Справа № 2-а-504/11/1506
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-504/11/1506

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Пендюра Л. О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційні
скарги Управління Пенсійного фонду
України у Біляївському районі Одеської
області та ОСОБА_1 на постанову
Біляївського районного суду Одеської
області від 25 травня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
про визнання протиправними дій
відповідача щодо проведення
перерахунку пенсії з порушеннями норм
законодавства як особі, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Біляївського районного
суду Одеської області від 25 травня 2011
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Біляївському районі Одеської області з
невиплати ОСОБА_1 інваліду 2-ї групи та
постраждалій внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 1-ї категорії з
20.10.2010 року по 28.04.2011 року пенсії по
інвалідності у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Зобов'язано
Управління Пенсійного Фонду України в
Біляївському районні Одеської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 інваліду 2-ї групи та
постраждалій внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 1-ї категорії пенсію
по інвалідності у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з
20.10.2010 року по 28.04.2011 року. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, Управління
Пенсійного фонду України у
Біляївському Одеської області в
апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про відмову
у задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Судом першої інстанції справа була
розглянута в порядку скороченого
провадження, в зв'язку з чим, відповідно
до ч. 8 ст. 183-2 КАС України апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції розглядається апеляційним
судом в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційних скарг, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційних скарг, колегія суддів
дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1
ОСОБА_1 має статус постраждалої на
Чорнобильській АЕС 1 категорії, а з
довідки ВТЕК вбачається, що вона є
інвалідом 2 групи за захворюванням,
пов'язаним з ліквідацією аварії на
ЧАЕС.

Відповідачем нараховувалася та
виплачувалася позивачу додаткова
пенсія, виходячи з розмірів пенсії,
встановлених постановами Кабінету
Міністрів України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач має право на
нарахування та виплату додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 цього Закону в
усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими:

по І групі інвалідності -10 мінімальних
пенсій за віком;

по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком;

по ІІІ групі інвалідності - 6
мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій
за віком.

Згідно пункту 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» встановлено, що
мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Відповідно до статті 67 Закону України
«Про статус і соціальний Захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка набула
чинності 01 листопада 2006 року, у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Разом з цим, колегія суддів звертає
увагу на таке.

За чинним законодавством, розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Колегія суддів не бере до уваги
положення частини 3 статті 28
зазначеного Закону, з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом 1 частини 1 цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії, встановленої
статті 46 Конституції України та права
на отримання доплати до пенсії,
передбаченої статтями 54, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Тому, розмір мінімальної пенсії за
віком повинен визначатися відповідно
до статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Крім того, колегія суддів зазначає, що
положення статей 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», згідно з
якими позивач має право на отримання
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, не містять
обмежень щодо строку, протягом якого
пенсіонер має право на їх виплату.

Отже, законом не встановлюється а ні
строковість, а ні обмеження у часі цих
видів виплат. З самого визначення
поняття пенсії випливає, що ці виплати
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу. Цей вид виплат не є
строковим, а тому не може бути
призначений на якийсь строк. В цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін, або
строк, на який призначається пенсія не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії.

Враховуючи викладене, виплату пенсії
позивачу не може бути обмежено
будь-яким кінцевим терміном або
строком, оскільки це б обмежувало право
позивача на отримання державної пенсії
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, вирішуючи даний
спір колегія суддів дійшла висновку, що
при розрахунку державної та додаткової
пенсій, передбачених статтями 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», застосуванню підлягає
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно
зауважив, що вимога позивачки про
зобов'язання Управління Пенсійного
Фонду України у Біляївському районі
нараховувати та виплачувати їй в
подальшому основну пенсію у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю у розмірі не менш 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком, не
підлягають задоволенню, оскільки вона
стосуються відносин які виникають у
майбутньому, а ч. 1 ст. 2 КАС України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ, тобто
тих правовідносин які існують між
сторонами.

Отже суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню з 20.10.2010 року і по
день звернення до суду 28.04.2011 року
оскільки ч.1 ст.76 Закону України «Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку»передбачено, що
право на подання позову про
відшкодування ядерної шкоди,
заподіяної життю і здоров'ю особи, не
обмежується строком давності.

Відтак, апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
та ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 183-2, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду
Одеської області від 25 травня 2011 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає згідно ч. 10 ст.
183-2 КАС України.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов