Справа № 819/720/14-а
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/720/14-a

07 травня 2014 року

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі

головуючого судді: Білоус І.О.

При секретарі судового засідання
Габрилецькій С. Є.

за участі представника відповідача
Гнатишина П. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до Тернопільської
районної державної лікарні
ветеринарної медицини про визнання
частково незаконним та скасування
наказу про звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 (далі-Позивач)
звернувся до суду із адміністративним
позовом, в якому просить визнати
частково незаконним та скасувати наказ
начальника Тернопільської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини від 12.02.2014 р. № 05-к про
звільнення ОСОБА_3, ОСОБА_2, в частині
щодо звільнення ОСОБА_2, та зобов'язання
відповідача поновити на роботі ОСОБА_2
та виплатити йому заробітну плату за
час вимушеного прогулу.

Заявлені позовні вимоги
обґрунтовує тим, що позивача
притягнуто до відповідальності за ч. 1
ст. 172-4 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, (далі -
КУпАП), натомість абз. 2 ч. 2 ст. 22 Закону
України «Про засади запобігання та
протидії корупції» було введено в дію
Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України
щодо реалізації державної
антикорупційної політики» № 224-VII від
14.05.2013 р., та внесено відповідні зміни в
п. 7-1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України (далі - КЗпП України), на
підставі якого звільнено ОСОБА_2 Тому,
оскільки спірні правовідносини
виникли до внесення відповідних змін,
вважає таке звільнення неправомірним,
та наказ таким, що підлягає до
скасування. Вважає, що позивач має бути
поновлений на роботі із виплатою
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити у
повному обсязі. До судового засідання,
що відбулось 07.05.2014 р. представник
позивача просив розглянути справу без
його участі у зв'язку із неможливістю
прибути до суду.

Представник відповідача проти їх
задоволення заперечував. Вважає, що при
виданні наказу від 12.02.2014 р. № 05-к про
звільнення ОСОБА_3, ОСОБА_2 діяв
правомірно. Виконував обов'язок,
покладений на нього, як на керівника
Законом України «Про засади
запобігання та протидії корупції».
Просив у задоволенні позову відмовити
у повному обсязі.

Також представник позивача просив
визнати поважною причину пропуску
звернення до суду із даним позовом.

В обґрунтування поважності
причин його пропуску представник
позивача посилається на то, що ОСОБА_2
вчасно, в межах передбаченого ст. 99 КАС
України строку звернувся до
Тернопільського окружного
адміністративного суду 17.02.2014 р. із
відповідною позовною заявою, але 07.03.2014
р. дану позовну заяву було залишено без
розгляду за його клопотанням, оскільки
відповідачем запропоновано
добровільно поновити його на роботі,
але натомість прийнято на роботу без
поновлення та скасування відповідного
наказу про звільнення, що вважає
порушенням прав позивача.

Ст. 99 КАС України встановлено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня
виникнення підстав, що дають суб'єкту
владних повноважень право на
пред'явлення передбачених законом
вимог. Для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень щодо справ,
зазначених у пункті 5 частини першої
статті 183-2 цього Кодексу,
встановлюється 15-денний строк, який
обчислюється з дня виявлення суб'єктом
владних повноважень підстав для
звернення до адміністративного суду.
Цим Кодексом та іншими законами можуть
також встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду
суб'єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Для звернення до
суду у справах щодо прийняття громадян
на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 100
КАС України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся
до Тернопільського окружного
адміністративного суду 14.02.2014 р. із
адміністративним позовом до
Тернопільської районної державної
лікарні ветеринарної медицини,
прокуратури Тернопільського району, в
якому просив:

- визнати незаконним подання прокурора
Тернопільського району про звільнення
позивача з роботи на підставі частини
першої статті 22 Закону України "Про
засади запобігання та протидії
корупції";

- визнати незаконним та скасувати наказ
№ 05-к від 12.02.2014 р. начальника
Тернопільської районної державної
лікарні ветеринарної медицини, яким
позивача звільнено з посади завідувача
Козівської дільниці ветмедицини на
підставі подання прокуратури
Тернопільського району "Про усунення
порушень вимог чинного законодавства
про засади запобігання і протидії
корупції";

- стягнути заробітну плату за час
вимушеного прогулу та 43848 грн.
моральної шкоди.

Ухвалою від 07.03.2014 р.
вищезазначений позов було залишено без
розгляду за клопотанням позивача( а. с.
12), проте, наказом Начальника
Тернопільської районної державної
ветлікарні від 20.03.2014 р. № 09-к, ОСОБА_2 на
підставі поданої 12.03.2014 р. ним заяви
було прийнято з 20.03.2014 р. на постійну
роботу на посаду завідувача Козівської
дільниці ветеринарної медицини з
випробувальним терміном один місяць та
окладом згідно із штатним розписом. ( а.
с. 34).

