Справа № 2а-0370/1462/12
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року
Справа №
9104/143140/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

представників позивача
Магіри О.Ф., ЮрченкоА.С.,

Запорожець Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби
на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2012
року у справі за позовом державного
підприємства ,,Луцький ремонтний завод
,,Мотор" до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

18 травня 2012 року державне підприємство
,,Луцький ремонтний завод ,,Мотор"
(далі-ДП ,,Мотор") звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби
(далі-Луцька ОДПІ) від 15 грудня 2011 року
за № та № .

Постановою від 13 червня 2012 року
Волинський окружний адміністративний
суд позов задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, Луцька ОДПІ подала
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, які
мають значення для справи, що призвело
до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув уваги на
доводи податкового органу про те, що
укладена між ПП „Бізнесіндустрія" та
ТзОВ „Авіанормаль" угода на придбання
і реалізацію у квітні 2011 р. запасних
частин до авіадвигунів та їх агрегатів
визнана нікчемною. Тому, на думку
податкового органу, укладений між
підприємством позивача та ТзОВ
„Авіанормаль" договір від 22.12.2009 р. №382
на поставку запасних частин для
авіадвигунів та їх агрегатів також є
нікчемним.

За таких обставин, податковий орган
вважає правомірними оскаржені
податкові повідомлення-рішення, а тому
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Представник податкового органу в
судове засідання апеляційного суду не
з'явився, що у відповідності до
приписів ч.4 ст.196 КАС України не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Представники позивача заперечили
вимоги апеляційної скарги та просять
залишити скаргу без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що за
наслідками позапланової виїзної
документальної перевірки ДП ,,Мотор" з
питань правомірності формування
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування по податку на
прибуток за 2 квартал 2011 року та
формування податкового кредиту за
квітень 2011 року по взаємовідносинах з
ТзОВ ,,Авіанормаль", оформленої актом
за № 9592/23-2/08029701 від 01.12.2011 року, Луцька
ОДПІ 15 грудня 2011 року прийняла
податкові повідомлення-рішення: за №
, яким зменшила позивачу розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 404152 грн. 00
коп.;

- № , яким збільшила підприємству
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток на 17152 грн. 00 коп. .

Висновки податкового органу базуються
на тому, що на порушення підпункту 134.1.1
пункту 134.1 статті 134, пунктів 135.1, 135.2
статті 135, пункту 138.8 ст.138, підпункту
139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України (ПК України) по
господарських операціях з ТзОВ
,,Авіанормаль" підприємство допустило
заниження податку на прибуток за
другий квартал 2011 року на суму 17152 грн. 00
коп..

Крім того, на порушення приписів статті
185, пункту 186.1 статті 186, пунктів 198.1, 198.6
статті 198, пункту 200.2 статті 200 ПК
України позивач допустив завищення
податкового кредиту на суму 404152 грн. 00
коп..

В акті перевірки зазначено, що у
вересні 2011 року за результатами
проведення зустрічної звірки з ДПІ у
Приморському районі м. Одеси з питань
взаємовідносин ТзОВ ,,Авіанормаль" та
ПП ,,Бізнесіндустрія" встановлена
відсутність у ПП ,,Бізнесіндустрія"
(постачальник 2 ланки) необхідних умов
для ведення господарської діяльності,
відсутність основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів,
відсутність підприємства за
місцезнаходження. Тому податковий
орган у відповідності з частинами
першою, п'ятою статті 203, пунктів 1, 2
статті 215, статті 228 ЦК України дійшов
висновку, що угоди з контрагентами за
червень 2011 року мають ознаки
фіктивності.

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи оскаржене податкове
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що операції з
придбання підприємством позивача у
ТзОВ ,,Авіанормаль" авіазапчастин мали
реальний характер, а тому позивач
правомірно відніс до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
вказаних господарських операціях та
суму сплачених коштів за товар - до
складу валових витрат.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, ч. 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу (ПК) України
визначено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної діяльності
(пункт 198.1).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування
податкового кредиту обумовлюється
наявністю факту придбання платником
податку товарів, робіт, послуг,
основних фондів, нематеріальних
активів, в ціні яких платником
податку-покупцем сплачений
(нарахований) податок на додану
вартість, та їх використання у власній
господарській діяльності.

