Справа № 804/2923/14
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 р. справа № 804/2923/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Прудника
С.В.

судді
Турлакової
Н.В.

судді
Царікової
О.В.

при секретарі судового засідання

Трайдук С.В.

за участю сторін:

представника позивача
Варданяна
Г.С.

представника відповідача

Мартиненка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства "Дніпрогаз" до
Державного агенства з
енергоефективності та
енергозбереження України про визнання
протиправною та скасування постанови ,
-

ВСТАНОВИВ :

10 листопада 2010 року Відкрите
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Дніпрогаз" звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом в якому
просить суд визнати протиправною та
скасувати постанову Територіального
управління Державної інспекції з
енергозбереження по Дніпропетровській
області № 15-5/3.12-058 від 21.10.2010 року (том 1,
а.с. 3-7).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що у період з 04.10.2010 р. по 22.10.2010
р. відповідачем було проведено планову
перевірку стану використання
паливно-енергетичних ресурсів. За
результатами перевірки було складено
акт та ухвалено постанову про сплату
підвищеної плати або енергетичного
збору за нераціональне (неефективне)
використання газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів. Сума
накладених на відповідача фінансових
санкцій склала 3 631 412,79 грн. Позивач
вважає, що постанова є незаконною,
оскільки висновки перевірки базуються
на нормативах, встановлених НАК
"Нафтогаз України", яка за законом не
може їх встановлювати. За викладених
обставин, позивач звернувся до суду з
позовом про визнання протиправною та
скасування постанови №
15-5/3.12-058 від 21.10.2010 р.

17.02.2011 р., враховуючи, що оскаржувана
постанова № 15-5/3.12-058 від 21.10.2010 р.
прийнята на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений чинним законодавством,
постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду у
задоволенні адміністративного позову
Відкритого акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Дніпрогаз" до Територіального
управління Державної інспекції з
енергозбереження по Дніпропетровській
області про визнання протиправною та
скасування постанови - відмовлено
повністю (том 1, а.с. 120-122).

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою (том 1, а.с. 125-128) до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду, який своєю
ухвалою від 14.05.2012 р. скаргу залишив без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17.02.2011 р. -
без змін (том 1, а.с. 168-169).

Не погодившись з ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14.05.2012 р.,
позивач звернувся з касаційною скаргою
(том 1, а.с. 179-184) до Вищого
адміністративного суду України, який
своєю ухвалою від 22.01.2014 р. касаційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Дніпрогаз" задовольнив
частково, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17.02.2011 р., та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14.05.2012 р. - скасував, справу
направлено на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції (том 1, а.с. 243-247).

20.02.2014 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
згідно ухвали Вищого
адміністративного суду України від
22.01.2014 р. по справі №К/9991/37614/12 (№
2а-14463/10/0470) на новий судовий розгляд
надійшла адміністративна справа за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Дніпрогаз" (далі ПАТ
"Дніпрогаз", позивач) до
Територіального управління Державного
агенства з енергоефективності та
енергозбереження по Дніпропетровській
області про визнання протиправною та
скасування постанови (том 1, а.с. 248).

За висновками, викладеними в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 22.01.2014 р. колегією суддів зазначено,
що судом першої інстанції необхідно
встановити, чи дійсно було установлено
чинним на той час законодавством
України (станом на 2009 рік) обов'язок
позивача виконувати приписи наказу НАК
"Нафтогаз України" від 10.04.2009 р. №141, та
чи дійсно постановою Бабушкінського
районного суду міста Дніпропетровська
від 01.12.2010 р. у справі № 3-6371 встановлено
обставини, які мають значення для
розгляду та вирішення цієї справі. А
також, установити наявність чи
відсутність факту недодержання
позивачем технологічної дисципліни у
2009 році в розумінні положень Постанови
№ 699 (незадовільний стан устаткування,
відсутність або недотримання роботи
устаткування за режимними або
технологічними картами, відсутність
теплоутилізаційного устаткування,
систем автоматики).

