_1 додано графічні матеріали
місця розташування земельної ділянки
(а.с.10-11).

Відмовляючи в наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення вказаної земельної ділянки
у власність, відповідач у
оскаржуваному рішенні від 30.08.2011р.
посилався на часткове віднесення такої
ділянки до вулично-дорожньої мережі -
земель загального користування
(АДРЕСА_1) та частково - до шумозахисної
смуги залізниці (а.с.13).

Поняття вулично-дорожньої мережі
викладено у абзаці 5 частини 1 статті 1
Закону України "Про благоустрій
населених пунктів" від 6 вересня 2005 року
N 2807-IV, а саме - це призначена для руху
транспортних засобів і пішоходів
мережа вулиць, доріг,
внутрішньоквартальні та інші проїзди,
тротуари, пішохідні та велосипедні
доріжки, набережні, майдани, площі, а
також автомобільні стоянки та
майданчики для паркування
транспортних засобів з інженерними та
допоміжними спорудами, технічними
засобами організації дорожнього руху.

За змістом ст. 13, 14 цього Закону,
території, які складають
вулично-дорожню мережу, є територіями
загального користування, відносяться
до об'єктів благоустрою населених
пунктів та, відповідно, мають
використовуватись відповідно до їх
функціонального призначення для
забезпечення сприятливих умов
життєдіяльності людини на засадах їх
раціонального використання та охорони
з урахуванням вимог правил благоустрою
території населених пунктів, інших
вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 14 статті 1 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" від 17 лютого 2011 року N 3038-VI,
червоні лінії - визначені в
містобудівній документації щодо
пунктів геодезичної мережі межі
існуючих та запроектованих вулиць,
доріг, майданів, які розділяють
території забудови та території іншого
призначення.

Пунктом 8 Єдиних правил ремонту і
утримання автомобільних доріг, вулиць,
залізничних переїздів, правила
користування ними та охорони,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 30 березня 1994 р. N
198, передбачено, що надання земельних
ділянок у користування, у тому числі на
умовах оренди, в межах смуги відчуження
автомобільних (позаміських) доріг або
червоних ліній міських вулиць і доріг
загального користування здійснюється
відповідно до чинного законодавства.

З викладеного вбачається, що чинним
законодавством не передбачено
можливості надання земельних ділянок у
межах червоних ліній у власність
громадянам та розміщення на таких
земельних ділянках об'єктів забудови.
Оскільки, спірна земельна ділянка, яку
бажає отримати у власність позивачка,
частково віднесена до
вулично-дорожньої мережі (АДРЕСА_1), її
передання у власність та використання
для забудови та обслуговування
житлового будинку є неможливим.

Оцінюючи висновки суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову щодо визнання
протиправним та скасування частини
Правил забудови м. Кременчука,
затверджених сесією Кременчуцької
міської ради 28.12.2010 року, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно із частинами 1, 2 статті 99 КАС
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Із системного аналізу вказаних статей
вбачається, що початок перебігу строку
звернення до адміністративного суду
пов'язаний з обставинами - коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 22 Закону України
«Про порядок висвітлення діяльності
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування в Україні
засобами масової інформації», закони
України, постанови Верховної Ради
України, укази та розпорядження
Президента України, постанови та
розпорядження Кабінету Міністрів
України, постанови Верховного Суду
України та Конституційного Суду
України, рішення органів місцевого
самоврядування, інші
нормативно-правові акти публікуються в
офіційних виданнях (відомостях,
бюлетенях, збірниках, інформаційних
листках тощо) та друкованих засобах
масової інформації відповідних
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування.

Рішення «Про затвердження Правил
забудови міста Кременчука»,
затверджене сесією Кременчуцької
міської ради від 28 грудня 2010 року,
оприлюднене в газеті «Вісник
Кременчука» 06 січня 2011 року.

Отже з часу опублікування спірне
рішення стало загальнодоступним, тобто
позивач мала можливість дізнатись про
це рішення 06 січня 2011 року, тоді як з
позовом про скасування частини цього
рішення звернулася лише 29 лютого 2012
року.

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції, встановивши вказані
обставини, мав у відповідності до
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України залишити без
розгляду адміністративний позов
ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради
Полтавської області, Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області в частині визнання
протиправною та скасування статті 46
Правил забудови м. Кременчука,
затверджених сесією Кременчуцької
міської ради від 28.12.2010 року. Проте,
судом першої інстанції, в порушення
норм процесуального права, відмовлено
у задоволенні адміністративного
позову в цій частині.

Згідно частини 1 статті 203 КАС України,
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду з підстав, встановлених
статтею 155 цього Кодексу.

Пунктом 9 частини 1 статті 155 КАС України
встановлено, що суд своєю ухвалою
залишає позовну заяву без розгляду,
якщо позовну заяву подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до адміністративного
суду і суд не знайшов підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для скасування постанови суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання
протиправною та скасування статті 46
Правил забудови м. Кременчука,
затверджених сесією Кременчуцької
міської ради від 28.12.2010 року, та
ухвалення нового рішення про залишення
позову в цій частині без розгляду.

Керуючись п. 9 ст. 155, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4
ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 04.09.2012р. по справі № 1601/2а-4513/12 в
частині відмови у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Кременчуцької міської ради
Полтавської області, Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області про визнання
протиправною та скасування статті 46
Правил забудови м. Кременчука,
затверджених сесією Кременчуцької
міської ради від 28.12.2010 року, -
скасувати.

В цій частині позов ОСОБА_1 -
залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
04.09.2012 року по справі №1601/2а-4513/12 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В.
Спаскін О.А.

Повний текст ухвали виготовлений
12.05.2014 р.

Помічник судді
Цюпак О.П.