Справа № 815/2605/14
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2605/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року Одеський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Чернобай А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Відділу Державної виконавчої служби
Комінтернівського районного
управління юстиції про визнання дій
протиправними, визнання протиправною
та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, в якому просить визнати
протиправними дії відповідача щодо
складання постанови № ВП № 17768188 від 10
липня 2012 року про стягнення
виконавчого збору в розмірі 170910,84
гривень; визнати протиправною та
скасувати вказану постанову.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що за іпотечним договором від
05.03.2008 року № Р№517 він виступив
майновим поручителем ТОВ «Південна
будівельна компанія» (далі -
Товариство) у забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором від
05.03.2008 року № 07/04/08-КЛТ, укладеним
Товариством із ВАТ «Кредитпромбанк
(далі - Банк); предметом іпотеки за
договором була земельна ділянка, яка
належить позивачу на праві приватної
власності. В результаті невиконання
Товариством вимог кредитного договору
приватним нотаріусом було видано
виконавчий напис від 09.07.2009 року № 8323,
яким пропонувалось звернути стягнення
на земельну ділянку - предмет іпотеки
(сума до стягнення - 1709108 гривень). На
підставі вказаного виконавчого напису
нотаріуса державною виконавчою
службою постановою від 01.03.2010 року
відкрито виконавче провадження ВП №
17768188, якою у строк до 08.03.2010 року божнику
запропоновано добровільно виконати
вимоги виконавчого документа. В
подальшому ОСОБА_1 у добровільному
порядку було сплачено грошові кошти в
загальному розмірі 1709108 гривень, про що
він повідомив виконавчу службу заявою
від 27.05.2013 року, додавши копії квитанції
про сплату коштів. У квітні 2014 року
позивачу стало відомо про існування
постанови державного виконавця від
10.07.2012 року про стягнення з божника
виконавчого збору в сумі 170910,84 гривень,
яку позивач вважає необґрунтованою.
Так, виконавчим написом нотаріуса, як
виконавчим документом, на позивача
будь-якого обов'язку сплатити
заборгованість не покладалось.
Натомість вказана заборгованість
утворилась у Товариства в результаті
невиконання договірних зобов'язань за
кредитним договором. При цьому ОСОБА_1,
як іпотекодавець, не міг і не повинен
був виконувати в добровільному порядку
виконавчий напис нотаріуса, в силу ч8.
ст.54, ч.8 ст.57, ч.1 ст.62 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.41 Закону
України «Про іпотеку», оскільки не міг
добровільно здійснити реалізацію
майна, на яке звернуто стягнення. З
урахуванням викладеного позивач
вважає протиправною спірну постанову
про стягнення з нього виконавчого
збору.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги із викладених
вище підстав підтримала у повному
обсязі та просила задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав у
повному обсязі, в задоволенні позову
просив відмовити, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена в межах
правового поля, при наявності законних
та фактичних підстав, у зв'язку із чим
позов є необґрунтованим.

Вислухавши пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про
необґрунтованість адміністративного
позову та наявність підстав для його
задоволення.

Судом встановлено, що 05 березня 2008 року
між ВАТ «Кредитпромбанк»
(Іпотекодержатель) та ОСОБА_1
(Іпотекодавець) укладений іпотечний
договір Р№517, відповідно до якого
позивач виступив майновим поручителем
ТОВ «Південна будівельна компанія» за
кредитним договором Товариства №
07/04/08-КЛТ від 05 березня 2008 року.
Предметом іпотеки визначено земельну
ділянку, яка належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності (держакт серії ЯЕ
№ 112419, виданий 24 квітня 2007 року
Крижанівською сільрадою
Комінтернівського району Одеської
області).

У періоді з 05.03.2008 року по 03.07.2009 року
Товариством не виконувались взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку із чим 09 липня 2009
року приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
виданий виконавчий напис № 8323, яким
запропоновано задовольнити вимоги
Банку в розмірі 1709108 гривень
(заборгованість за кредитом - 1500000 грн.;
проценти - 79150,68 грн.; пеня - 119957,68 грн.;
витрати на здійснення виконавчого
напису - 10000 грн.) за рахунок земельної
ділянки ОСОБА_1, яка передана у
забезпечення виконання зобов'язань
Товариства.

24 лютого 2010 року Банк подав виконавчий
документ на примусове виконання, на
підставі якого постановою державного
виконавця від 01 березня 2010 року
відкрито виконавче провадження ВП №
17768188. Боржником визначений ОСОБА_1,
якому запропоновано добровільно
виконати вимоги виконавчого документу
у строк до 08 березня 2010 року.