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21.02.2014 р.
адміністративну справу прийнято до
провадження суддею С.В. Прудником, та
призначено справу до розгляду у
відкритому судовому засіданні (том 1,
а.с. 249).

Під час розгляду адміністративної
справи судом було встановлено, що
відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2011 р. N
1321-р "Про утворення територіальних
органів Державного агенства з
енергоефективності та
енергозбереження", відповідач, а саме
Територіальне управління Державного
агенства з енергоефективності та
енергозбереження у Дніпропетровській
області є структурним підрозділом без
права юридичної особи, тому ухвалою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 06.03.2014 р.
допущено заміну відповідача у справі з
Територіального управління Державного
агенства з енергоефективності та
енергозбереження по Дніпропетровській
області на Державне агенство з
енергоефективності та
енергозбереження України
(том 2, а.с. 29).

Враховуючи, що за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства "Дніпрогаз" предметом
оскарження є рішення, дії чи
бездіяльність Державного агенства з
енергоефективності та
енергозбереження України, яке є
центральним органом виконавчої влади,
на підставі ч. 1 ст. 24 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.03.2014 р. адміністративну справу
призначено до розгляду колегією у
складі трьох суддів (том 2, а.с. 30-31).
Розпорядженням керівника апарату суду
№ 37-1д від 12.03.2014 р. "Щодо призначення
колегіального складу суддів за
допомогою автоматизованої системи
документообігу" призначено
колегіальний розгляд справи у складі:
головуючого судді Прудника С.В., суддів
- Турлакової Н.В., Царікової О.В. (том 2,
а.с. 37).

У судове засідання 09.04.2014 р. прибули
представники всіх сторін.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
надав пояснення аналогічні викладеним
у позовній заяві, додатково надав до
суду письмові пояснення по справі з
урахуванням висновків ухвали Вищого
адміністративного суду України від
22.01.2014 р. (том 2, а.с. 2-6) та доповнення до
пояснень (том 2, а.с. 50-53),
адміністративний позов просив суд
задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував, надав додаткові письмові
пояснення (том 2, а.с. 87-90), в яких
адміністративний позов не визнав,
зазначив, що під час проведення
перевірки та при прийнятті
оскаржуваної постанови відповідач
діяв у межах повноважень та у спосіб
передбачений Конституцією та законами
України, тому просив суд у задоволенні
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства "Дніпрогаз"
відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, заперечення представника
відповідача, дослідивши всі матеріали
справи, оцінивши надані сторонами
докази, розглянувши справу з
урахуванням висновків ухвали Вищого
адміністративного суду України від
22.01.2014 р., та норм законодавства, чинним
на час виникнення спору (станом на 2009
рік), суд вважає позовні вимоги такими,
що не підлягають задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до пунктів 1-4 ч. 1 ст. 7
Кодексу адміністративного судочинства
України, принципом здійснення
правосуддя в адміністративних справах
є верховенство права, законність,
рівність усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом, змагальність сторін,
диспозитивність та офіційне з'ясування
всіх обставин у справі.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що у період з
04.10.2010 р. по 21.10.2010 р. відповідачем
проведено планову перевірку позивача
щодо стану використання
паливно-енергетичних ресурсів
підприємствами газовидобування,
газотранспортування та
газопостачання, за результатами якої
було складено та підписано заступником
начальника теруправління - начальником
відділу контролю за станом
використання ПЕР та дисципліни
газоспоживання - старшим державним
інспектором Мартиненко Ю.О., акт №
15-5/3.21-76 від 21.10.2010 р. (том 1, а.с. 9-13).

