Справа № 813/3747/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року
Справа №
876/12658/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

представників позивача
Ступки Н.М., Держицького І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
приватного підприємства ,,Плюс-Клен" на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року у справі за позовом приватного
підприємства ,,Плюс-Клен" до державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

15 травня 2013 року приватне підприємство
(ПП) ,,Плюс-Клен" звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції (ДПІ) у
Личаківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби від 13 листопада 2012
року за № /17053 та № /17052.

Постановою від 26 вересня 2013 року
Львівський окружний адміністративний
суд у задоволенні позову відмовив в
повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ПП ,,Плюс-Клен" подало
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, які
мають значення для справи, що призвело
до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув уваги на
доводи позивача про те, що факт
заборони грального бізнесу в Україні
не призводить до фактичного зупинення
нарахування амортизації груп основних
фондів 2, 3 та 4 згідно ст. 8 Закону
України ,,Про оподаткування прибутку
підприємств".

Основними видами діяльності позивача
згідно довідки з ЄДРПОУ являється
видовищно-розважальна діяльність,
організація інших видів відпочинку та
розваг. Під час проведення перевірки,
позивач надав документи щодо основних
фондів, ТМЦ, облікованих на
підприємстві. Згідно з даними
бухгалтерського обліку на
підприємстві обліковувались наступні
основні засоби: автомобіль ,,Шкода
Октавія", ігрові автомати, більярдні
столи, касові апарати, комп'ютери. Одним
із видів діяльності позивача є
організація гри в більярд. Враховуючи
те, що гра в більярд не відноситься до
азартних ігор, більярдні столи
обліковувались на підприємстві як
основні засоби.

Таким чином, позивач вважає, що суд
першої інстанції неповно та не
всебічно з'ясував всі обставин в
адміністративній справі, зробив
неправомірний висновок щодо завищення
амортизаційних витрат всіх основних
засобів, посилаючись на набрання
чинності Закону України ,,Про заборону
грального бізнесу в Україні". Факт
заборони діяльності грального бізнесу
(ігрових автоматів) і фактичного
зупинення використання ігрових
автоматів, на думку позивача, не
призводить до зупинення нарахування
амортизації груп 2, 3 та 4, а тому у
підприємства були всі правові підстави
проводити нарахування амортизації.

За таких обставин, позивач просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представники позивача в судовому
засіданні апеляційного суду
підтримали вимоги апеляційної скарги
та просять їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник податкового органу в
судове засідання апеляційного суду не
з'явився, що у відповідності до
приписів ч.4 ст.196 КАС України не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що за
наслідками позапланової виїзної
документальної перевірки ПП
,,Плюс-Клен" з питань дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства за період з 01.07.2009 року по
30.06.2012 року, оформленої актом №
297/22-10/30274913 від 12.10.2012 року, ДПІ у
Личаківському районі м. Львова
прийняла податкові
повідомлення-рішення: - № /17053,
яким зменшила підприємству суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств в сумі 512 851 грн., у тому
числі за 4 квартал 2010 року - 435392,00 грн., за
4 квартал 2011 року - 77459,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №
/17052, яким збільшила суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток на суму 93 373,75 грн.,
в тому числі 74 699,00 грн. основного
платежу та 18 674,75 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Висновки податкового органу базуються
на тому, що на порушення вимог п.5.1,
п.п.5.4.3 п.5.4. ст.5, п.8.1.1, п.п.8.1.2., п.п.8.1.3,
п.п.8.1.4. п.8.1 ст.8 Закону України ,,Про
оподаткування прибутку підприємств",
п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України позивач допустив заниження
податку на прибуток на суму 75589,00 грн., в
тому числі за 3 квартал 2009 року на суму
39357,00 грн. та за 4 квартал 2010 року на суму
36232,00 грн.. Також позивач допустив
завищення від'ємного значення об'єкта
оподаткування на суму 512851,00 грн., в тому
числі на 2010 рік в сумі 435392,00 грн. та за 2-4
квартал 2011 року в сумі 77459,00 грн..

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
правомірності висновків податкового
органу про безпідставне завищення
підприємством позивача амортизаційних
відрахувань на суму 811 418,00 грн..

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, пунктом 5.1. статті 5 Закону України
,,Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994 року № 334/94-ВР (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно п. п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону №
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8
цієї статті.

Відповідно до п. п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 цього ж
Закону не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Підпункт 5.4.3. пункту 5.4. статті 5 Закону
№ 334/94-ВР передбачає, що будь-які
витрати на гарантійний ремонт
(обслуговування) або гарантійні заміни
товарів, проданих платником податку,
вартість яких не компенсується за
рахунок покупців таких товарів, але не
більше від суми, яка відповідає рівню
гарантійних замін, прийнятих
(оприлюднених) платником податку, але
не вище 10 відсотків від сукупної
вартості таких товарів, що були
продані, та по яких не закінчився строк
гарантійного обслуговування.