На підставі поданої 08.04.2014 р. заяви,
наказом Начальника Тернопільської
районної державної ветлікарні від
08.04.2014 р. № 10-к, ОСОБА_2 було звільнено за
власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (
а. с. 35-36).

Зважаючи на викладені вище
обставини, підтверджені письмовими
доказами що містяться у матеріалах
даної адміністративної справи, та з
огляду на вищенаведені норми КАС
України, суд приходить до висновку про
наявність поважних причин для пропуску
позивачем передбаченого ч. 3 ст. 99 КАС
України строку звернення із даним
адміністративним позовом.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти позову, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, якими врегульовано спірні
правовідносини, при прийнятті рішення
виходить з наступних підстав та
мотивів.

Наказом від 02.03.2011 р. № 05-к ОСОБА_2
призначено на посаду завідувача
ветдільницею Тернопільської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини (а. с. 55).

Наказом від 08.01.2014 р. № 03-к ОСОБА_2 було
закріплено за Козівською дільницею
Тернопільської районної лікарні
ветеринарної медицини ( а. с. 54).

15.04.2013 р. Тернопільським міськрайонним
судом Тернопільської області за
результатами розгляду матеріалів
справи № 607/6169/13-п про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_2 винесено постанову, якою його
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП України
та п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
засади запобігання та протидії
корупції» і накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 850 грн. з конфіскацією
отриманої винагороди від роботи за
сумісництвом в сумі 256,50 грн. в дохід
держави ( а. с. 6-7).

Копію даної постанови відповідач
отримав 13.05.2013 р., про що свідчить
відмітка, що міститься на повідомленні
про вручення рекомендованого
відправлення ( а. с. 5 зв. бік).

07.02.2014 р. Прокуратурою Тернопільського
району на підставі постанови про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням законів
№ 40 у Тернопільській районній
державній лікарні проведено перевірку
додержання вимог Закону України « Про
засади запобігання та протидії
корупції» та ст. 36 КЗпП України, в
частині звільнення з посад осіб, у
зв»язку з притягненням їх до
відповідальності за корупційні
правопорушення, пов»язані з порушенням
обмежень, передбачених цим закона ( а. с.
42).

За результатами вищезазначеної
проведеної перевірки 08.02.2014 р. за № 64-717
вих. 14 внесено подання про усунення
порушень вимог законодавства про
засади запобігання і протидії
корупції, яким вимагається розглянути
його та вжити невідкладних заходів до
усунення порушень вимог закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» причин та умов, що їм
сприяють, вирішити питання про
звільнення завідувачів Козівської та
Настасівської дільниць
держветмедицини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із
займаних посад, як таких, що вчинили
корупційні правопорушення, на підставі
п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та повідомити
про результати розгляду подання та
вжиті заходи у 15 денний строк з дня
отримання подання ( а. с. 37-38).

На виконання вимог даного подання
12.02.2014 р. Начальником Тернопільської
районної державної лікарні
ветеринарної медицини видано наказ №
10-к, яким ОСОБА_2, на виконання подання
прокуратури Тернопільського району
«Про усунення порушень вимог
законодавства про засади запобігання
і протидії корупції» та на підставі п.
7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України звільнено з
посади завідувача Козівської дільниці
ветмедицини з 12.02.2014 р., з яким ОСОБА_2
було ознайомлено під підпис ( а. с. 4).

Дані обставини не заперечуються
сторонами, а відтак - в силу приписів ч. 3
ст. 72 КАС України - не підлягають
додатковому доказуванню.

Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції» 7.04.2011
р. № 3206-VI (далі - Закон № 3206-VI) визначено
основні засади запобігання і протидії
корупції в публічній і приватній
сферах суспільних відносин,
відшкодування завданої внаслідок
вчинення корупційних правопорушень
збитків, шкоди, поновлення порушених
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав чи інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

З 01.07.2011 р. набрав чинності (крім
статей 11, 12) Закон № 3206-VI, ст. 22 якого
передбачає особливості звільнення з
роботи осіб, які вчинили корупційні
діяння. Відповідно до ч. 2, в редакції,
чинній на моемнт виникнення спірних
правовідносин, дострокове припинення
повноважень особи на виборній посаді,
припинення повноважень посадової
особи на посаді, звільнення, що
здійснюється за рішенням Президента
України, Верховної Ради України,
Кабінету Міністрів України, звільнення
військової посадової особи з
військової служби у зв'язку з
притягненням до відповідальності за
корупційне правопорушення, а також
відсторонення такої особи від
виконання службових повноважень у
випадках, передбачених частиною першою
цієї статті, здійснюється з
урахуванням особливостей, визначених
Конституцією і законами України.