За змістом підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 ПК України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України передбачено, що не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України ,,Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
будь-які документи (у тому числі,
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, яка призводить
до руху активів (майна, коштів тощо)
платників податків у процесі її
здійснення.

З матеріалів справи, апеляційний суд
вбачає, що 22 грудня 2009 року ДП ,,Мотор" та
ТзОВ ,,Авіанормаль" уклали договір № 382
купівлі-продажу товару (запасних
частин до реактивних двигунів).
Вказаний договір укладався на період з
22.12.2009 року по 31.12.2010 року та згідно
додаткової угоди № 1 від 29.04.2010 року
термін дії договору було продовжено до
31.12.2011 року. Пунктом 1.1 договору
передбачалося, що ТзОВ ,,Авіанормаль"
зобов'язується поставити і передати у
власність підприємства запасні
частини для авіадвигунів та їх
агрегатів.

За вказаним договором ТзОВ
,,Авіанормаль" регулярно постачало
позивачу авіа запчастини, які пройшли
вхідний контроль на підприємстві,
оприбутковані на склад та використані
для потреб виробництва (проведення
капітального ремонту авіаційних
двигунів, згідно укладених договорів з
Міністерством оборони України та
інозамовниками).

У квітні та травні 2011 року ДП ,,Мотор"
здійснило господарські операції з
придбання у ТзОВ ,,Авіанормаль" авіа
запчастин на загальну суму 2424912,00 грн., в
т.ч. ПДВ в сумі 404152,00 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними.
Оплата придбаних товарів повністю
проведена по безготівковому
розрахунку відповідно до платіжних
доручень. Придбані товари позивач
провів по бухгалтерському, складському
обліку, використав у виробництві та
відповідно при реалізації готової
продукції відобразив їх вартість у
податковому обліку.

Витрати на придбання вказаного товару
позивач відніс до складу витрат за
другий квартал 2011 року, а ПДВ в сумі
404152,00 грн. - до складу податкового
кредиту за квітень та травень 2011 року.

На підставі викладеного апеляційний
суд погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо правомірності
формування позивачем валових витрат та
податкового кредиту по господарських
операціях з ТзОВ ,,Авіанормаль",
оскільки реальний характер вказаних
операцій підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку.

Відповідність вказаних документів
вимогам Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а податкових
накладних - вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК
України податковим органом не
спростовується.

На час здійснення господарських
операцій з позивачем ТзОВ
,,Авіанормаль" було зареєстроване у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та
мало свідоцтво платника ПДВ, що не
заперечується відповідачем.

Доводи податкового органу про
нікчемність укладеного між позивачем
та його контрагентом правочину
базуються лише на інформації з довідки
від 05.09.2011 року № 2158/23-513/37350549 про
неможливість проведення зустрічної
звірки з ПП ,,Бізнесіндустрія", яке
постачало авіа запчастини ТзОВ
,,Авіанормаль". Однак, на думку
апеляційного суду, зазначена
інформація не є безспірним доказом
неправомірності віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ по
господарських операціях, оскільки
виходячи із приписів пункту 198.6 ст. 198 ПК
України тільки відсутність податкової
накладної безспірно позбавляє
платника податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг).

Податковий орган, на якого в силу
приписів ч. 2 ст. 71 КАС України покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності своїх рішень, не надав
суду належних та допустимих доказів на
підтвердження факту відсутності
реального характеру господарських
операцій підприємства позивача з ТзОВ
,,Авіанормаль".

Таким чином, висновки податкового
органу щодо фактичної відсутності
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом базуються лише на
припущеннях, не підтверджуються
жодними первинним документами
бухгалтерського та податкового обліку,
а тому прийняті на підставі таких
висновків податкові
повідомлення-рішення є протиправними.

За таких обставин апеляційний суд не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, оскільки наведені
обставини спростовують доводи
апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
13 червня 2012 року у справі № 2а/0370/1462/12 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 12
травня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим