Справа № 619/719/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 р.Справа № 619/719/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Дергачівському районі
Харківської області на постанову
Дергачівського районного суду
Харківської області від 08.04.2014р. по
справі № 619/719/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Дергачівському районі
Харківської області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до
Дергачівського районного суду
Харківської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Дергачівському районі Харківської
області, в якому просив суд: визнати
неправомірними дії відповідача щодо
обмеження його прав під час
перерахунку розміру пенсії;
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок пенсії на підставі довідки
прокуратури Харківської області № 18-688
від 29.08.2012 року, виходячи з розрахунку 90%
від суми місячної (чинної) заробітної
плати за період з січня 2013 року по
січень 2014 року та здійснити відповідні
виплати.

Постановою Дергачівського районного
суду Харківської області від 08.04.2014
року адміністративний позов ОСОБА_1 -
задоволено частково.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Дергачівському районі
Харківської області провести ОСОБА_1
перерахунок пенсії та провести
відповідну виплату пенсії на підставі
довідки прокуратури Харківської
області № 18-688 від 29 серпня 2012 року,
виходячи з розрахунку 90% від суми
місячної (чинної) заробітної плати за
період з 14 січня 2013 року по 14 січня 2014
року.

В іншій частині в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Дергачівського районного суду
Харківської області від 08.04.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів ст. 50-1 Закону
України "Про прокуратуру", ст.ст. 99, 100
Кодексу адміністративного судочинства
України, що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
визнала за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач оскаржує
постанову суду першої інстанції лише в
частині задоволення позовних вимог,
колегія суддів не вбачає підстав для
надання правової оцінки рішенню суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову, в межах розгляду
даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
позивач - ОСОБА_1 працював в органах
прокуратури Харківської області з 23
червня 1988 року по 19 липня 2005 року, отже,
загальний стаж роботи позивача в
органах прокуратури становить понад 17
років.

З 25.07.2005 року позивач перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Дергачівському районі
Харківської області та отримує пенсію
по інвалідності ІІ групи загального
захворювання відповідно до Закону
України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ та
відповідно до Закону України "Про
заходи щодо законодавчого
реформування пенсійної системи" № 3368,
як непрацюючий пенсіонер.

30.08.2012 року ОСОБА_1 звернувся до
управління ПФУ в Дергачівському районі
Харківської області із заявою про
перерахунок пенсії, у зв'язку із
набранням 14.06.2012 року чинності
постановою Кабінету Міністрів України
від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування
структури та умов праці працівників
органів прокуратури". До заяви
позивачем було додано довідку по
заробітну плату діючого заступника
начальника відділу (про основний оклад,
класний чин, вислугу років, надбавки за
особливо важливу роботу та
матеріальної допомоги) від 29.08.2012 року
№ 18-688, видану прокуратурою Харківської
області (а.с. 22, 23).

На підставі поданої заяви, управлінням
Пенсійного фонду України в
Дергачівському районі Харківської
області здійснено перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з 01.07.2012 року (з першого числа
місяця який настав за датою набрання
чинності Постанови КМУ № 505 від 31.05.2012
року) в розмірі 80 % від суми місячної
(чинної) заробітної плати, зазначені в
довідці № 18-688 від 29.08.2012 року.

14 січня 2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про здійснення
перерахунку його пенсії у розмірі 90%
розміру посадового окладу, вказаного в
довідці про заробітну плату за № 18-688
від 29.08.2012 року, виданої прокуратурою
Харківської області, у зв'язку із
змінами посадових окладів працівників
прокуратури, здійснених на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
№ 505 від 31.05.2012 року "Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників органів прокуратури".

31 січня 2014 року листом за № 259-02/2011
відповідач відмовив позивачу у
перерахунку пенсії виходячи із розміру
90% посадового окладу, вказаного в
довідці про заробітну плату за № 18-688
від 29.08.2012 року. ( а.с. 11).

Не погодившись з діями відповідача
щодо відмови у здійсненні перерахунку
пенсії, позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що виходячи із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними актами при розрахунку
пенсії позивача застосуванню підлягає
розмір, встановлений згідно з частиною
1 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, відповідно
до якого розмір пенсії позивача
повинен становити 90% від суми місячного
заробітку, отже відповідач
неправомірно відмовив позивачу у
здійсненні відповідного перерахунку.

Переглянувши рішення суду першої
інстанції, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи, зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови та порядок пенсійного
забезпечення прокурорів та слідчих
визначено статтею ст. 50-1 Закону
України "Про прокуратуру" від 05.11.1991
року № 1789-XII. Редакція зазначеної
статті змінювалась.

Відповідно до частини 1 статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ в редакції, що діяла на
час призначення пенсії ОСОБА_1,
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Прокурорам і слідчим, що визнані
інвалідами I або II групи, призначається
пенсія по інвалідності в розмірах,
передбачених частиною першою цієї
статті, за наявності стажу роботи в
органах прокуратури не менше 10 років.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з
01 жовтня 2011 року, внесено зміни до
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема
змінено у відсотках розмір пенсії за
вислугу років, яка призначається
прокурорам і слідчим у разі реалізації
ними такого права: "Прокурори і слідчі
мають право на пенсійне забезпечення
за вислугу років незалежно від віку за
наявності на день звернення вислуги
років. (...) Пенсія призначається в
розмірі 80 відсотків від суми їхньої
місячної (чинної) заробітної плати, до
якої включаються всі види оплати праці,
з якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 01 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії".