Під час проведення перевірки було
встановлено порушення законодавства, а
саме, пункту "е" статті 11, ст. 17 Закону
України "Про енергозбереження" від 1
липня 1994 року №74/94-ВР (із змінами та
доповненнями), розділу 2 додатку до
Постанови КМУ від 02.09.1993 р. № 699 "Про
заходи щодо ефективного використання
газу та інших паливно-енергетичних
ресурсів в народному господарстві" (із
змінами та доповненнями), якими
виявлені перевитрати електроенергії,
спричинені недодержанням
технологічної дисципліни
(незадовільний стан устаткування -
відхилення фактичного коефіцієнту
потужності від величини нормативного
(граничного) значення в електричних
мережах), а також, перевитрати
природного газу, спричинені
недодержанням технологічної
дисципліни (незадовільний стан
устаткування) - понаднормативні втрати
на виробничо-технологічні витрати та
нормовані втрати
(виробничо-технологічні газового
господарства) за підсумками роботи у 2009
році.

Судом встановлено, що позивач не
заперечував проти правомірності дій
посадових осіб при проведенні
перевірки.

Відповідно до пункту "е" статті 11 Закону
України "Про енергозбереження" від
01.07.1994 р. № 74/94-ВР (із змінами та
доповненнями, який діяв на час
виникнення правовідносин), економічні
заходи для забезпечення
енергозбереження передбачають
введення плати за нераціональне
використання паливно-енергетичних
ресурсів у вигляді надбавок до діючих
цін і тарифів залежно від перевитрат
паливно-енергетичних ресурсів щодо
витрат, встановлених стандартами.

Згідно з положеннями статті 17 цього
Закону, за перевитрати
паливно-енергетичних ресурсів понад
встановлені показники норм питомих
витрат, суб'єкти господарювання
сплачують збір за перевитрати
паливно-енергетичних ресурсів
(енергетичний збір) у розмірі 200
відсотків вартості перевитрачених
ресурсів. До обсягу перевитрат
паливно-енергетичних ресурсів, на які
нараховується енергетичний збір, не
включається обсяг видів палива та
паливно-енергетичних ресурсів,
отриманих суб'єктом господарювання з
альтернативних джерел енергії.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 02.09.1993 № 699 "Про заходи щодо
ефективного використання газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів в
народному господарстві", за
перевитрати газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів
внаслідок неефективного його
використання, виявлені органами
Державної інспекції з
енергозбереження, сплачується
підвищена плата; якщо перевитрати газу
та інших паливно-енергетичних ресурсів
викликані недодержанням технологічної
дисципліни (незадовільний стан
устаткування, відсутність або
недотримання роботи устаткування за
режимними або технологічними картами,
відсутність теплоутилізаційного
устаткування, систем автоматики), то
споживач сплачує за річний обсяг
перевитрат газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів у
двократному розмірі встановленої на
них ціни.

Відповідно до п. 1 "Загальних положень
про порядок нормування питомих витрат
паливно-енергетичних ресурсів у
суспільному виробництві", затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 15.07.1997 № 786 (том 1, а.с. 63-68), нормування
питомих витрат паливно-енергетичних
ресурсів у суспільному виробництві
України здійснюється з метою
раціонального використання та
економії паливно-енергетичних
ресурсів і є основою для застосування
економічних санкцій за їх
нераціональне використання та
запровадження економічних механізмів
стимулювання енергозбереження.

Нормування питомих витрат
паливно-енергетичних ресурсів не
передбачає втручання держави у
господарську діяльність підприємств,
пов'язану з обмеженням обсягів
споживання паливно-енергетичних
ресурсів або обсягів виробленої
продукції. Воно є інструментом
усунення нераціонального використання
паливно-енергетичних ресурсів,
викликаного безгосподарністю та
застосуванням застарілих технологій.
Основними важелями цього механізму є
матеріальне заохочення економії
паливно-енергетичних ресурсів та
фінансова відповідальність за їх
нераціональне використання.

Основою для запровадження економічних
механізмів стимулювання
енергозбереження є прогресивні
показники норм питомих витрат
паливно-енергетичних ресурсів, а для
застосування економічних санкцій та
адміністративних штрафів -
міжгалузеві, галузеві та регіональні
норми питомих витрат.

