Справа № 757/4114/14-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 757/4114/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Батрин
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги ОСОБА_2
та управління Пенсійного фонду України
в м. Кременчуці Полтавської області на
постанову Печерського районного суду
м. Києва від 27 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду
України, управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області, за участю третьої особи -
Державної казначейської служби
України про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

19 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Пенсійного фонду
України, управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області, в якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність
Пенсійного фонду України щодо не
забезпечення своєчасного і в повному
об'ємі фінансування і виплати пенсії
позивачу;

- визнати незаконною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області щодо
поновлення та виплати позивачу пенсії;

- зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області поновити з
листопада 2001 року ОСОБА_2 нарахування і
виплату пенсії з проведенням її
індексації і здійснення компенсації
втрати частини доходу у зв'язку з
несвоєчасною виплатою незаконно не
поновленої, не нарахованої і не
виплаченої пенсії ОСОБА_2, допустивши
негайне виконання виплати пенсії за 1
місяць;

- стягнути на користь позивача судові
витрати.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 28 лютого 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_2 в
частині позовних вимог за період з
листопада 2001року по 19 серпня 2013 року
залишено без розгляду.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 27 березня 2014 року позов
задоволено частково: визнано
протиправною відмову управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області у
поновленні та виплаті пенсії ОСОБА_2 та
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області поновити та
виплачувати ОСОБА_2 пенсію з 19 серпня 2013
року. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач та відповідач подали
апеляційні скарги.

Позивач просить скасувати оскаржувану
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою позов задовольнити
повністю.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області в
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову Печерського районного суду
м. Києва від 27 березня 2014 року та
постановити нове рішення - про відмову
у задоволенні позову.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують
тим, що суд першої інстанції при
винесенні оскаржуваного рішення
неправильно застосував норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 183-2 КАС України справа
розглядається в порядку письмового
провадження.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином
України, що підтверджується паспортом
НОМЕР_1, є інвалідом з дитинства ІІІ
групи безстроково.

У 2001 року виїхав з України до Ізраїлю на
постійне місце проживання, до переїзду
отримував пенсію по інвалідності.

Перед виїздом за кордон він проживав за
адресою: АДРЕСА_1.

21 листопада року позивач звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області із
заявою про поновлення та виплату
пенсії за віком.

Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області
позивачу відмовлено у поновленні
виплати пенсії, що підтверджується
листом від 5 грудня 2013 року.

Позивач, не погоджуючись з відмовою у
поновленні виплати пенсії звернувся з
даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, приймаючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходив з того, що, проживаючи в
Ізраїлі, позивач, як громадянин
України, має такі ж самі конституційні
права, як і інші громадяни цієї держави,
оскільки Конституція України та
пенсійне законодавство України не
допускають обмеження права на
соціальний захист, зокрема, права на
отримання пенсії за ознакою місця
проживання.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Статтею 24 Конституції України
встановлено, що громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

За правилами другого речення статті 51
цього ж Закону під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення
пункту 2 частини 1 статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

У своєму рішенні Конституційний Суд
України зазначив, що оспорюваними
нормами Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» конституційне право на
соціальний захист поставлене в
залежність від факту укладення
Україною з відповідною державою
міжнародного договору з питань
пенсійного забезпечення. Таким чином,
держава всупереч конституційним
гарантіям соціального захисту для всіх
осіб, що мають право на отримання
пенсії у старості, на законодавчому
рівні позбавила цього права
пенсіонерів у тих випадках, коли вони
обрали постійним місцем проживання
країну, з якою не укладено відповідного
договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Враховуючи наведені норми права,
колегія суддів погоджується з висновку
суду першої інстанції інстанцій про
наявність у позивача права на
поновлення виплати йому пенсії за
віком, а відтак, і про наявність
правових підстав для задоволення
позову.

Розглядаючи вимоги позивача щодо
відшкодування інфляційних витрат від
неотриманої суми пенсії, колегія
суддів зазначає наступне.

Порядок проведення індексації
грошових доходів населення
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Так, відповідно до Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1078 від 17 липня 2003
року до об'єктів, що індексації не
підлягають відносяться, зокрема,
соціальні виплати, які визначаються
залежно від прожиткового мінімуму
(пенсії, обчислені з урахуванням абз. 1
ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»).

Враховуючи, що виплата позивачу
одноразової грошової допомоги до 5
травня здійснюється в процентному
співвідношенні та враховуючи
кратність мінімальної пенсії за віком
(розмір якої встановлений ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування») колегія суддів вважає, що
у задоволенні вимоги позивача щодо
проведення перерахунку пенсії з
нарахування та виплатою компенсації
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням терміну їх виплати слід
відмовити.

Розглядаючи вимоги позивача щодо
проведенням індексації невиплаченої
пенсії ОСОБА_2 та здійснення
компенсації втрати частини доходу у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
незаконно не поновленої, не
нарахованої і не виплаченої пенсії,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 2 Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» індексації
підлягають грошові доходи громадян,
одержані ними в гривнях на території
України і які не мають разового
характеру, зокрема, пенсії.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення» індексація грошових
доходів населення проводиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону. Для проведення подальшої
індексації грошових доходів населення
обчислення індексу споживчих цін
починається за місяцем, у якому індекс
споживчих цін перевищив поріг
індексації, зазначений у частині
першій цієї статті. У разі якщо грошові
доходи населення підвищено з
урахуванням прогнозного рівня
інфляції випереджаючим шляхом, при
визначенні обсягу підвищення грошових
доходів у зв'язку із індексацією
враховується рівень такого підвищення
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Згідно статті 6 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» у разі виникнення обставин,
передбачених статтею 4 цього Закону, у
встановленому законом порядку
здійснюється перегляд розмірів у тому
числі пенсій. Перегляд зазначених у
частині першій цієї статті гарантій
здійснюється у розмірах, що
визначаються як результат добутку
розміру доходу, що підлягає індексації
в межах прожиткового мінімуму для
відповідних соціальних і
демографічних груп населення, та
величини індексу споживчих цін.

