Справа № 804/3718/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 р. Справа № 804/3718/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового
засіданняФедоркіній А.В. за участю
представників сторін: від позивача: від
відповідача: Вошколуп В.Г. Оріхов С.Д.,
Васюченко М.Е. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДАЙРІС»
до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
24.02.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДАЙРІС» звернулося
з позовом до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська та просить
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
24.02.2014р., яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення податку на додану
вартість у сумі 506130,00 грн. по декларації
з ПДВ за грудень 2013р., яке винесене
відповідачем.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що вищевказане
податкове повідомлення-рішення
суперечить вимогам чинного
законодавства, оскільки прийнято на
підставі незаконних висновків акту
перевірки від 25.01.2014р. №35/22-04/33718756 в
якому використані матеріали акту
попередньої перевірки від 29.11.2013р.
податкової звітності позивача за
вересень 2013р. за результатами якої було
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яке на
сьогоднішній день позивачем
оскаржується до суду апеляційної
інстанції, а тому вважає, що до набрання
законної сили судовим рішенням немає
правових підстав для проведення
будь-яких коригувань в податковій
звітності за результатами такої
перевірки, тоді як податковий орган у
акті перевірки від 25.01.2014р. послався на
те, що позивач повинен був відобразити
залишок від'ємного значення в сумі
506130,00 грн. у рядку 21.3 декларації з ПДВ за
грудень 2013р.,так як дана сума є
неузгодженою у відповідності із п.56.18
Податкового кодексу України і право
позивача на використання цієї суми у
наступних податкових періодах виникає
лише після набрання законної сили
судовим рішенням. Також, зі змісту акту
перевірки від 25.01.2014р. вбачається, що
висновки відповідача ґрунтуються на
порушенні позивачем п.102.5 ст.102 ПК
України згідно якої передбачено, що
заяви про повернення надміру сплачених
грошових зобов'язань або про їх
відшкодування у випадках, передбачених
цим Кодексом, можуть бути подані не
пізніше 1095 днів, що настає за днем
здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.
Проте, позивач вказує на те, що дана
норма не підлягає застосуванню у
спірних відносинах та не порушена
позивачем, так як п.102.5 ст.102 ПК України
не регулюють питання формування
від'ємного значення з ПДВ, а отже,
посилання відповідача на порушення
вказаної норми, внаслідок чого
позивачем завищена сума від'ємного
значення з ПДВ за грудень 2013р. є
безпідставними. Також, позивач
зазначає, що підстав для застосування
п.102.5 ст.102 ПК України не було, оскільки
позивач не подавав заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування з
бюджету у розмірі 506130,00 грн. Окрім того,
позивач вказує на те, що зазначена сума
від'ємного значення виникла у позивача
у ІІ кварталі 2010р. та березні 2012р. та в
подальшому така сума від'ємного
значення переносилась до податкового
кредиту наступних податкових періодів
у зв'язку з чим вважає, що застосування
п.102.5 ст.102, п.200.4 ст.200 ПК України для
зменшення позивачеві суми від'ємного
значення з ПДВ не відповідає фактичним
правовідносинам та є неправомірним.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні та у наданих письмових
запереченнях на позов проти позову
заперечували, просили відмовити
позивачеві у задоволенні позову у
повному обсязі посилаючись на те, що за
результатами камеральної перевірки
даних, задекларованих у податковій
звітності з ПДВ за грудень 2013р. було
складено акт №35/22-04/33771165 та
встановлено, що внаслідок порушення
позивачем п.200.4 ст.200 ПК України було
завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на суму 506130,00 грн., при цьому,
представники відповідача зазначили, що
у ході перевірки були використані
матеріали акту попередньої перевірки
від 29.11.2013р. податкової звітності за
вересень 2013р. за результатами якої було
прийняте податкове
повідомлення-рішення від 23.12.2013р.
№, яке станом на 09.04.2014р.
знаходиться на оскарженні та
вважається неузгодженим, оскільки
рішення по справі не набрало законної
сили, справа №804/1097/14 перебуває в
провадженні Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду, а
тому вважають, що право платника
податку на використання вказаної суми
у наступних податкових періодах
виникає лише після набрання законної
сили судових рішень, тоді як всупереч
наведеному, позивачем у декларації за
грудень 2013р. було задекларовано у рядку
21.2 (значення рядка 24 декларації
попереднього звітного періоду) суму
507272 грн., що призвело до порушення п.102.5
ст.102, п.200.4 «б» ст.200 ПК України, п.п.4.6.7
п.4.6 Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Міністерства Фінансів України від
25.11.2011р. № 1492 (далі - Порядок №1492), а саме:
не заповнено рядок 21.3 декларації з ПДВ
за грудень 2013р., у якому передбачено
відображення збільшення або зменшення
залишку від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
24) за результатами камеральної чи
документальної перевірки, проведеної
органом державної податкової служби - у
розмірі 506130,00 грн. З огляду на
вищезазначене, податковий орган вважає
вимоги позивача безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Судом у ході судового розгляду справи
встановлені наступні обставини у
справі.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДАЙРІС»
зареєстровано виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради 04.10.2005р.
як юридична особа за адресою:
м.Дніпропетровськ, пр. Праці, буд. 9а,
перебуває на обліку як платник
податків у ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська, є платником податку
на додану вартість, що підтверджується
наявними в матеріалах справи копією
статуту позивача та наявними в
матеріалах справи доказами (а.с.12-18, 32-39).

13.01.2014р. позивачем була подана до
органу державної податкової служби
податкова декларація з податку на
додану вартість за грудень 2013р. №
з додатками 2,3, реєстром виданих та
отриманих податкових накладних, яка
була отримана податковим органом
13.01.2014р., що підтверджується копіями
квитанцій № 2(а.с.32-39).

Зі змісту вищевказаної податкової
декларації та додатку 2 до податкової
декларації видно, що позивачем у
рядках, 21.2 (значення рядка 24 декларації
попереднього звітного (податкового)
періоду, у рядку 24 податкової
декларації у залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (рядок 22 - рядок 23
(значення цього рядка переноситься до
рядка 21.2 декларації наступного
звітного (податкового) періоду -
відображена сума 507272 грн., яка виникла
у 2010р. - 506130,00 грн., у 2012р. - 1142
грн.(а.с.32-33,38).

25.01.2014р. органом державної податкової
служби у порядку ст.76 Податкового
кодексу України було проведено
камеральну перевірку щодо
декларування залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду податкової
звітності з податку на додану вартість
за грудень 2013р. від 13.01.2014р. № ТОВ
«ДАЙРІС» за результатами якої було
складено акт №35/22-04/33718756 за висновками
якого встановлено порушення п.200.4 «б»
ст.200 ПК України внаслідок чого
позивачем завищено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (рядок 24
декларації) на суму 506130 грн. (а.с.20-25).

На підставі вказаного вище акту
перевірки від 25.01.2014р. податковою
інспекцією 24.02.2014р. було прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
«В4» № згідно з п. 54.3 ст. 54 та п.58.1
глави 4 розділу ІІ ПК України за яким
позивачеві за порушення гл.5 ст.200,
п.200.4 Податкового кодексу України
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
податковою декларацією з ПДВ за
грудень 2013р. у розмірі 506130 грн.(а.с.19).

Позивач не погоджується з зазначеним
податковим повідомленням-рішенням та
вважає, що вказане
повідомлення-рішення є протиправним
та просить його скасувати з огляду на
те, що позивач не допускав порушення ні
п.102.5 ст.102, ні пункту 200.4 «б» ст.200
Податкового кодексу України та
правомірно відобразив вказану суму у
залишок від'ємного значення
попереднього податкового періоду, що
включається до складу податкового
кредиту поточного звітного
податкового періоду у податковій
декларації за грудень 2013р.

Заслухавши представників позивача та
відповідача, які брали участь у
судовому засіданні, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
належну правову оцінку,
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, оцінивши їх у
сукупності, суд приходить до висновку
про наявність обґрунтованих підстав
для задоволення даного позову,
виходячи з наступного.

У відповідності до вимог п.46.1 ст. 46 ПК
України податкова декларація,
розрахунок - документ, що подається
платником податку контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.

