Справа № 481/1853/13-а
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 481/1853/13-а

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції:
Васильченко Н.О.

Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

Судді доповідача -
Потапчука В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Управління пенсійного фонду України в
Новобузькому районі Миколаївської
області на постанову Новобузького
районного суду Миколаївської області
від 27 лютого 2014 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління пенсійного фонду України в
Новобузькому районі Миколаївської
області про визнання неправомірними
дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до відповідача, в якому просив визнати
дії відповідача щодо призначення йому
пенсії як державному службовцю на
підставі ст.. 37 Закону України « Про
державну службу», не як судді у
відставці на підставі ст.. 138 Закону
України « Про судоустрій і статус
суддів» та призначення такої пенсії в
граничному розмірі неправомірними,
зобов'язати відповідача змінити
призначену пенсію згідно
розпорядження від 04.09.2013 року на
пенсійне забезпечення , яке підлягає
виплаті судді у відставці на підставі
ст.. 138 ЗУ «Про судоустрій і статус
суддів» яку призначити та виплачувати
з 01.08.2013 року без обмеження граничної
межі виходячи із заробітної плати
працюючого судді.

Постановою Новобузького районного
суду Миколаївської області від 27
лютого 2014 року адміністративний позов
задоволено частково.

Зобов'язано управління пенсійного
фонду України в Новобузькому районі
Миколаївської області призначити та
виплачувати ОСОБА_2 на підставі ст.. 138
Закону України « Про судоустрій і
статус суддів» щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці
без обмеження граничного розміру
щомісячного грошового утримання у
розмірі 90 % грошового утримання
працюючих суддів починаючи з 01 жовтня
2013 року без урахування раніше
виплачених сум.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивачем подано
апеляційну скаргу у якій зазначено, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою задовольнити
повністю позовні вимоги позивача.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу у якій зазначено, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача.

Сторони були сповіщені належним
чином про час і місце судового
засідання, що підтверджується
письмовими доказами наявними в
матеріалах справи, сторони до суду не
прибули.

Відповідно до ч 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи за
відсутністю сторін по справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач в період з 21.06.1982 року по 04.07.2011
року працював на посаді судді
Новобузького районного суду
Миколаївської області. Стаж роботи
суддею складає 33 роки 11 місяців і 9 днів.

12.05.2011 року за постановою Верховної
Ради України № 3337-VI, його звільнено з
посади судді Новобузького районного
суду Миколаївської області у зв'язку з
поданням заяви про відставку. Згідно з
наказом в.о. голови Новобузького
районного суду від 04.07.2011 року за № 61
його відраховано зі штату цього суду.
Зважаючи на те, що на час такого
звільнення він не досяг встановленого
законом пенсійного віку, починаючи з
12.07.2011 року йому призначено щомісячне
довічне грошове утримання як судді у
відставці. В подальшому, з досягненням
пенсійного віку починаючи з 01.08.2013 року
йому призначено пенсію як державному
службовцю згідно з ст. 37 Закону України
«Про державну службу», при цьому пенсія
йому виплачується зі встановленим
обмеженням граничного розміру, що
суперечить рішенню конституційного
Суду України від 06.03.2013 року стосовно
змін розміру та інших умов оплати
пенсій і щомісячного довічного
грошового утримання суддів у
відставці. За його письмовою заявою,
датованою 23.09.2013 року, згідно з якою він
просив змінити призначену йому пенсії,
визначивши йому пенсійне забезпечення
не як державному службовцю, а як судді у
відставці на підставі ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», відповідач відмовився.
Наголосив, що при написанні ним заяви
про визначення остаточного виду
пенсійного забезпечення, працівник
відповідача вже видав йому відповідний
бланк, де вже мався запис про
призначення пенсії як державному
службовцю.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов до висновку про
часткове задоволення позовних вимог
позивача у частині покладання на
відповідача обов'язку призначити та
виплачувати ОСОБА_2 довічне грошове
утримання судді у відставці без
обмеження граничного розміру
щомісячного грошового утримання - у
розмірі 90 % грошового утримання
працюючих суддів.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07 2010
року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності суддів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

Згідно ч. 1 ст. 138 Закону України « Про
судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010
року передбачено, що судді, який вийшов
у відставку, при досягненні пенсійного
віку виплачується пенсія на умовах,
передбачених ст. 37 Закону України
"Про державну службу" або, за його
вибором, щомісячне довічне грошове
утримання.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" особі,
яка має одночасно право на різні види
пенсії, призначається один із цих видів
пенсії за її вибором. Тобто, нормами
чинного законодавства судді у
відставці надано право вибору між
пенсією державного службовця та
щомісячним довічним грошовом
утриманням.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що позивач при досягненні
пенсійного віку обрав для себе
визначення пенсії за віком як
державному службовцю на мовах
визначених ст. 37 Закону України "Про
державну службу", що видно з його
відповідної письмової заяви, датованої
01.08.2013 року.

