Справа № 821/935/14
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/935/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Транчуковій О.С.,

за участю:

представника позивача - Горбунової К.О.,

представника відповідача -
Мірошниченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еніре" до Державної
податкової інспекції у м.Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Еніре" (далі -
позивач, ТОВ "Еніре") звернулося з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області (далі - відповідач,
ДПІ у м.Херсоні), у якому просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
09.10.2013 р. № , яким позивачу
збільшено суму грошових зобов'язань з
податку на прибуток на 162520,31 грн., з яких
за основним платежем на 108346,87 грн., за
штрафними санкціями на 54173,44 грн., №
, яким позивачу збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість на 299246,27 грн., з яких за
основним платежем на 199497,51 грн., за
штрафними санкціями на 99748,76 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
винесено на підставі протиправних
висновків відповідача щодо
безтоварності операцій позивача з ТОВ
"Карбон-Юг", ТОВ "Херсонтрансгруп", які
ґрунтуються на припущеннях, а не на
фактично встановлених обставинах.
Вказує на те, що згідно вимог
Податкового кодексу України на
підставі отриманих від вказаного
контрагента податкових та видаткових
накладних правомірно сформував
податковий кредит та валові витрати.
Зазначає, що визнавати договори
недійсними і визначати спрямовані вони
на реальне настання правових наслідків
може тільки суд, а не податковий орган.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги,
вказавши на те, що відповідно до
Податкового кодексу України головною
умовою для формування податкового
кредиту та валових витрат є наявність
належним чином складеної видаткової та
податкової накладних та використання
придбаних за цими видатковими і
податковими накладними товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях в
межах власної господарської
діяльності платника податків. Всі
зазначені вимоги для формування
податкового кредиту та валових витрат
позивачем виконані, реальність
здійснення поставок товару та надання
послуг підтверджено первинними
бухгалтерськими документами, а тому
позивач правомірно включив ПДВ по
відносинам з ТОВ "Карбон-Юг", ТОВ
"Херсонтрансгруп" до податкового
кредиту, а понесені витрати - до валових
витрат.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог, так
як ТОВ "Еніре" протиправно формувало
податковий кредит та валові витрати по
господарських операціях з ТОВ
"Карбон-Юг", ТОВ "Херсонтрансгруп".
Вказані підприємства не знаходяться за
юридичними адресами, не мають
необхідних матеріальних та трудових
ресурсів для здійснення господарської
діяльності, а тому не могли поставити
товар та надати послуги позивачу.
Просить відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у справі
докази, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 06.09.2013
р. по 10.09.2013 р. відповідачем проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Еніре" з питань
дотримання вимог чинного
законодавства при проведенні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Карбон-Юг", ТОВ
"Херсонтрансгруп" за період з 03.09.2012 р.
по 10.09.2013 р., за результатами якої
складено акт перевірки від 17.09.2013 р. №
814/21-03-22-05/35568056.

У висновках акту перевірки зазначено,
що встановлено порушення:

1. п.44.1, п.44.6 ст.44, п.185.1 ст.185, п.186.1, п.186.1(є)
ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.7
ст.201 ПК України, в результаті чого
завищено суму податкового кредиту, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
Державного бюджету України, на
загальну суму 199497,51 грн., а саме по
податкових періодах: грудень 2012 року у
сумі 49295,50 грн., січень 2013 року у сумі 25423
грн., лютий 2013 року у сумі 20246 грн.,
березень 2013 року у сумі 8116 грн., квітень
2013 року у сумі 45110,33 грн., травень 2013 року
у сумі 18830,01 грн., червень 2013 року у сумі
12630 грн., липень 2013 року у сумі 19846,67 грн.;

2. пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.134.1 ст.134, пп.138.1.1
п.138.1, п.138.2 ст.138, п.пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, по документах, які складені з
порушенням п.44.1 ст.44 ПК України, в
результаті чого донараховано податок
на прибуток на загальну суму 108346,87 грн.,
у тому числі за 2012 рік у сумі 108346,87 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у
м.Херсоні прийнято податкові
повідомлення-рішення від 09.10.2013 р. №
, яким позивачу збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
прибуток на 162520,31 грн., з яких за
основним платежем на 108346,87 грн., за
штрафними санкціями на 54173,44 грн., №
, яким позивачу збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість на 299246,27 грн., з яких за
основним платежем на 199497,51 грн., за
штрафними санкціями на 99748,76 грн.