Так, як встановлено судом,13.01.2014р.
позивачем була подана до органу
державної податкової служби податкова
декларація з податку на додану
вартість за грудень 2013р. № з
додатками 2,3, реєстром виданих та
отриманих податкових накладних, у якій
у рядку 21.2 (значення рядка 24 декларації
попереднього звітного (податкового)
періоду; у рядку 24 ( залишок від'ємне
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (рядок 22- рядок 23)
(значення цього рядка переноситься до
рядка 21.2 декларації наступного
звітного (податкового) періоду - суму у
розмірі507272 грн., що складається із сум
від'ємного значення, до виникли у 2010р. -
506130 грн., у 2012р. - 1142 грн., що
підтверджується змістом декларації з
ПДВ за грудень 2013р. та копіями додатку
2, 3 до декларації(а.с.32-33,38-39).

Згідно з п.102.1 ст.102 Податкового кодексу
України контролюючий орган, крім
випадків, визначених пунктом 102.2 цієї
статті, має право самостійно визначити
суму грошових зобов'язань платника
податків у випадках, визначених цим
Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня,
що настає за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації
та/або граничного строку сплати
грошових зобов'язань, нарахованих
контролюючим органом, а якщо така
податкова декларація була надана
пізніше, - за днем її фактичного
подання.

У той же час, пунктом 102.5 статті 102
Податкового кодексу України
передбачено, що заяви про повернення
надміру сплачених грошових зобов'язань
або про їх відшкодування у випадках,
передбачених цим Кодексом, можуть бути
подані не пізніше 1095 дня, що настає за
днем здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

Отже, з аналізу наведених норм видно, що
приписи п.102.5 ст.102 Податкового кодексу
України передбачають право платника
податку на подання заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування не
пізніше 1095 дня, що настає за днем
здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування,
а не обов'язок подання такої заяви.

За викладених обставин, суд приходить
до висновку, що доводи податкового
органу у акті перевірки від 25.01.2014р. про
те, що позивач повинен був
скористатися правом на бюджетне
відшкодування суми ПДВ у строк 1095 днів
є протиправними та такими, що
суперечать п.102.5 ст. 102 Податкового
кодексу України, оскільки вказана
норма передбачає право позивача на
подання заяви про відшкодування з
бюджету сум ПДВ, а не його обов'язок,
при цьому, зазначена норма не регулює
порядок формування залишку від'ємного
значення платником податків.

В той же час, відповідно до п.200.3 ст.200
Податкового кодексу України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Згідно п.200.4 ст.200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Зі змісту наведених норм видно, що вони
не містять жодних обмежень щодо
врахування від'ємного значення ПДВ
попереднього податкового періоду при
визначенні об'єкта оподаткування
поточного податкового періоду або
обов'язку платника податку враховувати
при відображенні залишку від'ємного
значення у податковій декларації сплив
строків, передбачених ст. 102
Податкового кодексу України.

Як встановлено судом у ході судового
розгляду справи, від'ємне значення
об'єкту оподаткування виникло у
позивача у ІІ кварталі 2010р., березні
2012р., що підтверджується наданими суду
первинними бухгалтерськими
документами, зокрема, копіями
договорів, копіями податкових
накладних та копіями платіжних
доручень, які свідчать про сплату
позивачем ПДВ у складі придбаного
товару/послуг (а.с.68-185).

Відповідно до ч.1,2 п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» ( який діяв на момент
виникнення спірних відносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(конкретної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж н 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з :
придбанням або виготовленням товарів (
у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріалів активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, що
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Також, п.7.5 ст.7 вказаного вище Закону
було визначено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів ( робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чеку) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

У відповідності до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість ( чинного до 01.01.2011р.)
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари ( послуги), на вимогу їх
отримувача та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно п.п.7.7.1 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди ( у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону) а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п.7.7.2 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», якщо
у наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту кожного
наступного податкового періоду лише в
частині суми податку фактично
сплаченої отримувачем постачальникам
товарів (послуг) та при імпорті і
включається до розрахунку бюджетного
відшкодування наступного звітного
періоду.

