Справа № 2а-75/13
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2014-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-75/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року
Ленінський районний суд
м. Луганська у складі: головуючого -
судді Женеску Е.В.,

при секретарі -Бондаренко А.Т.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Луганську
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Луганської міської ради
про визнання незаконною
бездіяльності, зобов'язання розглянути
заяву, надати звіт щодо виконання
судового рішення, стягнення моральної
шкоди витрат на оплату юридичної
допомоги та судових витрат, -

В С Т А Н О В И В :

19 листопада 2012 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з відповідним
позовом до Луганської міської ради
про визнання незаконною
бездіяльності, зобов'язання розглянути
заяву, надати звіт щодо виконання
судового рішення, стягнення моральної
шкоди витрат на оплату юридичної
допомоги та судових витрат.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що 01 лютого 2011 року ним була
спрямована заява в Луганську міську
раду про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель орієнтовним розміром 0, 1000 га,
у будь-якому місці поруч з АДРЕСА_1,
відповідно до графічного матеріалу,
який додавався до заяви. Луганська
міська рада проігнорувала дане питання
та позивач був вимушений звернутися до
суду. Постановою Ленінського районного
суду міста Луганська від 14.11.2011 року
було зобов'язано Луганську міську раду
розглянути заяву позивача про надання
дозволу на розробку проекту відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель. Ухвалою
Донецького апеляційного суду від 17.07.2012
року вищевказану постанову було
залишено без змін та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
05.09.2012 року було відмовлено у відкритті
касаційного провадження та зобов'язано
внести цю заяву на розгляд сесії.
Луганською міською радою, шостим
скликанням двадцять дев'ятою сесією
було винесено рішення, яким позивачу
було відмовлено у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель орієнтовним розміром 0, 1000 га у
будь- якому місці поруч з АДРЕСА_1 у
зв'язку з начебто невідповідністю
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правих актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку. Вважає, що рішення
винесено без достатніх на те підстав,
оскільки саме відповідач повинен був
би розроблювати плани детальних
територій, натомість відмовляє
громадянам у задоволенні клопотань про
розробку проекту землевідведення на
підставі відсутності детального плану
( що не відповідає вимогам Земельного
Кодексу), вказуючи про начебто
невідповідність місця розташування
земельної ділянки невідомо чому,
замість того, щоб отримавши клопотання,
розробити детальний план та надати
згоду на розробку проекту на
землевідведення. Також відповідач в
своєму рішенні зазначає, що «...з
наданих громадянином ОСОБА_1
документів начебто неможливо
встановити конкретне місцезнаходження
земельної ділянки та зробити висновок
щодо наявності обмеження
встановленого ст. 18 Закону України «
Про автомобільні дороги», та
проходження інженерних комунікацій»,
проте у заяві від 01.02.2011 року позивач
зазначив про надання дозволу на
розробку проекту відведення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель орієнтовним
розміром 0, 1000 га у будь-якому місці
поруч з АДРЕСА_1, відповідно до
графічного матеріалу, який додавався
до заяви.

Позивач зазначає, що з вини
відповідача він доволі тривалий час
перебуває в стані нервового очікування
рішення про надання дозволу на те, на що
має законне право. Оскільки коштів на
покупку земельної ділянки у нього
немає, та мав надію, що зможе
реалізувати своє право безоплатного
отримання у власність земельної
ділянки, де зможе в подальшому
побудувати будинок для своєї родини.
Таким чином, відповідач порушив його
право на своєчасний розгляд заяви, а,
отже і реалізацію своїх
соціально-економічних та особистих
прав і законних інтересів, що негативно
впливає на його психоемоційний стан
протягом тривалого часу, а тому вважає
справедливою сумою компенсації
моральної шкоди за завдані йому
душевні страждання суму в розмірі 5000
грн.

Крім того, позивач вважає, що
відповідачем було проігноровано
обов'язки та порушено його право на
своєчасний розгляд заяви, а й,
відповідно, реалізацію його
соціально-економічних та особистих
прав та законних інтересів, що змусило
позивача звернутись за правовою
допомогою до спеціалістів, та сплатити
послуги у сумі 1 000 гривень.

Враховуючи вищевикладене, просив
визнати незаконним та скасувати
рішення Луганської міської ради
шостого скликання двадцять дев'ятої
сесії про відмову у наданні дозволу на
розробку проекту відведення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, у зв'язку з
невідповідністю підстав відмови
вимогам Земельного Кодексу України.

Зобов'язати Луганську міську раду
переглянути оскаржуване рішення
стосовно заяви ОСОБА_1 від 01.02.2011 року
про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель та винести рішення у
відповідності до норм Земельного
Кодексу України.

Зобов'язати Луганську міську раду
повторно розглянути заяву від ОСОБА_1
01.02.2011 року про надання дозволу на
розробку проекту відведення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель.

Стягнути з відповідача моральну шкоду
у сумі 5 000 грн.

Зобов'язати Луганську міську раду за
розглядом заяви ОСОБА_1 від 01.02.2011 року
у порядку ст. 163 КАСУ надати звіт про
виконання судового рішення.

Стягнути з Відповідача понесені ним
витрати по сплаті юридичних послуг у
розмірі 1000 гривень та судові витрати у
вигляді судового збору.

В судове засідання позивач не з?явився,
надав судові заяву у якій просив
розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надав суду
письмові заперечення у яких зазначив
про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

01.02.2011 року ОСОБА_1 звернувся до
Луганської міської ради з заявою в
порядку ст. ст. 116, 118, 112 Земельного
кодексу України у якій просив надати
дозвіл на розробку проекту відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель орієнтовним
розміром 0, 1000 га, у будь-якому місці
поруч з АДРЕСА_1, відповідно до
графічного матеріалу, який додавався
до заяви, категорія земель з основним
цільовим призначенням: землі житлової
та громадської будівлі (а.с. 9).

Рішенням Луганської міської ради від
23.10.2012 року № 29/308 позивачу було
відмовлено у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель орієнтовним розміром 0, 1000 га у
будь- якому місці поруч з АДРЕСА_1 у
зв'язку з начебто невідповідністю
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правих актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку (а.с. 4).

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Конституції України
та ст. 71 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»
територіальні громади, органи та
посадові особи місцевого
самоврядування самостійно реалізують
надані їм повноваження.

Відповідно до ч.3 ст.123 ЗК України орган
місцевого самоврядування в межах своїх
повноважень у місячний строк розглядає
клопотання і дає дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки або надає мотивовану
відмову у його наданні. Підставою
відмови у наданні такого дозволу можу
бути лише невідповідність місця
розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обгрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановлених
законом порядку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, та принципом
рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом, відповідно до якого
усі учасники адміністративного
процесу є рівними перед законом і
судом.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст.116 ЗК України
визначено, що громадяни набувають
право власності та користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу
України встановлено, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибної ділянки) у межах
норм безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та висновки
конкурсної комісії (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Як визначає позивач, до заяви від 01.02.2011
року про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, було додано копію паспорту та
копію ідентифікаційного коду,
графічний матеріал (а.с. 8).

Оскаржуване позивачем рішення не
відповідає вищевказаним положенням
Земельного кодексу України, оскільки
рішення було прийнято без його
мотивування.

Таким чином, судом встановлено, що
рішенням Луганської міської ради від
01.02.2011 року позивачу, неправомірно
відмовлено у наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку.

За таких підстав, суд приходить до
висновку, що пункт рішення Луганської
міської ради шостого скликання
двадцять дев'ятої сесії про відмову у
наданні дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель слід визнати незаконним та
скасувати та зобов'язати Луганську
міську раду розглянути заяву від 01.02.2011
року про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель ОСОБА_1 у відповідності та в
порядку передбаченому чинним
законодавством та прийняти рішення за
наслідками її розгляду.

Частиною 2 ст.11 КАС України визначено,
що суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідного до цього Кодексу,
і не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов
висновку, що відповідач не зробив
належних дій, спрямованих на належний
розгляд заяви позивача у встановленому
законом порядку, чим порушив вимоги ст.
118 ЗК України.

Згідно вимог ст. 162 КАС України, при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково. У разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Враховуючи зазначене, суд вважає за
необхідне зобов'язати відповідача
розглянути заяву від 01.02.2011 року
повторно.