Фактичною підставою для донарахування
сум податкових зобов`язань з податку на
додану вартість та з податку на
прибуток стали висновки контролюючого
органу щодо безтоварності операцій
позивача з ТОВ "Карбон-Юг", ТОВ
"Херсонтрансгруп".

Під час перевірки ДПІ у м.Херсоні
використано акти перевірок ДПІ у
м.Херсоні від 15.05.2013 р. № 1316/22.6/38270240 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Карбон-Юг" з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства за період
жовтень 2012 року - березень 2013 року", від
18.07.2013 р. № 1419/21-03-22-05/37631522 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Херсонтрансгруп" щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами-постачальниками та з
контрагентами-покупцями за квітень 2013
року", якими встановлено, що вказані
підприємства не знаходяться за
юридичною адресою, не мають необхідних
матеріальних та трудових ресурсів для
здійснення операцій із поставки
товарів, надання послуг.

Також відповідач вказує на те, що
позивачем не надано документів, які
підтверджують якість продукції
(сертифікатів відповідності, паспортів
якості, актів приймання-передачі), її
транспортування, місце навантаження та
розвантаження ТМЦ, документів, які б
підтверджували отримані послуги.

З метою надання правової оцінки
спірним правовідносинам, суд зазначає
про наступне.

Правила формування валових витрат
платниками податку на прибуток
підприємств та податкового кредиту
врегульовані положеннями Податкового
кодексу України.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК
України об'єктом оподаткування
податком на прибуток є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Приписами п.135.1 ст.135 ПК України
визначено, що доходи, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Положеннями п.138.1 ст.138 ПК України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктом 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом ІІ цього
Кодексу.

Відповідно до п.п.198.2, 198.3 ст.198 ПК
України податковий кредит платника ПДВ
визначається виходячи із сум ПДВ
сплачених (нарахованих) постачальникам
товарів/послуг, підтверджених належним
чином складеними податковими
накладними та при умові, якщо ці
товари/послуги призначені для
використання в оподатковуваній
господарській діяльності такого
платника податку.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999 р. № 996-XIV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Згідно ч.2 ст.3 вищевказаного Закону, на
даних бухгалтерського обліку
базується фінансова, податкова,
статистична та інша звітність. Таким
чином первинні документи по
відображенню господарських операцій є
основою для податкового обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

За змістом наведених норм право
платника податків на включення сум ПДВ
до податкового кредиту, а понесених
витрат до валових витрат обумовлено
юридичним складом, до якого входять
такі юридичні факти, як придбання цим
платником податків товарів (послуг) або
основних фондів, призначених для
використання в оподатковуваних
операціях, що відповідають цілям його
господарської діяльності;
підтвердження обліковими,
розрахунковими документами, зокрема
податковою накладною, виписаною
постачальником - платником ПДВ, митною
декларацією (іншими подібними
документами, згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) суми витрат на
придбання товару (послуг) та ПДВ,
нарахованого (сплаченого) податку в
ціні придбання товару (послуг).

Ці обставини відповідно до ч.1 ст.138 КАС
України входять до предмета
доказування при розгляді судом
адміністративного позову стосовно
правомірності рішення контролюючого
органу про донарахування сум
податкових зобов'язань з ПДВ та з
податку на прибуток.

Недоведеність наявності цих чинників,
з якими наведені вище норми
законодавства пов'язують можливість
формування платником податків
податкового кредиту та валових витрат,
зокрема, недоведеність факту придбання
товарів (робіт, послуг) (нездійснення
операцій), позбавляє первинні
документи та податкові накладні
юридичної значимості (сили) для цілей
формування податкового кредиту та
валових витрат, а покупця - права на
формування цих податкових вигод,
навіть за наявності правильно
оформлених за зовнішніми ознаками та
формою, але недостовірних первинних
документів (у т.ч. податкових накладних)
та незважаючи на наявність у платника
податку доказів сплати продавцеві
вартості товару (послуг) з ПДВ, якщо рух
коштів не забезпечений зв'язком з
господарською діяльністю позивача.

