Справа № 802/1264/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 травня 2014 р.
Справа № 802/1264/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медвідь І.О.,

представника позивача:
Данилюка В.М.,

представника відповідача:
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій

в с т а н о в и в:

В квітні 2014 року до Вінницького
окружного адміністративного суду
звернулось Вінницьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів з позовом до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3)
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 7888,89 грн. та пені в розмірі 18,96
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що в порушення статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
відповідач не виконав встановленого
нормативу робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів у 2013
році, в зв'язку з чим зобов'язаний
сплатити адміністративно-господарські
санкції у сумі 7888,89 грн. та пені в
розмірі 18,96 грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти задоволення
позовних вимог з мотивів викладених в
письмових запереченнях від 12.05.2014р.. В
обґрунтування своєї позиції зазначив,
що відповідачем вчинено всі необхідні
дії для створення робочих місць і
працевлаштування інвалідів, однак з
незалежних від нього обставин норматив
робочих місць для інвалідів виконано
не було.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані у справу
докази, надавши їм юридичну оцінку, суд
прийшов до висновку про те, що в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити з огляду на наступне.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, як
роботодавець, що використовує найману
працю, зобов'язана виконувати
соціальні програми щодо охорони прав
малозахищених верств населення, в тому
числі інвалідів, зокрема шляхом
створення чи виділення робочих місць
для працевлаштування інвалідів згідно
законодавства України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в України" (надалі - Закон №
875), для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до звіту ФОП ОСОБА_3 про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (а.с. 4),
середньомісячна кількість штатних
працівників облікового складу за рік
становить 9 осіб, середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність - 0 особи,
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" - 1 особа; фонд
оплати праці штатних працівників
становить 142 тис. грн., середньорічна
заробітна плата штатного працівника
становила 15 778 грн..

На думку позивача, відповідач не
виконав норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості 1 робочого місця і, як
наслідок, мав розрахував в 06 рядку
Звіту суму
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі однієї середньорічної
заробітної плати - 7888, 89 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліде не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України

Поряд з тим, абз.3 п.2 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінетом
Міністрів України від 31.01.2007 року №70,
передбачено, що інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

На підставі вищезазначеного можна
зробити висновок про те, що фізична
особа - підприємець повинен виділити і
створити робочі місця для інвалідів та
повідомити державну службу зайнятості
про те, яку категорію інвалідів воно
може прийняти на такі створені ним
місця. А державна служба зайнятості
направляє на ці створені підприємством
робочі місця зареєстрованих у ній
інвалідів з врахуванням їх побажань,
рекомендацій МСЕК та професійних
навичок.

Підтвердженням факту виділення та
створення робочих місць для інвалідів
ФОП ОСОБА_3 є подання до Липовецького
районного центру зайнятості
інформації про наявність вакансії для
працевлаштування осіб, які мають
інвалідність протягом 2013 року.

Частина 3 статті 50 Закону України "Про
зайнятість населення" передбачає, що
роботодавці зобов'язані, зокрема,
своєчасно та в повному обсязі у
порядку, затвердженому центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади із забезпечення
реалізації державної політики у галузі
статистики, подавати територіальним
органам центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, інформацію про:

попит на робочу силу (вакансії);

заплановане масове вивільнення
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці, у тому
числі ліквідацією, реорганізацією або
перепрофілюванням підприємств,
установ, організацій, скороченням
чисельності або штату працівників
підприємства, установи, організації
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання за два
місяці до вивільнення.

Абзацом третім статті 18-1 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що Державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

В матеріалах справи міститься лист
директора Липовецького районного
центру зайнятості № 04-17/932 від 10.04.2014р.
(а.с. 7), в змісті якого зазначено, що ФОП
ОСОБА_3, ідн. НОМЕР_1, протягом 2013 року до
центру зайнятості подавала інформацію
про наявність вакансії для
працевлаштування осіб, які мають
інвалідність

Липовецьким районним центром
зайнятості в листі № 04-17/932 від 10.04.2014р.
повідомлено, що протягом 2013 року не
працевлаштовано жодного інваліда,
фактів відмови роботодавця у
працевлаштуванні не було, на обліку
фармацевти не перебували, тому
направлення не видавались. Крім того
зазначено, що роботодавець брав участь
в міні-ярмарку вакансій 09.04.2013р., в
семінарах з роботодавцями з питань
працевлаштування інвалідів 24.01.2013р.,
14.03.2013р., 11.04.2013р., 21.05.2013р., 19.11.2013р.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані за порушення
правил, встановлених законодавчими
актами.

Відповідно до ст. 218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Однак, судом встановлено, що
відповідачем були виконані вимоги
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
вжиття заходів для працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно
статті 86 цього ж Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за свої внутрішнім
переконання, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно із частини 4 статті 94 КАС
України, У справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, про відсутність правових
підстав для задоволення позову, а тому
в позові, з підстав у ньому зазначених,
слід відмовити.

Керуючись статтями 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволені позову
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дончик Віталій Володимирович