Інші особи, яких притягнуто до
кримінальної або адміністративної
відповідальності за корупційні
правопорушення, пов'язані з порушенням
обмежень, передбачених цим Законом,
підлягають звільненню з відповідних
посад у триденний строк з дня отримання
органом державної влади, органом
місцевого самоврядування,
підприємством, установою, організацією
копії відповідного судового рішення,
яке набрало законної сили, якщо інше не
передбачено законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області 15.04.2013 р. визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-4 КУпАП України та п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про засади запобігання та
протидії корупції» (порушення
обмеження щодо сумісництва та
суміщення з іншими видами діяльності) і
накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850
грн. з конфіскацією отриманої
винагороди від роботи за сумісництвом
в сумі 256,50 грн. в дохід держави.
Відповідно до відмітки, що міститься у
повідомленні про вручення копії
зазначеної постанови її копію
відповідачем отримано 13.05.2013 р., тобто,
обов'язок щодо звільнення ОСОБА_2,
передбачений ч. 2, 3 ст. 22 Закону № 3206-VI
виник у відповідача саме з цієї дати.

Натомість, відповідач, даного
обов»язку не дотримався, та ОСОБА_2 у
визначений абз. 2 ч. 2 ст. 22 Закону 3206-VI не
звільнив.

Ст. 29 Закону № 3206-VI передбачено, що
нагляд за додержанням законів у сфері
запобігання і протидії корупції
здійснюється Генеральним прокурором
України та підпорядкованими йому
прокурорами.

П. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про
прокуратуру» від 5.11.1991 р. № 1789-XII (далі
- Закон № 1789-XII )визначено, що при
виявленні порушень закону прокурор або
його заступник у межах своєї
компетенції мають право вносити
подання до державних органів,
громадських організацій і посадовим
особам про усунення порушень закону та
умов, що їм сприяли.

На виконання положень саме цього
Закону 07.02.2014 р. Прокуратурою
Тернопільського району на підставі
постанови про проведення перевірки у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів № 40 у
Тернопільській районній державній
лікарні проведено перевірку
додержання вимог Закону України «Про
засади запобігання та протидії
корупції» та ст. 36 КЗпП України в
частині звільнення з посад осіб, у
зв'язку з притягненням їх до
відповідальності за корупційні
правопорушення, пов'язані з порушенням
обмежень, передбачених цим законом, в
тому числі і ОСОБА_2

За результатами її проведення 08.02.2014 р.
за № 64-717 вих. 14 внесено подання про
усунення порушень вимог законодавства
про засади запобігання і протидії
корупції, яким вимагається розглянути
його та вжити невідкладних заходів до
усунення порушень вимог закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» причин та умов, що їм
сприяють, вирішити питання про
звільнення завідувачів Козівської та
Настасівської дільниць
держветмедицини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із
займаних посад, як таких, що вчинили
корупційні правопорушення, на підставі
п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно зі ст. 23 Закону № 1789-XII, подання
з вимогами усунення порушень закону,
причин цих порушень і умов, що їм
сприяють, вноситься прокурором, його
заступником у державний орган,
громадську організацію або посадовій
особі, які наділені повноваженням
усунути порушення закону, і підлягає
невідкладному розгляду. Не пізніш як у
місячний строк має бути вжито
відповідних заходів до усунення
порушень закону, причин та умов, що їм
сприяють, і про наслідки повідомлено
прокурору. Колегіальний орган, якому
внесено подання, повідомляє про день
засідання прокурору, який вправі
особисто взяти участь у його розгляді.

Розглядаючи питання про наявність
законодавчо визначених підстав у
відповідача для звільнення ОСОБА_2 суд
виходить з того, що на дату внесення
подання прокурора були чинними
положення абз. 2 ч. 2 ст. 22 Закону №
2493-ІІІ, які передбачали обов»язок
відповідача щодо особи, яку притягнуто
до кримінальної або адміністративної
відповідальності за корупційні
правопорушення, пов'язані з порушенням
обмежень, передбачених цим Законом,
відповідно до якого підлягають
звільненню з відповідних посад у
триденний строк з дня отримання
органом державної влади, органом
місцевого самоврядування,
підприємством, установою, організацією
копії відповідного судового рішення,
яке набрало законної сили, якщо інше не
передбачено законом.