У разі підвищення розмірів мінімальної
заробітної плати, пенсії, виплат, що
здійснюються відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
стипендій, а також у разі зростання
грошових доходів населення без
перегляду їх мінімальних розмірів
місяць, в якому відбулося підвищення,
вважається базовим при обчисленні
індексу споживчих цін для індексації
грошових доходів населення. Індексація
грошових доходів, отриманих
громадянами за цей місяць, не
провадиться. З наступного місяця
здійснюється обчислення наростаючим
підсумком індексу споживчих цін для
проведення подальшої індексації (абзац
1 пункту 5 Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення).

Відповідно до абзацу 6 пункту 4 Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, сума індексації
грошових доходів, визначається як
результат множення грошового доходу,
що підлягає індексації, на величину
приросту індексу споживчих цін,
поділений на 100 відсотків. Отже, у разі
відсутності перевищення індексом
споживчих цін порогу індексації,
встановленого у розмірі 101%, підстав для
проведення індексації грошових
доходів населення немає.

Тобто, в місяцях, коли величина
приросту індексу споживчих цін не
подолала поріг індексації, сума
індексації грошових доходів
залишається фіксованою.

При цьому, при підвищенні грошового
доходу (пенсії) позивача необхідно
керуватись нормами статті 4 Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» та зразком
нарахування індексу споживчих цін для
проведення індексації приведеному у
Додатку № 1 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
згідно з яким не проводиться
індексація в місяці, в якому здійснено
підвищення грошових доходів громадян.

Виходячи з цього, колегія суддів
приходить до висновку, що вимоги
адміністративного позову щодо
проведення індексації невиплаченої
пенсії позивача підлягають
задоволенню.

Щодо вимог стосовно компенсації втрати
частини доходу у зв'язку з несвоєчасною
виплатою незаконно не поновленої, не
нарахованої і не виплаченої пенсії
ОСОБА_2, колегія суддів вважає вказані
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» підприємства, установи і
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Статтею 2 вказаного закону передбачено,
що компенсація громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом.

Зважаючи на ту обставину, що пенсія
позивачу нарахована не була, колегія
суддів приходить до висновку, що
підстави для компенсації втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати позивачу відсутні.

Переглядаючи рішення суду першої
інстанції в частині про відмову у
задоволенні позовних вимог до
Пенсійного Фонду України, колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 Положення про
Пенсійний Фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011
року № 384/2011, Пенсійний Фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр міністра
України Міністра соціальної політики
України.

У своїй діяльності Пенсійний Фонд
України керується Конституцією
України та законами України, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України, наказами
Міністерства соціальної політики
України, іншими актами законодавства
України, а також дорученнями
Президента України та Міністра (п. 2
Положення).

Відповідно до п. 17 Положення Пенсійний
Фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах.

Пенсійний Фонд України, як центральний
орган виконавчої влади, відповідно до
покладених на нього завдань
організовує, координує та контролює
роботу його органів щодо призначення
(перерахунку) та виплати пенсії. При
цьому, відповідно до п. 2.2. Положення про
управління Пенсійного Фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного Фонду України від 30.04.2002
року № 8-2, зареєстрованого в
Міністерстві Юстиції України 21 травня
2002 року за № 442/6730, призначає (здійснює
перерахунок) і виплачує пенсії
управління Фонду в районі, місті і
районах у містах, а не Пенсійний фонд
України.

Таким чином, Пенсійний фонд України не
є тим органом, до компетенції якого
відноситься призначення та виплата
позивачу пенсію за віком, а тому не є
належним відповідачем у даній справі.

Виходячи з цього, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову в цій частині.

Стосовно посилання позивача на не
звернення судом першої інстанції
постанови суду в межах суми стягнення
за один місяць відповідно до ст. 256 КАС
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно з вимогами ст. 183-2 негайно
виконуються постанови суду, прийняті в
порядку скороченого провадження у
адміністративних справах,
передбачених пунктами 1, 3, 4, 5, 6 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України
постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення, а якщо їх було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України судове
рішення, яке набрало законної сили або
яке належить виконати негайно, є
підставою для його виконання.

Виходячи з того, що рішення суду
апеляційної інстанції набирає
законної сили після проголошення, воно
підлягає виконанню, а тому підстави для
звернення вказаного рішення до
негайного виконання у суду апеляційної
інстанції відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача
частково спростовують висновки суду
першої та дають підстави вважати, що
судом при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального та
права, які регулюють спірні
правовідносини, та процесуального
права.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним в частині,
оскаржувану постанову належить
скасувати та прийняти в частині про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області поновити з
листопада 2001 року ОСОБА_2 нарахування і
виплату пенсії з проведенням її
індексації нове рішення, яким вказані
вимоги задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 11, 160, 183-2, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги
управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області
відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 27 березня 2014 року скасувати
в частині про відмову у задоволенні
позовних вимог про зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області
поновити з листопада 2001 року ОСОБА_2
нарахування і виплату пенсії з
проведенням її індексації.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області поновити з
листопада 2001 року ОСОБА_2 нарахування і
виплату пенсії з проведенням її
індексації.

В іншій частині постанову Печерського
районного суду м. Києва від 27 березня 2014
року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі (ч. 5
статті 254 КАС України) та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Грибан І.О.

Губська О.А.