Ознаками господарської діяльності у
розумінні приписів ст.3 ГК України є
здійснення її суб'єктами
господарювання у сфері суспільного
виробництва; вона спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг;
результати зазначеної діяльності -
продукція, роботи чи послуги - мають
вартісний характер і цінове вираження.

Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має суто економічні властивості, що
неможливе без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.
Тому така ознака результатів
господарської діяльності, як цінова
визначеність, наявна в абсолютній
більшості випадків.

Таким чином, відповідно про
відсутність реального характеру
господарських операцій в залежності
від їх предметності можуть свідчити
доводи податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
операцій;

- здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

Як вже зазначалося, підставами для
нарахування ТОВ "Еніре" грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість та з податку на прибуток за
спірними податковими
повідомленнями-рішеннями стали
висновки ДПІ у м.Херсоні про
безтоварність господарських операцій
позивача з ТОВ "Карбон-Юг", ТОВ
"Херсонтрансгруп". Оскільки вказані
підприємства постачали позивачу
різний товар та надавали послуги, суд
вважає за необхідне проаналізувати
доведеність реальності здійснення
господарських операцій стосовно
кожного контрагента окремо.

І. Що стосується взаємовідносин ТОВ
"Еніре" з ТОВ "Карбон-Юг".

Судом встановлено, що за результатами
господарських операцій з ТОВ
"Карбон-Юг" позивач сформував валові
витрати у сумі 515937,50 грн. та податковий
кредит у сумі 103187 грн. ТОВ "Еніре"
документувало отримання від вказаного
контрагента дизельного пального у
кількості 63500 л.

На підтвердження господарських
відносин з ТОВ "Карбон-Юг" стосовно
поставки дизельного пального
позивачем надано копії договору
поставки від 26.11.2012 р. № 26/03-11/12,
видаткових накладних від 01.12.2012 р. № 133,
від 13.12.2012 р. № 152, від 28.12.2012 р. № 188,
податкових накладних від 01.12.2012 р. № 306,
від 13.12.2012 р. № 331, від 28.12.2012 р. № 436, акти
приймання-передачі від 01.12.2012 р., від
13.12.2012 р., від 28.12.2012 р., картку рахунку 631
за вересень 2012 року - вересень 2013 року.

Однак суд вважає, що вказані документи
не спростовують доводи ДПІ у м.Херсоні
щодо безтоварності цих операцій.

Так, згідно умов договору від 26.11.2012 р. №
26/03-11/12 поставка товару здійснюється
постачальником за адресами, вказаними
у заявках, тобто, товар може бути
поставлений, як до складу ТОВ "Еніре",
так і до іншого пункту призначення,
вказаного покупцем. Товар передається
покупцю у кількості та асортименті,
зазначеній у заявках, на підставі яких
постачальник виставляє покупцю
рахунки-фактури та передає
підтверджуючі поставку документи.

Разом з цим, ТОВ "Еніре" ні під час
перевірки, ні під час розгляду справи
не надано жодних транспортних
документів, зокрема,
товарно-транспортних накладних,
шляхових листів, договорів на
перевезення та інших документів, у тому
числі заявок на поставку,
рахунків-фактур, які підтверджують
його виконання.

В свою чергу, п.4.6 договору поставки №
26/03-11/12 від 26.11.2012 р. передбачено, що
приймання продукції по кількості та
якості здійснюється уповноваженими на
те представниками сторін відповідно до
"Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти та нафтопродуктів на
підприємствах і в організаціях
України" на складі покупця або, за
попередньою домовленістю, на складі
постачальника.

Приписами п.5.4.1 Інструкції, яка
відповідно до п.1 є обов'язковою для
всіх суб'єктів господарювання -
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб-підприємців, що
займаються хоча б одним з таких видів
економічної діяльності, як закупівля,
транспортування, зберігання і
реалізація нафти і нафтопродуктів на
території України, визначено, що
перевезення нафтопродуктів
автомобільним транспортом
здійснюється згідно з Правилами
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні.

З прибуттям нафтопродуктів до
вантажоодержувача в автоцистерні
перевіряється наявність і цілісність
пломб, технічний стан автоцистерни,
відповідність об'єму і густини
нафтопродукту в автоцистерні об'єму і
густині, зазначеним у
товарно-транспортній накладній на
відпуск нафтопродуктів (нафти) за
формою № 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН)
(додаток 3), відповідність найменування,
марки і виду (залежно від масової
частки сірки) нафтопродукту,
зазначених у ТТН і паспорті якості на
відвантажений нафтопродукт.
Відповідність густини нафтопродукту
під час відвантаження та приймання
визначається після її приведення до
температури 20 градусів С відповідно до
ГОСТ 3900.

Відповідно до п.5.4.3 Інструкції маса
нафтопродуктів, розфасованих у тару,
визначається зважуванням на вагах або
за трафаретами на тарі, якщо
нафтопродукти в заводській упаковці.
Про прийнятий нафтопродукт
матеріально відповідальна особа
складає акт за своїм підписом,
підписами водія та представника
одержувача чи відправника із
зазначенням їх прізвищ і посад.

Положення п.6.1 Інструкції передбачають,
що на всіх підприємствах ведеться
облік нафти і нафтопродуктів із
записом у журналі реєстрації
проведення вимірювань нафтопродуктів
(нафти) у резервуарах за формою № 7-НП
(додаток 6) (на НПЗ у спеціальних
регістрах складського обліку) для
кожного резервуара з відображенням
усіх технологічних операцій, що
здійснюються кожною зміною.

Відповідно до п.п.7.5.6-7.5.10 Інструкції
відпуск нафти і нафтопродуктів до мір
повної місткості та нафтопродуктів,
розфасованих до тари, оформлюється ТТН
у чотирьох примірниках, з яких:

- перший - залишається у товарного
оператора вантажовідправника і є
первинним документом складського
обліку з подальшим здаванням до
бухгалтерської служби підприємства;

- другий - використовується водієм як
перепустка під час виїзду з
підприємства, а після виїзду -
залишається в охорони підприємства з
подальшим здаванням до бухгалтерської
служби підприємства;

- третій та четвертий - засвідчені
підписом представника
вантажоодержувача та відміткою про час
виїзду з підприємства - передаються
перевізнику; при цьому третій
примірник є супровідним документом
вантажу і після його здавання
передається вантажоодержувачу;

- четвертий примірник передається
експедитору (водію) і є підставою для
обліку транспортної роботи.

Бланки ТТН на підприємстві є
документами суворої звітності. На
вивезення нафти або нафтопродуктів
автотранспортом вантажоодержувача
оформлюється на підставі довіреності
вантажоодержувача, а під час
постачання вантажовідправником - на
підставі подорожнього листа
автотранспортного підприємства.
Відпуск нафти або нафтопродуктів
здійснюється в день оформлення ТТН за
наявності усіх її примірників. У ТТН
оператор зазначає номер резервуара, з
якого відпущено нафту або
нафтопродукт, розписується в ній і здає
для оформлення. У ТТН зазначаються
найменування, марка та вид нафти або
нафтопродукту, об'єм, маса, густина і
температура, за якої визначалась
густина, а також дата і час виїзду
автоцистерни з підприємства. ТТН на
відпущені зі складу нафту або
нафтопродукти здаються до
бухгалтерської служби не пізніше
першої половини наступного дня разом з
реєстром, який складається у двох
примірниках. Реєстр підписують
начальник цеху (старший оператор) та
бухгалтер.

Суд зазначає, що позивачем не надано
жодних доказів наявності у нього
первинних документів щодо отримання,
зберігання та перевезення
нафтопродуктів, які є обов'язковими
згідно Інструкції.

Надані позивачем акти
приймання-передачі дизельного
пального від 01.12.2012 р., від 13.12.2012 р., від
28.12.2012 р. суд не вважає належними та
допустимими доказами поставки
дизельного пального, оскільки вони не
відповідають вимогам Інструкції. Тим
паче, що самим договором передбачено
приймання продукції по кількості та
якості відповідно до Інструкції "Про
порядок приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти та
нафтопродуктів на підприємствах і в
організаціях України", а тому їх зміст
та форма повинні відповідати саме
вимогам Інструкції, а не складатися у
довільній формі.