П. 13 Закону України «Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо реалізації державної
антикорупційної політики» 14.05.2013 р.N
224-VII встановлено внести наступні зміни
до ч. 2 ст. 22 Закону № 2493-ІІІ, а саме,
абзац перший після слів "до
відповідальності за корупційне
правопорушення" доповнити словами
"пов'язане з порушенням обмежень,
передбачених цим Законом" ; в абзаці
другому слова "відповідних посад"
замінити словами "роботи (служби)"; у
частині третій слова "спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади з питань державної
служби" і "спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань державної служби" замінити
відповідно словами "центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державної служби" і
"центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державної служби".

При цьому, суд не погоджується із
твердженням представника позивача
щодо відсутності у абз. ч. 2 ст. 22 Закону
№ 2493-ІІІ обов»язку щодо звільнення з
відповідних посад у триденний строк з
дня отримання органом державної влади,
органом місцевого самоврядування,
підприємством, установою, організацією
копії відповідного судового рішення,
яке набрало законної сили, на момент
виникнення спірних правовідносин,
оскільки як вбачається зі змісту п. 13
вищезазначеного Закону N 224-VII, на який
посилається представник позивача,
зміни, що внесені у ч. 2. ст. 22 не
стосуються існування або скасування
безпосередньо самого цього обов»язку,
норма щодо наявності якого діє, як
зазначалось раніше з 01.07.2011 р.

Як вбачається із преамбули наказу № 05-к
начальника Тернопільської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини від 12.02.2014 р. ОСОБА_2,
законодавчо визначеною підставою його
звільнення є п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п. 7 - 1 ч. ст. 36 КЗпП України
однією з підстав припинення трудового
договору є набрання законної сили
судовим рішенням, відповідно до якого
працівника притягнуто до
відповідальності за корупційне
правопорушення, пов'язане з порушенням
обмежень, передбачених Законом України
"Про засади запобігання і протидії
корупції". Зміни щодо наявності саме
такої підстави до п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України введені в дію Законом N 224-VII від
14.05.2013 р. Виходячи з вищенаведеного, та
зважаючи на то, що у відповідача, на
момент видання спірного наказу
існувала сукупність фактичних та
юридичних підстав для звільнення
ОСОБА_2, а саме, постанова
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області 15.04.2013 р. про
визнання його винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП України
та п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
засади запобігання та протидії
корупції» та накладення на нього
адміністративного стягнення, яка
набрала чинності в установленому
законом порядку, подання прокурора
08.02.2014 р. за № 64-717 вих. 14 про усунення
порушень вимог законодавства про
засади запобігання і протидії
корупції, яким вимагається розглянути
його та вжити невідкладних заходів до
усунення порушень вимог Закону України
« Про засади запобігання і протидії
корупції» причин та умов, що їм
сприяють, яке відповідно до вимог ст. 23
Закону № 1789-XII підлягає невідкладному
розгляду, та приписи абз. 2 ч. 2 ст. 22
Закону № 2493-ІІІ, якими на відповідача
покладено обов»язок щодо звільнення з
відповідних посад у триденний строк з
дня отримання копії відповідного
судового рішення, яке набрало законної
сили, суд вважає твердження
представника позивача про
неправомірність застосування
відповідачем як
законодавчо-визначеної підстави для
видання спірного наказу п. 7-1 ч. 1 ст. 36
КЗпП України необґрунтованими та
безпідставними.

Суд також звертає увагу на те, що, у
розумінні ст. 22 Закону № 2493-ІІІ
накладення адміністративного
стягнення за вчинення корупційних
правопорушень є обставиною, що
перешкоджає перебуванню на службі та
підставою для звільнення.

Отже, враховуючи, вищенаведене, суд
вважає, що начальником Тернопільської
районної державної лікарні
ветеринарної медицини наказ від 12.02.2014
р. № 05-к про звільнення ОСОБА_3, ОСОБА_2,
в частині щодо звільнення ОСОБА_2
винесено обґрунтовано, в межах
передбачених законом повноважень та із
дотриманням необхідного балансу між
будь - якими несприятливими наслідками
для прав та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють не лише чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а й
обґрунтовано, добросовісно, розсудливо
та безсторонньо. Матеріали справи
свідчать, що відповідні положення
відповідачем дотримані.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджених в
судовому засіданні належними та
допустимими доказами, дає суду
підстави із врахуванням критеріїв
оцінювання рішення суб'єкта владних
повноважень, які містяться у ч.3 ст. 2 КАС
України, визнати позовні вимоги
необґрунтованими, недоведеними
матеріалами справи, і такими, що не
підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС
України відшкодування судових витрат
позивачеві, якому відмовлено у позові,
не передбачено.

Керуючись ст. 2, 11, 86, 160-163 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги на постанову суду
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено
12.05.2014 р.

Суддя
Білоус І.О.

копія вірна

Суддя
Білоус І.О.