Аналіз наведених норм також свідчить
про те, що і положення вказаного вище
Закону, відповідно до якого було
сформоване від'ємне значення з податку
на додану вартість, не містив жодних
обмежень в часі та не зобов'язував
платника податків подавати заяву про
відшкодування з бюджету ПДВ при
формуванні та обліку від'ємного
значення з податку на додану вартість у
межах 1095 днів.

Судом встановлено та підтверджено
представником відповідача в судовому
засіданні те, що будь-яких податкових
повідомлень-рішень щодо правомірності
формування позивачем від'ємного
значення у сумі 506130 грн. з 2010 по 2012р.р.
за податковими деклараціями позивача
у цей період податковим органом не
приймалося.

Слід також зазначити, що відповідно до
п.200.6 ст.200 Податкового кодексу України
платник податку може прийняти
самостійно рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. Платник податку зберігає право
на отримання бюджетного відшкодування
коштами у майбутніх звітних
(податкових) періодах.

Згідно з п.200.7 ст.200 Податкового кодексу
України платник податку, який має право
на отримання бюджетного відшкодування
та прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному контролюючому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації.

Отже, з наведеного видно, що зміст
вказаних положень Податкового кодексу
України містить право платника
податків на бюджетне відшкодування,
яке може бути реалізовано або шляхом
зарахування належної платнику
податків суми бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, або шляхом
повернення суми бюджетного
відшкодування на свій рахунок у
фінансовій установі.

Жодного обов'язку щодо отримання
бюджетного відшкодування платником
податків у періоду, в якому виникло
право на бюджетне відшкодування чинне
податкове законодавство не містить.

При цьому, в п.п. «б» п.200.4 ст.200
Податкового кодексу України чітко
визначено право платника податку на
відображення залишку від'ємного
значення попередніх податкових
періодів після бюджетного
відшкодування, що включається до
складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Саме такий залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів, який
не брав участі у бюджетному
відшкодуванні, і зазначається в рядках,
21.2, 24 податкової декларації з ПДВ
відповідно до п.4.6.5, п.4.6.6 Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з ПДВ, затвердженого наказом
ДПА від 25.11.2011р. № 1492 ( далі - Порядок
№1492).

Відповідно до п.4.6.5 Порядку № 1492
платники, які заповнили рядок 22
декларації 0110 та відповідно до статті
200 розділу У Кодексу мають право на
бюджетне відшкодування податку на
додану вартість, здійснюють розрахунок
бюджетного відшкодування та подають до
декларації 0110 (Д3) (додаток 3).

Значення рядка 3 (Д3) (додаток 3)
переноситься до рядка 23 декларації 0110
за поточний звітний (податковий)
період. Залежно від обраного платником
напряму повернення суми бюджетного
відшкодування ( на рахунок цього
платника у банку або у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
податкових періодів) така сума
вказується або в рядку 23.1 або у рядку
23.2, або частково розподіляється у
рядках 23.1 та 23.2 податкової декларації
0110.

При цьому, платники податку, які мають
право на отримання бюджетного
відшкодування та прийняли рішення про
повернення суми бюджетного
відшкодування на рахунок у банку (
заповнено рядок 23.1 декларації 0110),
подають до декларації 0110 (Д4) (додаток 4).

За приписами п.4.6.6 Порядку № 1492 залишок
від'ємного значення ( для декларації 0110
- після бюджетного відшкодування)
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду ( відображається у рядку 24
декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до рядка 21.2 декларації наступного
звітного (податкового) періоду.

За викладеного, суд приходить до
висновку про те, що не тільки нормами
Податкового кодексу України, а й
Порядком № 1492, який регулює порядок
заповнення податкових декларацій з ПДВ
передбачено право платника податку
самостійно приймати рішення про наміри
на відшкодування з бюджету ПДВ чи
зарахування залишку від'ємного
значення у наступних звітних
(податкових) періодах, а не обов'язок у
зв'язку з чим позивач правомірно
відобразив у залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
звітного періоду у розмірі 506130 грн.
саме у рядках 21.2 та 24 податкової
декларації з ПДВ за грудень 2013р.