Також суд зазначає, що позивачем не
надано доказів зберігання у будь-якому
місці придбаних у ТОВ "Карбон-Юг"
нафтопродуктів, паспортів якості,
сертифікатів відповідності.

Крім того зі змісту Інструкції слідує,
що законодавцем до суб'єктів
господарювання, які здійснюють
торгівлю, зберігання, транспортування
нафтопродуктів висуваються численні
вимоги, зокрема: наявність майданчика,
на якому розташовані резервуари для
зберігання різних видів
нафтопродуктів; спеціальні лічильники
для обліку нафтопродуктів; наявність
вимірювальних засобів, які
систематично проходять повірку в
установах органів стандартизації та
метрології; наявність персоналу
(оператор АЗС, начальник зміни,
бухгалтер, інші); перевезення
нафтопродуктів здійснюється
спеціальним автотранспортом;
приймання і відпуск нафтопродуктів,
оформлення результатів торгівлі
нафтопродуктами, здачі і прийняття
змін на АЗС оформлюються документально
за формами, затвердженими Інструкцією,
яка містить 37 додатків різних актів,
таблиць, книг, розрахунків та іншого.

З цього можна дійти висновку про те, що
торгівля нафтопродуктами об'єктивно
неможлива без наявності основних
фондів.

Між тим, з акту перевірки ТОВ "Карбон-Юг"
від 15.05.2013 р. № 1316/22.6/38270240 слідує, що у
даного контрагента відсутні основні
фонди, транспортні засоби, трудові
ресурси (чисельність працюючих складає
1 особу), що унеможливлює здійснення ним
господарських операцій з торгівлі
нафтопродуктами та їх транспортування,
тим більше у обсягах, задекларованих
ТОВ "Еніре" - 63500 л.

Суд також акцентує увагу на тому, що
враховуючи специфіку товару (дизельне
пальне), його перевезення можливе лише
при наявності спеціальних
транспортних засобів, які у ТОВ
"Карбон-Юг" відсутні.

Також суд звертає увагу на те, що
допитаний в якості свідка в рамках
кримінального провадження № 0000054
ОСОБА_3 (директор ТОВ "Карбон-Юг")
заперечував здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства та підписання первинних
бухгалтерських документів. Пояснив, що
зареєстрував підприємство за грошову
винагороду.

З наданих ОСОБА_3 пояснень слідує, що
він є інвалідом 3 групи з дитинства
глухонімим, закінчив школу-інтернат,
читає і пише дуже погано, спілкується з
іншими за допомогою жестів та іноді
пише слова на папері.

Враховуючи вищевикладене, суд
погоджується з доводами ДПІ у м.Херсоні
щодо протиправного формування ТОВ
"Еніре" податкового кредиту та валових
витрат по відносинах з ТОВ "Карбон-Юг".

ІІ. Що стосується взаємовідносин ТОВ
"Еніре" з ТОВ "Херсонтрансгруп".

За наслідками господарських операцій з
ТОВ "Херсонтрансгруп" щодо поставки
товару (гірокомпас) позивачем було
сформовано податковий кредит квітня 2013
року у сумі 293333,33 грн. та валові витрати
у сумі 146666,67 грн., щодо отримання послуг
(агентські послуги та послуги буксира) -
податковий кредит у сумі 96310,01 грн.,
валові витрати у сумі 168375 грн.