Таким чином колегія суддів вважає
правильною позицію суду першої
інстанції щодо неприйняття посилання
позивача на те, що йому надали для
заповнення бланк відповідної заяви в
якому вже мався запис про призначення
йому пенсії за віком як державному
службовцю, оскільки як видно зі змісту
такої заяви, ОСОБА_2 просив перевести
виплату щомісячного довічного
грошового утримання, яку він на той час
отримував, на пенсію за віком як
державному службовцю. Всі графи
відповідної заяви заповнені одним і
тим самим почерком, а тому сумнівів, що
саме позивач у-графі «вид пенсії» яка
призначається (на яку переводиться)
написав «за віком як держслужбовцю » не
вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 та ст.. 37-1 Закону
України «Про державну службу» пенсія
державним службовцям призначається в
розмірі 80 відсотків суми їх заробітної
плати, з якої було сплачено єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. У разі підвищення
розміру заробітної плати працюючим
державним службовцям, а також у зв'язку
із набуттям особою права на пенсійне
забезпечення державного службовця за
цим Законом відповідно здійснюється
перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється
виходячи із сум заробітної плати, на
які нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування працюючого державного
службовця відповідної посади та рангу
на момент виникнення права на
перерахунок пенсії.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимоги позивача про
визнання дії управління ПФУ в
Новобузькому районі щодо призначення
йому пенсії як державному службовцю на
підставі ст. 37 Закону України «Про
державну службу», а не як судді у
відставці на підставі ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» та призначення такої пенсії в
граничному розмірі неправомірними є
необгрунтованими та безпідставними, а
тому задоволенню не підлягають.

Також, з матеріалів справи колегія
суддів вбачає, що 23.09.2013 року позивач
звернувся до відповідача з письмовою
заявою, зі змісту якої вбачається, що
останній не згоден на виплату йому
пенсії як державному службовцю на
підставі ст. 37 Закону України «Про
державну службу», оскільки він є суддя
у відставці, тому просив перерахувати
та виплатити йому відповідне довічне
грошове утримання, отримання якої, без
обмеження граничного розміру,
гарантується Рішенням Конституційного
Суду України від 03.06.2013 року.

Однак, відповідач відмовив йому у
перерахунку пенсії обґрунтовуючи це
тим, що позивач остаточно визначив для
себе отримання пенсії за віком на
підставі ст.. 37 Закону України « Про
державну службу».

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції щодо
неправомірності такої відмови
виходячи з наступного.

У зв'язку з набуттям чинності Закону
України « Про судоустрій і статус
суддів» змінено порядок оплати праці
працюючим суддям, яким виплачується
суддівська винагорода.

Статтею 129 цього Закону визначено
вид, склад, розмір суддівської
винагороди, яка складається з
грошового утримання, яке включає в себе
посадовий оклад та доплати за вислугу
років, перебування на адміністративній
посаді в суді, науковий ступінь, роботу,
яка передбачає доступ до державної
таємниці.

Так, призначення та нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці
проводиться згідно вимоги статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" від 07.07.2010 року.

Відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів"
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

При цьому, Закон України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р.
не пов'язує визначення розміру
щомісячного довічного грошового
утримання судді із розміром заробітної
плати, яку суддя отримував до виходу у
відставку.

Щомісячне довічне грошове утримання
позивачу було призначено до набуття
чинності Законом України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
формування пенсійної системи», яким
внесено зміни в тому числі і до Закону
раїни « Про судоустрій і статус
суддів», діє закон часу виходу позивача
у відставку тобто відсотковий розмір
також не підлягає зменшенню, а тому
Пенсійний фонд має виплачувати
позивачу 90%, а не 80 % із заробітної плати
діючого судді ( суддівської винагороди)
на теперішній час.

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" від
07.07.2010 року № 2453 (далі Закон) щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Рішенням Конституційного Суду України
від 03.06.2013 року № З-рп/2013 встановлено, що
частина третя статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, яка суперечить
Конститзщії України, не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме : «
Щомісячне довічне грошове утримання
планується судді у розмірі 80 відсотків
грошового утримання судді, який працює
на повідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання».

Крім того відповідно до п.11 Розділу XII
«Перехідні положення» Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» від 7
липня 2010 року №2453 судді, призначені чи
обрані на посаду до набрання чинності
цим Законом, зберігають визначення
стажу роботи на посаді судді
відповідно до законодавства, що діяло
на день набрання чинності цим Законом.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що позивач на час виходу у
відставку не перебував на
адміністративній посаді Новобузького
районного суду Миколаївської області,
не мав наукового ступіню, не виконував
роботу, яка передбачає доступ до
державної таємниці. Має стаж роботи
суддею 33 роки і 11 місяців.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо часткового задоволення
позовних вимог позивача.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 200, 206,254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління
пенсійного фонду України в
Новобузькому районі Миколаївської
області - залишити без задоволення, а
постанову Новобузького районного суду
Миколаївської області від 27 лютого 2014
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
пенсійного фонду України в
Новобузькому районі Миколаївської
області про визнання неправомірними
дії, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.