Таким чином, з 01 жовтня 2011 року
положення частини першої статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку з внесенням
змін до редакції цієї статті Законом №
3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок
перерахунку пенсій прокурорам
регулюють частини 13, 18 статті 50-1 Закону
№ 1789-ХІІ, положення яких щодо
перерахунку пенсії у зв'язку із
прийняттям Закону № 3668-VІ змін не
зазнали (змінилася лише нумерація
частин цієї статті).

Так, відповідно до частини 13 статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ обчислення
(перерахунок) пенсій провадиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на
пенсію, станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

Згідно із частиною 18 статті 50-1 Закону №
1789-ХІІ призначені працівникам
прокуратури пенсії перераховуються у
зв'язку з підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, у якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Таким чином, при перерахунку пенсії
працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, а тому
зміни, внесені Законом № 3668-VІ до статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії
у відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.

Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом і механізмом їх
проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам, є
частини 13, 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ,
які змін у зв'язку із прийняттям Закону
№ 3668-VІ не зазнали.

Крім того, згідно із статтею 22
Конституції України закріплені нею
права і свободи не є вичерпними,
гарантуються і не можуть бути
скасовані. Отже, при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законодавчих актів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 6
липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№ 5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема, працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Як зазначив Конституційний Суд України
у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №
8-рп/2005, в Україні як соціальній,
правовій державі політика
спрямовується на створення умов, які
забезпечують достатній життєвий
рівень, вільний і всебічний розвиток
людини як найвищої соціальної
цінності, її життя і здоров'я, честь і
гідність. Утвердження та дотримання
закріплених у нормативно-правових
актах соціальних стандартів є
конституційним обов'язком держави.
Діяльність її правотворчих і
правозастосовчих органів має
здійснюватися за принципами
справедливості, гуманізму,
верховенства і прямої дії норм
Конституції України, а повноваження - у
встановлених Основним Законом України
межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на
яких базується здійснення прав і
свобод людини і громадянина в Україні,
включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачають за змістом
статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина
друга). 22, 23, 24 (частина перша) Основного
Закону України правові гарантії,
правову визначеність і пов'язану з ними
передбачуваність законодавчої
політики у сфері пенсійного
забезпечення, необхідні для того, щоб
учасники відповідних правовідносин
мали можливість завбачати наслідки
своїх дій і бути впевненими у своїх
законних очікуваннях, що набуте ними на
підставі чинного законодавства право,
його зміст та обсяг буде ними
реалізовано та не може бути скасоване
чи звужене.

Відповідно до ч. 12 ст. 50-1 Закону України
"Про прокуратуру" обчислення
(перерахунок) пенсій провадиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на пенсію,
станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

Аналогічна правова позиція зі спірного
питання висловлена Верховним Судом
України в постановах № 21-348а13 від 10.12.2013
року, № 21-445а13 від 17.12.2013 року.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав неправомірними
дії відповідача щодо відмови у
здійсненні перерахунку пенсії
позивачу, виходячи з розміру 90 % від
суми місячного (чинного) заробітку,
оскільки ОСОБА_1 на час виходу на пенсію
мав стаж роботи в органах прокуратури
понад 17 років і пенсію йому було
розраховано у розмірі 90 % суми його
заробітної плати, та обґрунтовано
зобов'язав УПФУ в Дергачівському
районі Харківської області провести
ОСОБА_1 перерахунок пенсії виходячи з
розрахунку 90% від середнього заробітку
та здійснити відповідні виплати.

Проте, колегія суддів вважає
помилковими висновки суду першої
інстанції щодо періоду задоволення
позовних вимог, а саме - 14.01.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
11.02.2014 року із вимогами щодо захисту
його порушеного права за період з січня
2013 року по січень 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Відповідно до пункту 5 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
подано адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
суду поважними).

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З наведених вище приписів КАС України
випливає, що адміністративний позов
може бути поданий у межах строку
звернення до адміністративного суду
визначеного цим Кодексом або іншими
законами, який обчислюється з моменту
коли позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення своїх прав.

Предметом адміністративного позову у
цій справі є перерахунок пенсії, для
звернення з яким чинним законодавством
України спеціальних строків не
встановлено, а тому такий позов має
бути поданий в межах визначеного ч. 2 ст.
99 КАС України шестимісячного строку,
перебіг якого починається з дня коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав.

Колегія суддів не приймає доводи
позивача, з якими помилково погодився
суд першої інстанції, про те, що про
порушення своїх прав позивач дізнався
лише 31.01.2014 року, отримавши відповідь на
подану ним заяву від 14.01.2014 року про
перерахунок пенсії.

Визначаючи початок перебігу строку
звернення з даним адміністративним
позовом, суд апеляційної інстанції
виходить з того, що пенсія позивача є
періодичною виплатою, яка позивачем,
хоч і в меншому розмірі, отримується
кожного місяця, а тому про порушення
своїх прав щодо недоплати він повинен
був дізнаватися кожного місяця під час
його отримання, починаючи з дати
первинного перерахунку пенсії,
здійсненого на підставі поданої заяви
від 30.08.2012 року.

Крім того, як свідчать матеріали
справи, про порядок проведення
перерахунку пенсії з 01.07.2012 року з
розрахунку 80 % місячної (чинної)
заробітної плати, зазначеної в довідці
№ 18-688 від 29.08.2012 року - ОСОБА_1 був
повідомлений УПФУ в Дергачівському
районі Харківської області листом від
06.11.2012 року № 3067-/02/11, що не
заперечується позивачем у справі. ( а.с.
24, 25, 35-36).

Колегія суддів зазначає, що в 2014 році
позивач фактично звернувся до
відповідача за відновленням своїх
прав, порушених при здійсненні
перерахунку пенсії у липні 2012 року, під
час якого пенсію перераховано з
розрахунку 80 % місячної (чинної)
заробітної плати, зазначеної в довідці
№ 18-688 від 29.08.2012 року, замість - 90%.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом (11.02.2014 р.), шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період, за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту в межах
шестимісячного строку, починаючи з
11.08.2013 року.

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду.
Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала (частина
1 статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України). Позовна заява
може бути залишена без розгляду як на
стадії вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи (частина 2
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Встановлення процесуальних строків
законом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства України
певних процесуальних дій. Інститут
строків в адміністративному процесі
сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Слід зазначити, що поважними причинами
пропуску строку звернення до суду
можуть бути визнані лише такі
обставини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення особи та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
процесуальних дій, які повинні бути
підтверджені належними доказами.

Однак, позивачем ні до суду першої
інстанції, ні до суду апеляційної
інстанції не надано доказів поважності
пропуску строку для звернення до
адміністративного суду з позовом щодо
відшкодування коштів. Позивачем не
вказано жодних перешкод для звернення
до суду протягом більше ніж рік з
моменту виникнення спірних
правовідносин.

При цьому, зміна судової практики, в
тому числі прийняття певного рішення
Верховним Судом України, не є поважною
причиною пропуску строку звернення до
суду, оскільки законодавство, за яким
призначалась пенсія позивачу з часу
такого призначення не змінювалось.

Відповідно до частини 2 статті 107 КАС
України, суддя відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції, при відкритті провадження
та розгляді справи по суті, порушено
вимоги процесуального законодавства,
що призвело до неправильного вирішення
цього питання по суті, оскільки позивач
пропустив передбачений статтею 99 КАС
України строк звернення до суду без
поважних причин, що згідно вимог статті
100 та частини 2 статті 107 КАС України є
перешкодою для відкриття провадження у
справі тата розгляду позовних вимог по
суті з винесенням постанови про
задоволення чи відмову в задоволенні
позову.

Приймаючи рішення у справі, суд першої
інстанції дійшов до помилкового
висновку про те, що позивачем не
пропущено строк звернення до суду та
ухвалив рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно п. 9 частини 1 статті 155 КАС
України, суд своєю ухвалою залишає
позовну заяву без розгляду, якщо,
зокрема, останню подано з пропущенням
встановленого законом строку
звернення до адміністративного суду і
суд не знайшов підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Таким чином, пропуск строку звернення
до суду відповідно до вказаних
положень КАС України є підставою для
залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 203 КАС
України, постанова або ухвала суду
першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку і позовна заява
залишається без розгляду з підстав,
встановлених статтею 155 цього Кодексу.

Таким чином, внаслідок неправильного
застосування норм ч. 2 ст. 99 КАС України,
постанова Дергачівського районного
суду Харківської області від 08.04.2014
року в частині позовних вимог за період
з 14.01.2013 року по 10.08.2013 року не може бути
визнана законною, а тому підлягає
скасуванню, а позов в зазначеній
частині згідно приписів ст. 100 КАС
України - залишенню без розгляду.

В іншій частині постанова суду першої
інстанції прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування чи зміни не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3
ст. 198, 200, п. 4 ч.1 ст. 202, 203, 205, 207, 209, 254
Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дергачівському районі Харківської
області - задовольнити частково.

Постанову Дергачівського районного
суду Харківської області від 08.04.2014
року по справі № 618/719/14-а - скасувати в
частині визнання неправомірними дій та
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Дергачівському районі
Харківської області провести ОСОБА_1
перерахунок пенсії та провести
відповідну виплату пенсії на підставі
довідки прокуратури Харківської
області № 18-688 від 29 серпня 2012 року,
виходячи з розрахунку 90% від суми
місячної (чинної) заробітної плати за
період з 14 січня 2013 року по 10 серпня 2013
року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Дергачівському районі Харківської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання вчинити певні дії в
частині позовних вимог за період з 14
січня 2013 року по 10 серпня 2013 року -
залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Дергачівського районного суду
Харківської області від 08.04.2014 року по
справі № 618/719/14-а щодо задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання ухвалою законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.