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету
Міністрів України від 15.07.1997 № 786,
відповідальність за розроблення
методик нормування, а також за
розроблення і затвердження типових
норм питомих витрат
паливно-енергетичних ресурсів у
суспільному виробництві покладено:
міжгалузевих (загальновиробничого
характеру) - на Національне агентство з
питань забезпечення ефективного
використання енергетичних ресурсів;
галузевих - на відповідні міністерства
та інші центральні органи виконавчої
влади; регіональних (для підприємств
усіх форм власності, що не належать до
сфери управління міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади) -
на Раду міністрів Автономної
Республіки Крим, обласні, Київську та
Севастопольську міські державні
адміністрації.

Галузеві та регіональні методики
нормування підлягають погодженню з
Національним агентством з питань
забезпечення ефективного використання
енергетичних ресурсів.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу НАК "Нафтогаз України" від 10.04.2009
р. № 141 "Про використання
підприємствами з газопостачання та
газифікації природного газу для
виробничо-технологічних потреб в 2009
році" (том 1, а.с. 58), прийнятим на
виконання Розпорядження Кабінету
Міністрів України від 19.02.2009 № 256-р "Про
першочергові заходи щодо скорочення
обсягів споживання природного газу у
період до 2010 року" (том 1, а.с. 60-62),
визначені обсяги
виробничо-технологічних витрат
газорозподільних підприємств, якими
затверджені граничні технологічні
витрати/втрати природного газу у 2009
році для підприємств з газопостачання
та газифікації, у тому числі для ВАТ
"Дніпрогаз", у розмірі 14792,0 тис. м. куб.
природного газу. Пунктом 2 цього наказу
керівникам підприємств з
газопостачання та газифікації було
наказано розробити план
організаційно-технічних заходів щодо
зменшення обсягів
виробничо-технологічних витрат/втрат
природного газу та суворого дотримання
їх граничного обсягу (том 1, а.с. 58).

Щодо посилання позивача про
відсутність обов'язку дотримуватись
наказу від 10.04.2009 р. № 141 "Про
використання підприємствами з
газопостачання та газифікації
природного газу для
виробничо-технологічних потреб в 2009
році", суд вважає, що ПАТ "Дніпрогаз",
керуючись ч. 1 ст. 2 та ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вважаючи, що наказ НАК
"Нафтогаз України" порушує його права
та обов'язки, мав право звернутися до
суду з вимогами про визнання його
протиправним. Проте, позивач не
скористався своїм законним правом, та
не звернувся до суду за захистом своїх
прав та інтересів, тому вищенаведений
наказ для підприємства є узгодженим та
чинним до виконання.

Отже, судом встановлено, що чинним
законодавством України (станом на 2009
рік) на час виникнення правовідносин
між сторонами, був обов'язок позивача
виконувати приписи наказу НАК
"Нафтогаз України" від 10.04.2009 р. № 141.

Разом з тим, згідно акту перевірки №
15-5/3.21-76 від 21.10.2010 р., відповідачем було
прийнято заходи, а саме:

- застосовано економічні санкції, 21.10.2010
р. прийнято постанову № 15-5/3.12-057 та
постанову № 15-5/3.12-058;

- складено протокол про
адміністративне правопорушення за ст.
ст. 101-1 ч. 2 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, №
ДН001543 від 21.10.2010 р.;

- надано припис від 21.10.2010 р. (том 1, а.с. 12).

За змістом оскаржуваної постанови №
15-5/3.12-058 від 21.10.2010 р. про застосування
економічних санкцій (сплату підвищеної
плати або енергетичного збору за
нераціональне (неефективне)
використання газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів),
відповідачем було встановлено
перевитрати природного газу у розмірі
712,9 тис. м. куб., та застосовано
підвищену плату до позивача за
перевитрати у сумі 3 631 412,79 грн. (том 1,
а.с. 18).

Згідно з показниками наданої
статистичної звітності "Звіт про
відпуск природного газу за 2009 рік" за
формою № 1-газ, ВАТ "Дніпрогаз" за 2009 рік
самостійно було установлено
перевищення понаднормативних втрат на
виробничо-технологічні витрати та
нормовані втрати
(виробничо-технологічні потреби
газового господарства), а саме в
розмірі 15 504,9 тис. м. куб.
природного газу (том 1, а.с. 59). При
розгляді адміністративної справи
сторонами не заперечувалось, що
показники статистичної звітності не
коригувались, уточненої звітності до
державного статистичного відділу не
подавалось.