За змістом підпункту 8.1.1 пункту 8.1
статті 8 Закону № 334/94-ВР під терміном
,,амортизація" основних фондів і
нематеріальних активів слід розуміти
поступове віднесення витрат на їх
придбання, виготовлення або
поліпшення, на зменшення скоригованого
прибутку платника податку у межах норм
амортизаційних відрахувань,
установлених цією статтею.

Відповідно до п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст.8 Закону №
334/94-ВР амортизації підлягають витрати
на придбання основних фондів та
нематеріальних активів для власного
виробничого використання.

Підпунктом 8.1.3 п. 8.1 ст.8 Закону № 334/94-ВР
передбачено, що не підлягають
амортизації та повністю відносяться до
складу валових витрат звітного періоду
витрати платника податку на: придбання
основних фондів або нематеріальних
активів з метою їх подальшого продажу
іншим особам чи їх використання як
комплектуючих (складових частин) інших
основних фондів, призначених для
подальшого продажу іншим особам;
утримання основних фондів, що
знаходяться на консервації.

Згідно з підпунктом 8.1.4 п. 8.1 ст.8 Закону
№ 334/94-ВР не підлягають амортизації та
провадяться за рахунок відповідних
джерел фінансування: витрати на
придбання, ремонт, реконструкцію,
модернізацію або інші поліпшення
невиробничих фондів.

Під терміном ,,невиробничі фонди" слід
розуміти капітальні активи, які не
використовуються у господарській
діяльності платника податку. До таких
невиробничих фондів відносяться:
капітальні активи (або їх структурні
компоненти), які підпадають під
визначення групи 1 основних фондів
згідно із підпунктом 8.2.2 цієї статті,
включаючи орендовані; капітальні
активи, які підпадають під визначення
груп 2, 3 і 4 основних фондів згідно із
підпунктом 8.2.2 цієї статті, які є
невід'ємною частиною, розміщені або
використовуються для забезпечення
діяльності невиробничих фондів, що
підпадають під визначення групи 1
основних фондів або вилучені з місця
ведення господарської діяльності
платника податку та передані у
безоплатне користування особам, які не
є платниками цього податку.

Порядок бухгалтерського обліку
вартості невиробничих фондів
установлюється Міністерством фінансів
України. Такий бухгалтерський облік
ведеться окремо від податкового обліку
та не впливає на податкові зобов'язання
платника податку.

До валових доходів платника податку у
разі продажу невиробничих фондів
включаються доходи, отримані
(нараховані) від продажу, а до валових
витрат - сума витрат, пов'язаних із
придбанням (виготовленням) таких
невиробничих фондів (без врахування
зносу) та їх поліпшенням.

Підпунктом 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону № 334/94-ВР
визначено, що під терміном ,,основні
фонди" слід розуміти матеріальні
цінності, що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку протягом періоду, який
перевищує 365 календарних днів з дати
введення в експлуатацію таких
матеріальних цінностей, та вартість
яких перевищує 1000 гривень і поступово
зменшується у зв'язку з фізичним або
моральним зносом.

Відповідно до пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Виходячи з системного аналізу
наведених нормативно-правових актів,
апеляційний суд дійшов висновку, що всі
основні фонди поділяються на дві
категорії: основні виробничі фонди
(фонди, які підлягають амортизації) і
невиробничі фонди (фонди, які не
підлягають амортизації).

У підпункті 8.2.1 зазначеного Закону №
334/94-ВР обов'язковою вимогою для
визнання виробничих фондів основними
названо їх використання в
господарській діяльності. Тобто
амортизація може нараховуватися лише
на ті основні фонди, які
використовуються в господарській
діяльності.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив надані сторонами докази та
встановив, що за даними податкового
обліку позивач нарахував та відобразив
в рядку 07 Декларацій ,,Сума
амортизаційних відрахувань"
амортизаційні відрахування на групу II,
ІV основних фондів на суму 811 418 грн.
(пооб'єктної розшифровки основних
засобів, до перевірки не представив).

Згідно з наданими до перевірки
документами бухгалтерського обліку на
підприємстві обліковувались наступні
основні засоби: автомобіль Skoda Octavia,
ігрові автомати в кількості 635 шт.,
більярдні столи, касові апарати,
комп'ютери.

Відповідно до Закону України ,,Про
заборону грального бізнесу в Україні"
№ 1334-VI від 15.05.2009 року запроваджено
обмеження щодо здійснення грального
бізнесу в Україні з 25.06.2009 року,
відповідно й обмеження щодо
використання ігрових автоматів.

У зв'язку з набранням чинності
вказаного Закону ПП ,,Плюс - Клен",
основним видом діяльності якого був
гральний бізнес, фактично припинило
свою господарську діяльність. Оскільки
наявні у підприємства основні засоби
не використовувались у господарській
діяльності, податковий орган та суд
першої інстанції дійшли
обґрунтованого та правомірного
висновку про безпідставне завищення
підприємством позивача амортизаційних
відрахувань на суму 811 418,00 грн.

Наведені обставини спростовують
доводи апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційний суд не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу приватного
підприємства ,,Плюс-Клен" залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 26
вересня 2013 року у справі № 813/3747/13-а -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 12
травня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим