Справа № 464/2388/14-а
Суддя: Тімченко О. В.
Дата ухвалення: 2014-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/2388/14-а
пр.№ 2-а/464/71/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2014 року
м.Львів

Суддя Сихівського районного суду
м.Львова Тімченко О.В., розглянувши у
скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м.Львова
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із
позовною заявою, в якій просить:
визнати дії відповідача щодо
невключення до середньомісячного
заробітку державного службовця сум
матеріальної допомоги на оздоровлення
та матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань під час
обчислення пенсії відповідно до ст.37
Закону України «Про державну службу»
протиправними; зобов'язати відповідача
призначити та виплачувати йому пенсію
з 16.05.2011 р. з урахуванням інших видів
виплат (матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
на вирішення соціально-побутових
питань) згідно з одними довідками про
заробітну плату, якими передбачені
складові заробітної плати для
призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про державну службу»
та на які нараховано і отримано єдиний
внесок на загальнообов'язкове держане
соціальне страхування, а також з
урахуванням фактично виплачуваного
розміру надбавки за вислугу років, що
виплачувався йому на момент звільненні
з роботи. В обґрунтування покликається
на те, що неврахування сум
матеріальної допомоги на оздоровлення
та матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань, на які
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, при
нарахуванні 16.05.2011 р. відповідачем йому
пенсії як державному службовцю не
відповідає вимогам закону.

Ухвалою судді від 07.03.2014 р. позовну
заяву в частині вимог за період з 16.05.2011
р. по 05.10.2013 р. включно залишено без
розгляду на підставі ст.100 КАС України.

Відповідач подав суду письмове
заперечення на позов, в якому просить в
позові відмовити за безпідставністю.

Розгляд справи проведено у
порядку скороченого провадження у
відповідності до ст.183-2 КАС України без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження,
оцінивши обставини справи, вважаю їх
достатніми для прийняття рішення.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 з 04.01.1993 р. по 16.05.2011 р. перебував
на державній службі; звільнений з
посади головного державного
податкового ревізора-інспектора
відділу проведення податкового аудиту
платників податків управління
податкового контролю юридичних осіб
ДПІ у Галицькому районі м.Львова за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію на підставі ст.38 КЗпП України.
Позивач перебуває на обліку в
управлінні ПФ України у Галицькому
районі м. Львова як одержувач пенсії
за віком відповідно до Закону України
«Про державну службу» та відповідачем
не заперечується право позивача та
отримання пенсії відповідно до Закону
України «Про державну службу».

Відповідно до ст.37 Закону України
"Про державну службу" пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80%
суми їх заробітної плати, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

У ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату
праці" встановлено, що заробітна плата -
це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього ж Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Згідно із ч. 2 ст.33 Закону України "Про
державну службу" передбачено, що
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Наведених положень дає підстави для
висновку, що матеріальна допомога на
оздоровлення та допомога для вирішення
соціально-побутових питань входять до
системи оплати праці державного
службовця, оскільки із них сплачено
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Крім того, ст. 66 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" врегульовано
види оплати праці, що враховуються при
обчисленні пенсій.

Відповідно до ч.1 ст. 66 цього Закону до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У ст.41 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено виплати
(доходи), що враховуються в заробітну
плату (дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Аналогічна позиція висловлена ВС
України у постанові від 20.02.12 р. (справа
№ 21-430а11).

За приписами частини другої ст. 244
- 2 КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно - правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином доводи відповідача, про те,
що суми матеріальної допомога та
допомога на вирішення
соціально-побутових питань не
включаються до складу заробітної плати
державного службовця і не враховуються
при обчисленні розміру його пенсії, є
безпідставними.

У ч.1 ст.11 КАС України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Відповідно до ч.ч.1, 2
ст.71 КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст. 72 цього
Кодексу. В адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не надав суду будь-яких
доказів на обґрунтування
правомірності своїх дій щодо
невключення спірних виплат при
обчисленні пенсії відповідно до Закону
України «Про державну службу».

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як встановлено судом, відповідач,
здійснюючи розрахунок розміру пенсії,
не діяв на підставі та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, тобто діяв неправомірно, чим
порушив право позивача на отримання
пенсії у належному розмірі, в зв'язку з
чим таке право потребує судового
захисту.

Суд, обираючи спосіб захисту
порушеного права позивача, вважає, що
виходячи з меж заявлених вимог, для
відновлення останнього необхідно і
достатньо взнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати
відповідача здійснити нарахування
пенсії позивача та виплатити цю пенсію
позивачеві як державному службовцю, з
урахуванням інших видів виплат (в тому
числі матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
на вирішення соціально-побутових
питань), на які нараховано та сплачено
внески на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, починаючи з
06.10.2013 р., з врахуванням виплачених сум.

На підставі ст.ст.33, 37 Закону України
«Про державну службу», ст.41 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", ст.66
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", та керуючись ст.ст.2, 6, 11,
17, 18, 70, 71, 99, 158-163, 183-2 КАС України, с у д д
я, -

п о с т а н о в и в :

позов задоволити.

Визнати дії управління Пенсійного
Фонду України в Галицькому районі
м.Львова неправомірними та зобов'язати
його здійснити ОСОБА_1 нарахування та
виплату пенсії, призначеної відповідно
до Закону України «Про державну
службу», з урахуванням інших видів
виплат (в тому числі матеріальної
допомоги на оздоровлення та
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань), на які
нараховано та сплачено внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, починаючи з
06.10.2013 р., з врахуванням виплачених сум.

Постанова за результатами скороченого
провадження може бути оскаржена в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з моменту отримання її копії.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною.

Суддя
О.В.Тімченко