На підтвердження реальності
здійснення операцій з цим контрагентом
ТОВ "Еніре" надано договір поставки
продукції виробничо-технічного
призначення від 23.04.2013 р. № 2304/13,
видаткову накладну від 29.04.2013 р. № 346,
податкову накладну від 29.04.2013 р. № 39,
картку рахунку № 631, договір про
надання буксиру для буксування
теплоходу "Святий Петро" по маршруту
п.Миколаїв - п.Херсон від 01.04.2013 р. № 28/13,
договір від 09.04.2013 р. № 0904/13 на надання
буксирів для обслуговування суден,
буксування барж, договір на
агентування від 26.04.2013 р. № 2604/13, картку
рахунку № 633, звіти про дебетові та
кредитові операції, акти наданих
послуг від 03.04.2013 р. № 343, від 19.04.2013 р. №
344, від 23.04.2013 р. № 345, від 09.05.2013 р. № 448,
від 10.05.2013 р. № 451, від 20.05.2013 р. №№ 463, 485,
від 22.05.2013 р. №№ 467, 486, від 10.06.2013 р. №№ 496,
497, від 17.06.2013 р. №№ 498, 499, від 19.06.2013 р. №№
500, 501, від 08.07.2013 р. №№ 516, 518, від 10.07.2013 р.
№№ 517, 519, від 22.07.2013 р. №№ 520, 521, 522, 523, від
31.07.2013 р. №№ 524, 525, дисбурсментські
рахунки від 10.05.2013 р. №№ 479, 480, від 20.05.2013
р. № 485, від 22.05.2013 р. № 486, від 10.06.2013 р. №
35, від 17.06.2013 р. № 37, від 19.06.2013 р. № 39, від
08.07.2013 р. № 42, від 10.07.2013 р. № 43, від 22.07.2013
р. №№ 48, 49, від 31.07.2013 р. № 51, податкові
накладні від 03.04.2013 р. № 36, від 19.04.2013 р. №
37, від 23.04.2013 р. № 38, від 09.05.2013 р. № 21, від
10.05.2013 р. №№ 24, 52, 53, від 20.05.2013 р. №№ 36, 58,
від 22.05.2013 р. №№ 40, 59, від 10.06.2013 р. №№ 3, 4,
від 17.06.2013 р. №№ 5, 6, від 19.07.2013 р. №№ 7, 8,
від 08.07.2013 р. №№ 2, 4, від 10.07.2013 р. № 3, 5,
від 22.07.2013 р. №№ 6, 7, 8, 9, від 31.07.2013 р. №№
10, 11, акти наданих послуг по шлюзуванню.

Однак вказані документи не
спростовують висновків ДПІ у м.Херсоні
щодо безтоварності цих господарських
операцій.

Стосовно поставки ТОВ
"Херсонтрансгруп" гірокомпасу суд
зазначає, що ТОВ "Еніре" не надано
жодного документу на підтвердження
транспортування товару
(товарно-транспортних накладних,
подорожніх листів, договорів на
перевезення), його завантаження та
приймання (актів приймання-передачі
товару).

Наказом Міністерства статистики
України від 21.06.1996 р. № 193 "Про
затвердження типових форм первинних
облікових документів з обліку сировини
та матеріалів" визначено, що для обліку
матеріалів, які надходять на
підприємство від постачальників чи з
переробки застосовується прибутковий
ордер, який складається матеріально
відповідальною особою у день
надходження цінностей на склад.

Між тим у позивача відсутні прибуткові
ордери, які б підтверджували
надходження на склад товару від ТОВ
"Херсонтрансгруп".

Суд погоджується з доводами
відповідача про те, що ТОВ
"Херсонтрансгруп" не могло поставити
позивачу (а згідно п.3.2 договору від
23.04.2013 р. № 2304/13 саме ТОВ
"Херсонтрансгруп" постачає товар на
склад покупця) внаслідок відсутності
транспортних засобів, основних фондів,
складських приміщень.

Окрім цього, п.п.3.3, 3.5 договору від 23.04.2013
р. № 2304/13 передбачено, що товар
вважається зданим постачальником і
прийнятим покупцем за кількістю та
якістю згідно товарних накладних;
право власності на товар і ризик
випадкової загибелі товару переходить
від постачальника до покупця з моменту
підписання сторонами товарних
накладних.

Однак позивачем не надано товарних
накладних, які згідно даного договору є
обов'язковими документами, що
засвідчують перехід права власності на
товар.

Тобто, позивачем документально не
підтверджено отримання від ТОВ
"Херсонтрансгруп" гірокомпасу.