В матеріалах справи міститься
інформація о втратах-витратах за 2009 р.
по ВАТ "Дніпрогаз", підписана в.о.
головного метролога М.В. Мелець, де
позивачем також самостійно зазначено
втрати в розмірі 15 504,9 тис. м. куб. (том 1,
а.с. 85).

Отже, враховуючи самостійно
затверджені перевитрати природного
газу за 2009 р. які склали 712,9 тис. м. куб.,
суд вважає правомірним застосування
економічних санкцій до ПАТ "Дніпрогаз"
у сумі 3 631 412,79 грн.

Законом України "Про внесення зміни до
Закону України "Про енергозбереження"
від 22 грудня 2005 року № 3260-ІV, визначено
поняття нераціональне (неефективне)
використання паливно-енергетичних
ресурсів, це прямі втрати
паливно-енергетичних ресурсів, їх
марнотратне витрачання та
використання паливно-енергетичних
ресурсів понад показники питомих
витрат, визначених системою
стандартів, а до введення в дію системи
стандартів - нормами питомих витрат
палива та енергії.

Таким чином, до нераціонального
(неефективного) використання ПЕР
відносяться і є невід'ємними
складовими частинами - прямі втрати
паливно-енергетичних ресурсів, їх
марнотратне витрачання та
використання паливно-енергетичних
ресурсів понад показники питомих
витрат, визначених системою
стандартів.

Матеріалами справи підтверджено, що за
результатами складеного акту
перевірки № 15-5/3.21-76 від 21.10.2010 р.,
відповідачем винесено припис від 21.10.2010
р., яким ВАТ "Дніпрогаз" строком до 22.11.2010
р. було зобов'язано позивача вжити
заходи щодо економії ПЕР (том 2, а.с. 71).
Судом встановлено, що припис від 21.10.2010
р. позивачем не оскаржено.

Щодо посилання представником позивача
у судовому засіданні про відсутність
відповідальності за перевитрати
природного газу у зв'язку із транзитним
постачанням до кінцевого споживача,
слід зазначити, що довідкою про
загальну відомость ВАТ "Дніпрогаз"
станом на 01.10.2010 р. визначено, що
підприємство обслуговує 6836,12 км
газопроводів, у тому числі:
розподільних газопроводів 3194,26 км,
газопроводів - уводів 3641,86 км, 310 ГРП, 796
ШРП, 331 промпідприємств, 3579
компобудпідприємств, 398779
газифікованих квартир, у яких
встановлено 140013 опалюваних приладів,
442463 газових плит, 102275 газових
водонагрівачів (том 1, а.с. 72).

Отже, ПАТ "Дніпрогаз" є обслуговуючим
підприємством всіх вищезазначених
газопроводів на визначеній територій
Дніпропетровської області, та несе
повну відповідальність за
витрати/втрати природного газу, у тому
числі з наслідків незадовільного стану
устаткування.

В даному випадку, вищезазначені
перевитрати встановлені незадовільним
станом устаткування (розподільні
газопроводи, газопроводи, ГРП, ГШРП,
інше), яке знаходиться у користуванні
(обслуговуванні) позивача, відповідно
до угоди № 5 про користування від 15.12.2009
р.

Відповідно до ст. 218 Господарського
кодексу України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

На підтвердження своєї позиції
позивачем надано до суду копію
договору № 06/08-2376 від 31.12.2008 р. з
додатковими угодами (том 2, а.с. 54-59),
копії актів приймання-передачі газу
(том 2, а.с. 60-66), розрахунок
заборгованості по договору № 06/08-2376 від
31.12.2008 р. (том 2, а.с. 67), реєстр платежів з
01.01.2009 р. по 01.05.2010 р. (том 2, а.с. 68), копію
зведеного розрахунку плануємих
виробничо-технологічних втрат на 2009 р.
(том 2, а.с. 69).