Щодо відшкодування моральної шкоди,
суд прийшов до наступного висновку.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
моральній (немайновій) шкоді надано
дефініцію, відповідно до якої під
моральною шкодою слід розуміти витрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Моральна шкода може полягати у
приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством та судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

У позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

З метою з'ясування наявності підстав
для відшкодування моральної шкоди
необхідно встановити наступні
елементи: вину державного органу,
наявність моральної шкоди та
причинно-слідчий зв'язок між
незаконними діями державного органу та
завданою моральною шкодою, які в даному
випадку відсутні, а тому позовні вимоги
в цій частині задоволенню не
підлягають.

Суд вважає, що не підлягають
задоволенню вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача судових витрат
на правову допомогу у розмірі 1000 грн.,
оскільки, відповідно до вимог ст.90 КАС
України визначено, що витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 590 від 27.04.2006, визначено, що граничні
розміри компенсації витрат на правову
допомогу в адміністративних справ,
якщо компенсація відповідно до закону
сплачується за рахунок держави, не
повинна перевищувати суму, що
обчислюється виходячи з того, що особі,
яка надає правову допомогу,
виплачується 5 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за повний
робочий день.

На підтвердження понесених витрат
позивачем надано до суду копію
договору про надання юридичних послуг
між відокремленим підрозділом
«Правовий захист підприємств та
громадян» ДП «Донбаснафтопродукт»ТОВ
«Донбаснафтопродукт»та позивачем,
квитанцію прибуткового касового
ордеру про оплату послуг за
договором у сумі 1000 грн., а також акт
приймання виконаних робіт за договором
від 15.11.2012 року. Документів, що
підтверджує статус представника як
адвоката або фахівця в галузі права, не
надано.

Таким чином, суду не надано доказів
фактичних витрат адвокату або іншого
фахівця у галузі права на здійснення
захисту інтересів позивача у суді. За
таких обставин, суд вважає,
необґрунтованими вимоги позивача щодо
відшкодування витрат на правову
допомогу у сумі 1000 грн.

Що стосується позовних вимог в частині
зобов?язання відповідача надати звіт
виконання судового рішення, то суд
вважає їх необґрунтованими та такими,
що задоволенню не підлягають, з огляду
на таке.

Відповідно до ст. 267 КАС України суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

За своєю правовою природою, стаття 267
Кодексу адміністративного судочинства
України регулює різні моменти відносин
та визначення судового контролю, з
одного боку встановлення такого
судового контролю за виконання
постанови, які узгоджуються з вимогами
163 Кодексу адміністративного
судочинства України та стосується
регулювання відносин встановлення
судового контролю під час винесення
постанови суду, та контролювання його
виконання, з іншого встановлення факту
порушення внаслідок його не виконання.
Перший судовий контроль
встановлюється та визначається при
ухваленні постанови, а інший (визнання
протиправним рішення, дії або
бездіяльність) вирішується після
такого прийняття.

При цьому, встановлення судового
контролю за виконанням рішення суду,
ухваленого не на користь суб'єкта
владних повноважень є правом суду, а не
його обов'язком, у зв'язку з чим судовий
контроль за виконанням постанови судом
не встановлюється, а тому позовні
вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають.

Відповідно до положень ст.94 КАС України
документально підтверджені судові
витрати підлягають стягненню на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень з Державного
бюджету України.

Суд вважає, що з відповідача слід
стягнути суму судових витрат - 32,50
гривень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.2, 17, 18, 71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, 116, 118 Земельного Кодексу
України, Конституції України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Луганської
міської ради про визнання незаконною
бездіяльності, зобов'язання розглянути
заяву, надати звіт щодо виконання
судового рішення, стягнення моральної
шкоди витрат на оплату юридичної
допомоги та судових витрат, -
задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати
рішення Луганської міської ради
шостого скликання двадцять дев'ятої
сесії про відмову у наданні дозволу на
розробку проекту відведення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель.

Зобов'язати Луганську міську раду
повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від
01.02.2011 року про надання дозволу на
розробку проекту відведення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель у
відповідності та в порядку
передбаченому чинним законодавством
та прийняти рішення за наслідками її
розгляду.

Стягнути з Державного Бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати з оплати
державного мита у сумі 32 (тридцять
дві ) гривні 50 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення постанови суду, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
судового рішення.

Головуючий: суддя

Е.В. Женеску