Що стосується отримання послуг з
надання ТОВ "Херсонтрансгруп" буксирів,
суд зазначає, що для надання
вищевказаних послуг необхідно мати в
наявності водні транспортні засоби -
буксири. Між тим, ТОВ "Херсонтрансгруп"
немає ні у власності, ні у користування
буксирів, у зв'язку з чим не могло
надавати позивачу послуги з буксування
суден.

Надані ТОВ "Еніре" заявки та акти
надання послуг по шлюзування жодних
чином не підтверджують надання ТОВ
"Херсонтрансгруп" послуги по
буксуванню суден, оскільки дані
документи підтверджують лише
проходження суднами, що орендуються
позивачем, Каховського та Запорізького
шлюзів. Крім того, п.3.2 договору від
01.04.2013 р. № 28/13 визначено, що всі портові
збори в порту Херсон, за прохід БДЛК і
по порту Миколаїв здійснюються за
рахунок "Виконавця" (ТОВ
"Херсонтрансгруп"). Однак доказів
сплати портових зборів ТОВ
"Херсонтрансгруп" позивачем не надано.
Навпаки, ТОВ "Еніре" надано докази, які
свідчать про сплату портових зборів
саме позивачем.

Також суд погоджується з твердженням
ДПІ у м.Херсоні про документальне не
підтвердження позивачем отриманих
агентських послуг.

Положеннями п.44.1 ст.44 ПК України
передбачено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем акти не містять
вичерпної інформації щодо таких
послуг, не містять достатньої
доказовості щодо факту виконаних
послуг, що б свідчило про зв'язок таких
послуг з веденням господарської
діяльності підприємства, а
дисбурсментські рахунки не містять
ніяких підтверджуючих документів на
понесені витрати за надані послуги,
внаслідок чого не можливо встановити
що саме за послуги ТОВ
"Херсонтрансгруп" надавало позивачу.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що надані позивачем
документи підтверджують лише
документування операції з придбання у
ТОВ "Карбон-Юг", ТОВ "Херсонтрансгруп"
товарів та послуг, а сам по собі факт
оформлення документів не є безумовним
свідченням того, що поставки товару та
послуг мали місце, тому наявні у
позивача первинні документи, зокрема,
видаткові та податкові накладні, акти
надання послуг не можуть вважатися
первинними документами для цілей
ведення податкового обліку навіть за
наявності всіх формальних реквізитів
таких документів, що передбачені
чинним законодавством.

Відповідно до ст.86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 69 КАС України
встановлено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Оцінюючи подані сторонами докази суд
приходить до висновку, що відповідачем
доведено правомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, у
зв'язку з чим позовні вимоги ТОВ "Еніре"
є необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Суд також зазначає, що наслідки
порушення податкового законодавства
повинні застосовуватися незалежно від
того, чи визнані відповідні цивільні чи
господарські зобов'язання недійсними,
оскільки відповідальність за
порушення норм податкового
законодавства є самостійним видом
юридичної відповідальності і
застосовується незалежно від
відповідальності за порушення правил
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України
розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" передбачено,
що за подання до адміністративного
суду адміністративного позову
майнового характеру ставка судового
збору становить 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Оскільки ТОВ "Еніре" просило скасувати
податкові повідомлення-рішення від
09.10.2013 р. № на суму 299246,27 грн., №
на суму 162520,31 грн. (всього на
загальну суму 461766,58 грн.), то судовий
збір за адміністративний позов
майнового характеру складає 4872 грн.
(максимальний розмір судового збору).

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про
судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Так, при подачі адміністративного
позову ТОВ "Еніре" було сплачено
судовий збір у сумі 487,20 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
від 20.03.2014 р. № 472.

Таким чином, сума судового збору, яка
підлягає стягненню з ТОВ "Еніре" у
зв'язку з відмовою у задоволенні позову
складає 4384,80 грн. (4872 грн. - 487,20 грн.).

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС
України, суд -

постановив:

Відмовити в задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еніре" до Державної
податкової інспекції у м.Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
09.10.2013 р. №№ , .

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еніре" () судовий збір у сумі 4384 (чотири
тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80
коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 16 травня 2014 р.

Суддя

Бездрабко О.І.

кат. 8.3.3