Справа № 2а/1570/1488/11
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/31197/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А., розглянувши у
порядку письмового провадження
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Одеської області Державної
податкової служби на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 9 серпня 2012 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року

у справі № 2а/1570/1488/2011

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Караван»

до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Одеської

області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Караван» (надалі
також - позивач, ТОВ «Караван»)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Державної податкової служби
(надалі також - ДПІ, відповідач) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 23 вересня 2010
року № /0 та від 18 жовтня 2010 року №
/2.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 9 серпня 2012
року адміністративний позов ТОВ
«Караван» до ДПІ у Приморському районі
м. Одеси Одеської області ДПС про
скасування податкових
повідомлень-рішень задоволений
повністю. Скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси від 23
вересня 2010 року № /0 та від 18
листопада 2010 року №/2.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби залишено
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 9
серпня 2012 року - без змін.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
даного спору, просить скасувати
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 9 серпня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року і прийняти нове рішення про
відмову у задоволені позовних вимог.

Позивач не скористався процесуальним
правом надати письмові заперечення на
касаційну скаргу, що не перешкоджає її
розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія судців звертає увагу на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою донарахування
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 25 820,43
грн. на підставі податкових
повідомлень-рішень, з приводу
правомірності яких виник спір, стали
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки від 10 вересня 2010 року
№10572/17-1/33383313/333, про порушення позивачем
вимог пункту 2.1 статті 2, підпункту 8.1.1,
пункту 8.1 статті 8, підпунктів 16.3.2, 16.3.5
пункту 16.3 статті 16 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», а
саме підприємством не утримано та не
перераховано до бюджету податку з
доходів фізичних осіб із доходу,
виплаченого громадянам у вигляді
заробітної плати у сумах 7 809,92 грн. та
796,89 грн.

Вказані висновки відповідача
ґрунтуються на наступному.

Перевірка позивача проводилася у
зв'язку із розглядом заяви ОСОБА_4
стосовно порушень податкового
законодавства ТОВ «Караван». У
вказаній заяві ОСОБА_4 зазначила, що
вона працювала повний робочий день та
отримувала заробітну плату у розмірі
3000 грн. Таким чином, за період з 1 серпня
2008 року по 30 березня 2010 року вона
отримала дохід у вигляді заробітної
плати у сумі 60 000 грн. Разом з тим, як
встановлено в ході перевірки
відповідачем, згідно відомостей
нарахування та виплати заробітної
плати, звітів 1-ДФ, та картки рах. 661 гр.
ОСОБА_4 за перевіряє мий період
отримала заробітну плату у розмірі 7
933,86 грн., з якої сплачено ПДФО та внески
до фондів. Відомості про фактичну
виплату доходів у розмірі 3 000 грн. на
місяць ОСОБА_4 не відображалися у
звітах за ф. №1-ДФ, податок з доходів
фізичних осіб не утримувався та не
перераховувався до бюджету. Таким
чином, перевіркою встановлено факт
виплати заробітної плати на загальну
суму 52 066,14 грн. (60 000 грн. - 7 933,86 грн.) без
утримання податку з доходів фізичних
осіб.

Крім того, в акті перевірки
зазначається, що згідно службової
записки відділу податкової міліції ДПІ
у Приморському районі м. Одеси від 8
вересня 2010 року №5101/26-53, о/у лейтенантом
податкової міліції Косаревим К.Г.
прийнято пояснення від ОСОБА_6, згідно з
якими він фактично працював на
підприємстві з 1 березня 2010 року по 15
липня 2010 року та за вказаний період
отримав дохід у вигляді заробітної
плати на загальну суму 6 500 грн. Разом з
тим, в ході здійснення контрольного
заходу встановлено, що ОСОБА_6, дійсно
працював на підприємстві (прийнятий на
роботу наказом №36-к від 6 квітня 2010
року), та станом на 2 вересня 2010 року в
табелі обліку робочого часу зазначені
прогули, оскільки ОСОБА_6 з 1 липня 2010
року не з'являвся на робочому місці без
поважних причин. згідно відомостей
нарахування та виплати заробітної
плати, звітів 1-ДФ, та картки рах. 661
встановлено, що ОСОБА_6 за квітень,
травень, червень 2010 року отримав
заробітну плату у розмірі 1 187,39 грн., з
якої сплачено податок з доходів
фізичних осіб та внески до фондів.
Таким чином, встановлено факт виплати
заробітної плати на загальну суму 5 312,61
грн. (6 500 грн. - 1 187,39 грн.) без утримання
податку з доходів фізичних осіб.

Так, податок з доходів фізичних осіб -
плата фізичної особи за послуги, які
надаються їй територіальною громадою,
на території якої така фізична особа
має податкову адресу або розташовано
особу, що утримує цей податок згідно з
цим Законом (пункт 1.13 статті 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (надалі також - Закон;
тут і надалі - в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2
статті 4 Закону до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включаються: доходи у вигляді
заробітної плати, інші виплати та
винагороди, нараховані (виплачені)
платнику податку відповідно до умов
трудового або цивільно-правового
договору.

Згідно з підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 статті
8 Закону податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Підпунктами 16.3.2 та 16.3.5 пункту 16.3 статті
16 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» визначено, що юридична
особа за своїм місцезнаходженням та
місцезнаходженням своїх підрозділів, а
уповноважений підрозділ за своїм
місцезнаходженням, одночасно з
поданням документів на отримання
коштів для виплати належних платникам
податку доходів, сплачує (перераховує)
суми утриманого податку на відповідні
розподільчі рахунки, відкриті в
територіальних управліннях Державного
казначейства України.
Відповідальність за своєчасне та повне
перерахування сум податку до
відповідного місцевого бюджету несе
юридична особа або її уповноважений
підрозділ, що нараховує (виплачує)
оподатковуваний дохід.

Як слідує з акту перевірки та
матеріалів справи, встановлюючи
порушення ТОВ «Караван» вимог Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», ДПІ керувалася
виключно заявою та поясненнями, що
надавались до відділу податкової
міліції ДПІ у Приморському районі м.
Одеси.

Разом з тим, згідно відповіді
Прокуратури Одеської області від 10
вересня 2010 року №7/1-327- під час
перевірки ТОВ «Караван» трудові права
ОСОБА_4 поновлено та від останньої
надійшла заява про не розгляд раніше
поданого звернення, а тому підстав для
прокурорського втручання не
вбачається.

При цьому, в ході судового розгляду
відповідачем в дотримання вимог
частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
не надано належних доказів отримання
ОСОБА_4 заробітної плати у тому розмірі
про який йдеться в її заяві.

Крім того, не можуть свідчити про
недотримання вимог чинного
законодавства позивача пояснення
свідка ОСОБА_6, оскільки він не зміг
зазначити точний період своєї роботи в
ТОВ «Караван» та зазначити конкретний
розмір заробітної плати, вказавши при
цьому, що отримував відсоток від суми
продажу товару, зазначив, що за час
роботи він приблизно отримав 4 000 грн.,
але ніяких доказів надати не зміг та
зазначив, що ніяких документів від
бухгалтерії підприємства він не
отримував.

Вищий адміністративний суд України
акцентує увагу на тому, що відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час
розгляду адміністративної справи не
наведено об'єктивних доводів щодо
наявності в діях позивача ознак
неправомірності, як і не доведено факту
порушення позивачем вимог пункту 2.1
статті 2, підпункту 8.1.1, пункту 8.1 статті
8, підпунктів 16.3.2, 16.3.5 пункту 16.3 статті 16
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли юридично правильного
висновку про необґрунтованість та
непідтвердженість належними доказами
висновків відповідача про те, що
позивачем не утримано та не
перераховано до бюджету податку з
доходів фізичних осіб із доходу,
виплаченого громадянам у вигляді
заробітної плати у сумах 7 809,92 грн. та
796,89 грн.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
не знаходить свого підтвердження
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів,
перевіривши у межах касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а рішення суду першої та
апеляційної інстанцій слід залишити
без змін.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Одеської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 9
серпня 2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 23 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь справі та може
бути переглянута з підстав
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко