Справа № 812/2841/14
Суддя: А.М. Каюда
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2841/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Каюди А.М.,

при секретарі: Запорожцевій І.В.

за участю:

представника позивача: Колотової Т.В.
(довіреність від 11.02.2014 №07/06-449),

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
Краснолуцького міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
суми виплаченого забезпечення -
допомоги по безробіттю.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Краснолуцький міський центр
зайнятості звернувся до Луганського
окружного адміністративного суду з
позовом до ОСОБА_2 в якому позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача суми виплаченого
забезпечення, допомоги по безробіттю в
розмірі 3535,91грн. В обґрунтування
позовних вимог позивачем зазначено, що
з 24.04.2013р. по 05.12.2013р. в Краснолуцькому
міському центрі зайнятості відповідно
до Закону України "Про зайнятість
населення" перебувала на обліку як
безробітна громадянка ОСОБА_2. 24.04.2013
Краснолуцьким міським центром
зайнятості ОСОБА_2 на підставі її заяви
від 24.04.2013 про надання статусу
безробітної особи наказом № НТ130424 від
24.04.2013р. було надано статус безробітної
особи та призначено виплату допомоги
по безробіттю. У результаті
інформаційного обміну між Державним
центром зайнятості та Державі
податковою службою України було
виявлено, що громадянка ОСОБА_2 на
момент надання їй статусу безробітної
працювала. Згідно листа № 210 від 22.11.2013
р., наданого філією ПАТ «Коровай»
«Антрацитівський хлібокомбінат»,
ОСОБА_2 працювала з 26.03.2013 по 07.05.2013 та
отримувала заробітну плату. Громадянка
ОСОБА_2 при написанні заяви про надання
статусу безробітного не повідомила
Краснолуцький міський центр
зайнятості про наявність трудових
відносин з філією ПАТ «Коровай»
«Антрацитівський хлібокомбінат».

На підставі акту № 647 від 05.12.2013р. про
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» був прийнятий
наказ про повернення ОСОБА_2 незаконно
отриманого матеріального забезпечення
на випадок безробіття за період з 01.05.2013
по 22.10.2013 у сумі 5035,91 грн. З урахуванням
того, що відповідачем в добровільному
порядку було повернуто частину коштів,
залишок боргу складає 3535,91грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, вказав що
станом на 07.05.2014 заборгованість
відповідача зменшилась та складає
3035,91грн.

Відповідач в судовому засіданні
зазначила, що вона сплачує
заборгованість частинами та надала
квитанцію від 12.05.2014 відповідно до якої
сплатила ще 500,00грн. в рахунок погашення
заборгованості перед центром
зайнятості.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих доказів,
оцінивши докази відповідно до вимог
статей 69-72 Кодексу адміністративного
судочинства України, дійшов
наступного.

Для реалізації державної політики
зайнятості населення, професійної
орієнтації, підготовки і
перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не
працюючих громадян у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України, створюється державна служба
зайнятості.

Відповідно до статті 8 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02 березня 2000 року №
1533-III (далі Закон № 1533) Фонд
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття (далі - Фонд)
створюється для управління
страхуванням на випадок безробіття,
акумуляції страхових внесків, контролю
за використанням коштів, виплати
забезпечення та надання соціальних
послуг, здійснення інших функцій
згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI
безробітний - особа віком від 15 до 70
років, яка через відсутність роботи не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів як джерела
існування, готова та здатна приступити
до роботи.

Положеннями статті 44 цього Закону
встановлено, що зареєстровані
безробітні мають право, зокрема, на
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття та соціальні послуги
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та цього Закону.

Відповідальність за достовірність
поданих до територіального органу
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, даних та документів, на
підставі яких приймається рішення щодо
реєстрації безробітного та
призначення матеріального
забезпечення, надання соціальних
послуг, покладається на
зареєстрованого безробітного.

Статтею 4 Закону України «Про
зайнятість населення» передбачено, що
до зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

До зайнятого населення також належать:

непрацюючі працездатні особи, які
фактично здійснюють догляд за
дитиною-інвалідом, інвалідом I групи
або за особою похилого віку, яка за
висновком медичного закладу потребує
постійного стороннього догляду або
досягла 80-річного віку, та отримують
допомогу, компенсацію та/або надбавку
відповідно до законодавства;

батьки - вихователі дитячих будинків
сімейного типу, прийомні батьки, якщо
вони отримують грошове забезпечення
відповідно до законодавства;

особа, яка проживає разом з інвалідом I
чи II групи внаслідок психічного
розладу, який за висновком лікарської
комісії медичного закладу потребує
постійного стороннього догляду, та
одержує грошову допомогу на догляд за
ним відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 22
Закону № 1533 право на допомогу по
безробіттю залежно від страхового
стажу мають застраховані особи,
визнані в установленому порядку
безробітними, страховий стаж яких
протягом 12 місяців, що передували
реєстрації особи як безробітної,
становить не менше ніж шість місяців за
даними Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Частиною другою статті 22 Закону № 1533
встановлено, що застраховані особи,
визнані в установленому порядку
безробітними, які протягом 12 місяців,
що передували реєстрації особи як
безробітної, за даними Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування
мають страховий стаж менше шести
місяців або звільнені з останнього
місця роботи з підстав, передбачених
статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40,
статтями 41 і 45 Кодексу законів про
працю України, особи, зазначені у
частині другій статті 6 цього Закону,
мають право на допомогу по безробіттю у
мінімальному розмірі.

Допомога по безробіттю виплачується з 8
дня після реєстрації застрахованої
особи в установленому порядку в
державній службі зайнятості (частина
тертя статті 22 Закону № 1533).

Частиною четвертою статті 22 Закону №
1533 встановлено, що загальна тривалість
виплати допомоги по безробіттю не може
перевищувати 360 календарних днів
протягом двох років, а для осіб,
зазначених у частині другій статті 6
цього Закону, - 180 календарних днів.

Згідно з частиною першою статті 23
Закону № 1533 застрахованим особам,
зазначеним у частині першій статті 22
цього Закону, розмір допомоги по
безробіттю визначається у відсотках до
їх середньої заробітної плати (доходу),
визначеної відповідно до порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним, затвердженого Кабінетом
Міністрів України, залежно від
страхового стажу:

до 2 років - 50 відсотків;

від 2 до 6 років - 55 відсотків;

від 6 до 10 років - 60 відсотків;

понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується
залежно від тривалості безробіття у
відсотках до визначеного розміру:

перші 90 календарних днів - 100 відсотків;

протягом наступних 90 календарних днів -
80 відсотків;

у подальшому - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю особам,
зазначеним у частині другій статті 22
цього Закону, виплачується у
мінімальному розмірі, який
встановлюється правлінням Фонду
(частина друга статті 23 Закону № 1533).

Виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі призначення
виплати на підставі документів, що
містять неправдиві відомості (пункт
восьмий частини першої статті 31 Закону
№ 1533).

Аналогічні положення містить також
Порядок надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності
затвердженого Наказ Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 № 307(далі Порядок).

Так, виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі призначення
виплати на підставі документів, що
містять неправдиві відомості (пп. 8
пункту 5.5. Порядку).

Відповідно до пункту 6.14. Порядку якщо
під час одержання допомоги по
безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, у тому
числі встановлені під час
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин.

Якщо безробітний відмовився
добровільно повернути зазначені кошти,
то питання щодо їх повернення
вирішується у судовому порядку.

Відповідно до положень статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Судом встановлено, що відповідач -
ОСОБА_2 24.04.2013 звернулася за сприянням у
працевлаштуванні до Краснолуцького
міського центру зайнятості. У своїй
заяві ОСОБА_2 зокрема, зазначила, що не
займається трудовою діяльністю. (а.с.6)

Наказом від 24.04.2013 № НТ130424 відповідачу
було надано статус безробітної з 24.04.2013.
Наказом від 07.05.2013 №НТ130507 призначено та
розпочато виплату допомоги по
безробіттю (а.с.10)

Листом від 22 листопада 2013 року філією
ПАТ «Коровай» «Антрацитівський
хлібокомбінат» повідомлено
Краснолуцький центр зайнятості про те,
що ОСОБА_2 ін. номер НОМЕР_1 була
прийнята на роботу 26.03.2013 відповідно до
наказу №83к від 26.03.2013, звільнена 07.05.2013
наказом №131 к. (а.с.11-15). На підтвердження
відомостей викладених в листі надано
копію наказу про прийняття ОСОБА_2 на
роботу до Антрацитівського
хлібокомбінату від 26.03.2013 №83-к (а.с.14).
Звільнена ОСОБА_2 за згодою сторін
наказом від 07.05.2013 №131 (а.с.12,13)