За приписами ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що в адміністративних судах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Представником відповідача у ході
судового засідання не надано жодних
доказів та не наведено жодних підстав,
які б свідчили про обґрунтованість
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення про зменшення
розміру від'ємного значення за грудень
2013р. у сумі 506130 грн. з урахуванням
вищенаведених обставин та норм чинного
податкового законодавства України.

Окрім того, не можуть бути прийняті до
уваги та покладені в основу даного
рішення посилання податкового органу
на покладення в основу акту перевірки
від 25.01.2014р. висновків акту перевірки
від 29.11.2013р. та прийняте за його
результатами податкове
повідомлення-рішення № від
23.12.2013р. (щодо правомірності
відображення позивачем залишку
від'ємного значення за вересень 2013р.),
яке постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04.02.2014р. у справі №804/1097/14 визнано
протиправним та скасовано, з
урахуванням того, що вищевказане
судове рішення на момент проведення
камеральної перевірки від 25.01.2014р. не
набрало законної сили, тобто є
неузгодженим та не може бути
використано відповідачем як підстава
для покладення в основу проведення
інших перевірок з урахуванням того, що
відповідно до абз.4 п.56.18 ст.56
Податкового кодексу України у разі
звернення платника податків з позовом
про визнання недійсним рішення
контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Також і норми ст. 124 Конституції України
визначають, що є обов'язковим для
виконання судове рішення, яке набрало
законної сили.

З огляду на наведене, аналізуючи
вказані норми чинного законодавства
України, суд приходить до висновку, що
до набранням законної сили постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04.02.2014р. у
справі № 804/1097/14 позивач наділений
правом на відображення по рядках 21
«залишок від'ємного значення
попереднього звітного (податкового)
періоду, що включається до складу
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду» (рядок
21.2 значення рядка 24 декларації
попереднього звітного періоду) -
залишку від'ємного значення податкової
декларації з ПДВ за 2010р. у сумі 506130 грн.
без врахування значення рядка 21.3 при
визначенні рядка 21.

Зазначена правова позиція
узгоджується також і з правовою
позицією Державної податкової служби
України, яка міститься у Єдиній базі
податкових знань на офіційному сайті
Мінходохів у якій надано роз'яснення що
у разі, коли за результатами перевірки
податковим органом встановлено
перевищення задекларованого платником
податку залишку від'ємного значення
податкової декларації з ПДВ і виписано
повідомлення-рішення за формою «В4» та
якщо платником податку здійснювалось
оскарження такого податкового
повідомлення-рішення, яке після
закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження залишене «Без змін», а
скарга - «Без задоволення», то сума
завищеного залишку від'ємного значення
зі знаком «-» підлягає відображенню по
картці особового рахунку платника
податку протягом десяти календарних
днів та по рядку 21.3 податкової
декларації з ПДВ звітного періоду, в
якому закінчено процедуру
оскарження(а.с.47).

Таким чином, відображення платником
податку зменшення/збільшення залишку
від'ємного значення за результатами
перевірки податкового органу у рядку
21.3 податкової декларації відбувається
тільки після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження оспорюваного податкового
повідомлення-рішення у податковій
декларації з ПДВ звітного періоду, в
якому закінчено процедуру оскарження.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене, та з
урахуванням ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд приходить до висновку про
те, що оспорюване податкове
повідомлення-рішення прийняте
відповідачем не у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, не обґрунтовано, без
врахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, а тому
підлягає скасуванню.

Статтями 7,8, 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що принципами здійснення
правосуддя в адміністративній справі
є: верховенство права, законність,
рівність усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом. Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та Законів
України.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

З огляду на наведене, підлягають
стягненню з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 487,20
грн., сплачені позивачем згідно
платіжного доручення № 1314 від
07.03.2014р.(а.с.2).

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161,
162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДАЙРІС» до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
24.02.2014р. - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
24.02.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДАЙРІС» (49126, м.
Дніпропетровськ, пр. Праці, буд. 9-А, код
за ) - судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 487 грн.
20 коп. (чотириста вісімдесят сім грн. 20
коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
14.04.2014р.

Суддя С.О.
Конєва