Проте, інших беззаперечних доказів на
вжиття всіх залежних від позивача
заходів, щодо недопущення порушення,
яке виразилось у перевитратах
природного газу, ПАТ "Дніпрогаз" до суду
не надано.

Вищезазначені перевитрати природного
газу відповідачем визначені на
підставі саме наданих позивачем
документів аналітичним методом, а
чинне на час виникнення правовідносин
законодавство України з
енергозбереження не зобов'язує
визначати перевитрати будь-яким іншим
методом. Отже, судом встановлено
наявність факту недодержання
позивачем технологічної дисципліни у
2009 році, в розумінні положень Постанови
№ 699 (незадовільний стан устаткування,
відсутність або недотримання роботи
устаткування за режимними або
технологічними картами, відсутність
теплоутилізаційного устаткування,
систем автоматики).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В матеріалах справи міститься
постанова Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 01.12.2010 р. по
справі № 3-6371 (2010) за позовом
Територіального управління державної
інспекції з енергозбереження по
Дніпропетровській області до ОСОБА_4
про притягнення до адміністративної
відповідальності за ч. 2 ст.
101-1 КУпАП, якою було встановлено, що на
підставі протоколу про
адміністративне правопорушення від
21.10.2010 р. виявлено недотримання вимог
щодо встановлення норм питомих витрат
паливно-енергетичних ресурсів, за що на
ОСОБА_5, як керівника ВАТ "Дніпрогаз",
складено адміністративний протокол
(том 1, а.с. 145). Постановою суду від 01.12.2010
р. було доведено вину, у зв'язку із чим
ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 2 ст. 101-1 КУпАП, та
стягнуто на користь держави штраф у
розмірі 170,00 грн. Матеріалами справи
підтверджено, що постанова
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 01.12.2010 р. не була
оскаржена, та 14.12.2010 р. набрала чинності.
В судовому засіданні було з'ясовано, що
штраф у розмірі 170,00 грн. позивачем було
сплачено, що підтверджує встановлений
факт неефективного використання
паливно-енергетичних ресурсів.

Частиною 4 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що вирок суду у
кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи, також той факт, що
складання протоколу про
адміністративне правопорушення за ст.
ст. 101-1 ч. 2 Кодексу України про
адміністративні правопорушення від
21.10.2010 р. відображено в акті перевірки №
15-5/3.21-76 від 21.10.2010 р. (том 1,
а.с. 12), суд вважає, що постановою
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 01.12.2010 р. у
справі № 3-6371 (2010) також встановлено
обставини, які мають значення для
розгляду та вирішення цієї справі, що
відповідно до вимог ч. 4 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є обов'язковим для
адміністративного суду.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Отже, на підставі вищезазначених норм
законодавства, встановлених судом
обставин справи та наданих сторонами
доказів на підтвердження своєї
позиції, суд приходить до висновку, що
відповідачем повністю доведено
правомірність прийнятого рішення, а
саме постанови № 15-5/3.12-058 від 21.10.2010 р., в
межах застосованого на час прийняття
чинного законодавства України, вимоги
позивача не знайшли підтвердження та
спростовані матеріалами справи, тому, є
всі підстави для відмови у задоволенні
адміністративного позову Публічного
акціонерного товариства "Дніпрогаз" у
повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи, що судове рішення ухвалене
не на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд не
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в судовому засіданні 09 квітня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови,
виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено на 14 квітня 2014 року,
про що, відповідно до ч. 2 ст. 167 цього
Кодексу, повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частини постанови у судовому
засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2, 6, 7, 10, 11, 17, 69 - 72, 86, 94, 122, 158 - 163, 167, 186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства "Дніпрогаз" до Державного
агенства з енергоефективності та
енергозбереження України про визнання
протиправною та скасування постанови -
відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд, в порядку та у
строки, передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 14
квітня 2014 року.

Головуючий суддя
Суддя
Суддя
С. В. Прудник
Н. В.
Турлакова
О. В. Царікова