З урахуванням встановлених обставин,
Краснолуцьким міським центром
зайнятості було проведено
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення ОСОБА_2 відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття». Результати розслідування
оформлені актом №647 від 05.12.2013. Під час
розслідування, позивачем розглянуто
лист ПАТ «Коровай» філії
«Антрацитівський хлібокомбінат»
згідно якого повідомлено що ОСОБА_2
перебувала у трудових відносинах. В
період перебування ОСОБА_2 у трудових
відносинах з підприємством, остання
перебувала на обліку як безробітня у
Краснолуцькому міському центу
зайнятості, що є підставою для
припинення реєстрації безробітного.
(а.с.8)

Таким чином, позивачем було виявлено,
що ОСОБА_2 було призначено виплату
допомоги по безробіттю на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

05 грудня 2013 позивачем було винесено
наказ № НТ131205 про припинення
реєстрації ОСОБА_2 як безробітної та
повернення виплати в сумі 5035,91грн.
(а.с.10).

Відповідачу було направлено
повідомлення від 05.12.2013 № 07/06-3643 про
повернення отриманих коштів протягом
п'ятнадцяти днів з дня отримання цього
повідомлення. Повідомлення було
отримано відповідачем 24.12.2014 (а.с.16),
однак в добровільному порядку суму
виплаченої допомоги по безробіттю
відповідач не повернув.

Згідно пункту 6 спільного наказу
Міністерства праці та соціальної
політики України та Державної
податкової адміністрації України від
13.02.2009 № 60/62 «Про затвердження Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення безробітним» (далі -
Порядок № 60/62) у разі встановлення
центрами зайнятості відповідно до
цього Порядку належності безробітної
особи до категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна та
повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Як вбачається з наведеного відповідач
відповідно до діючого законодавства в
період перебування на обліку в центрі
зайнятості відносився до категорії
зайнятого населення та відповідно не
мав права на отримання статусу
безробітного і отримання обумовлених
цим статусом виплат та соціальних
послуг.

Відповідач не виконав свого обов'язку
щодо повідомлення позивача про
обставини, що впливають на умови
виплати забезпечення та надання
соціальних послуг, а саме не повідомив
про перебування у трудових відносинах
з Антрацитівським хлібокомбінатом з
26.03.2013.

Як встановлено, позивач під час
судового розгляду справи зменшив суму
позовних вимог, та просив стягнути з
відповідача 3035,91грн. у зв"язку зі
сплатою відповідачем частини суми
боргу оскільки ним в добровільному
порядку було сплачено частину
заборгованості. Також, в судовому
засіданні відповідач надав ще одну
квитанцію від 12.05.2014 відповідно до якої
ОСОБА_2 сплатила ще 500,00грн. в рахунок
погашення заборгованості перед
центром зайнятості. Поясненнями
представника позивача підтверджено що,
сума коштів яка сплачена відповідно до
квитанції від 12.05.2014 ОСОБА_2 на час
судового розгляду ще не зарахована до
центру зайнятості. Факт наявності
даної квитанції та сплати відповідно
до неї відповідачем суми
заборгованості 500,00грн. підтверджений
сторонами.

За таких обставин, суд вважає за
можливе позов Краснолуцького міського
центру зайнятості щодо стягнення з
ОСОБА_2 суми виплаченого забезпечення -
допомоги по безробіттю задовольнити
частково, стягнути з відповідача суму
заборгованості з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог та сплати
частини заборгованості в
добровільному порядку в сумі 500,00грн., в
розмірі 2535,91грн.

Відповідно до статті 94 КАС України у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 17, 18, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Краснолуцького
міського центру зайнятості до ОСОБА_2
про стягнення суми виплаченого
забезпечення - допомоги по безробіттю
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (94503, Луганська
область, м. Красний Луч, вул. Харченко, 6,
ін. номер НОМЕР_1) на користь
Краснолуцького міського центру
зайнятості (94518, Луганська область, м.
Красний Луч, мікрорайон 4, будинок 9 «а»)
суму виплаченого забезпечення -
допомоги по безробіттю в розмірі
2535,91грн. (дві тисячі п'ятсот тридцять
п'ять гривень 91 коп.)

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

На підставі частини 3 статті 160 КАС
України у судовому засіданні
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Складення постанови
у повному обсязі відкладено, про що
згідно вимог частини 2 статті 167 КАС
України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Постанову у повному обсязі складено та
підписано 15 травня 2014 року.

Суддя
А.М. Каюда