В межах виконавчого провадження
державним виконавцем проведені
відповідні дії (розшук майна боржника,
опис й арешт майна, призначення
суб'єкта оціночної діяльності), у
зв'язку із призначенням експертизи,
судовим оскарженням виконавчого
напису виконавче провадження
зупинялось та 10.07.2012 року поновлено. У
цей же день державним виконавцем
прийнята постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору в розмірі
170910,84 гривень, у зв'язку із невиконанням
виконавчого документу в строк до 08
березня 2010 року.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає зазначену постанову
обґрунтованою, а позовні вимоги такими,
що не підлягають задоволенню у зв'язку
з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що
18.12.2012 року до відділу ДВС прибула
представник ОСОБА_1, яка пред'явила
квитанції про погашення боргу ОСОБА_1:
№ 11 від 03.12.2012 року - 119957 гривень, № 10 від
03.12.2012 року - 10000 гривень, № 358 від 03.10.2012
року - 220000 гривень, № 335 від 21.09.2012 року -
100000 гривень, ю/н від 07.03.2012 року - 200000
гривень, б/н від 12.04.2012 року - 120000
гривень, б/н від 13.12.20212 року - 200000
гривень, б/н від 13.10.2012 року - 200000
гривень, № 1513 від 04.10.2011 року - 200000
гривень, № 1515 від 25.03.2011 року - 179150,68
гривень, № 1 від 17.07.2012 року - 160000
гривень.

За результатами опрацювання вказаних
документів державний виконавець
звернувся із запитом від 19.06.2013 року №
03-9748/8 до Банку щодо підтвердження факту
сплати боргу за виконавчим документом.

Листом від 01.07.2013 року № 2112/07-008654-03 Банк
повідомив виконавчу службу, що сума
боргу за виконавчим написом № 8323 від 09
липня 2009 року в розмірі 1709108,3 гривень
сплачена в повному обсязі: борг в сумі
480000,68 гривень погашено ТОВ «Південна
будівельна компанія»; борг в сумі 1229107,68
гривень погашено ОСОБА_1

Таким чином, судом встановлено, що
вимоги виконавчого документа ОСОБА_1
добровільно виконані із суттєвим
порушенням відведених для цього
строків, що не заперечувалось
представником позивача в судовому
засіданні.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послалася на те, що у виконавчому
написі нотаріуса будь-якого обов'язку
на ОСОБА_1, як Іпотекодавця, зі сплати
заборгованості, яка утворилась у
Товариства, не покладено. Зважаючи на
те, що позивач передав своє майно в
рахунок забезпечення зобов'язань
Товариства, на яке у разі невиконання
останнім зобов'язань за кредитним
договором, може бути звернуто
стягнення відповідно до Закону України
«Про іпотеку». У свою чергу, вказаним
Законом передбачена реалізація
предмета іпотеки шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження. Зазначене, на
думку позивача, виключає можливість
боржника самостійно виконати
виконавчий напис нотаріуса у
семиденний термін, оскільки таку
процедуру може здійснити лише
державний виконавець на прилюдних
торгах.

Суд критично оцінює вказані доводи
сторони позивача, оскільки ОСОБА_1, як
боржником за виконавчим провадженням
№ 17768188, в дійсності самостійно вчинені
дії зі сплати заборгованості, проте з
майже дворічним запізненням після
відкриття виконавчого провадження.
Отже фактично позивачем добровільно
виконано вимоги виконавчого документу,
у зв'язку із чим відповідні доводи
представника позивача про
неможливість таких дій ОСОБА_1 є
неприйнятними.

Частиною першою ст. 88 Закону України
«Про нотаріат» передбачено, що
нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Як убачається із матеріалів
виконавчого провадження, про існування
постанови про відкриття виконавчого
провадження та необхідність її
виконання у добровільному порядку
позивач був обізнаний щонайменш у
квітні 2010 року (звернення ОСОБА_1 до
Комінтернівського районного суду
Одеської області із позовом про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню (справа № 2-1846/10)).
Однак виконавчий документ позивачем
виконаний лише в грудні 2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. Випадки, у яких виконавчий
збір не стягується, передбачені
частиною другою цієї ж статті.

Статтею 27 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно із ч. 8 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку».

Частиною 1 статті 39 Закону України «Про
іпотеку» встановлено, що у разі
звернення стягнення на предмет іпотеки
у виконавчому документі зазначаються:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; опис нерухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Така реалізація здійснюється в
порядку, передбаченому ст.41 Закону
України «Про іпотеку», у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України «Про
виконавче провадження», з дотриманням
вимог цього Закону. Наведена норма є
бланкетною та передбачає врегулювання
відповідних правовідносин Законом
України «Про виконавче провадження»,
яким, зокрема, встановлено, що
виконавчі дії провадяться відповідно
до цього Закону та інших законів.

Статтею 42 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що боржник вправі до дня
продажу предмета іпотеки на прилюдних
торгах виконати вимогу за основним
зобов'язанням чи ту її частину,
виконання якої прострочено, разом з
відшкодуванням будь-яких витрат та
збитків, завданих іпотекодержателю,
включаючи судові витрати, витрати на
оплату винагороди залученим експертам
(оцінювачам, юристам), витрати на
підготовку до проведення прилюдних
торгів тощо. Таке виконання є підставою
для припинення реалізації предмета
іпотеки на прилюдних торгах. Умови
договорів, що обмежують це право
боржника, є недійсними.

Якщо інше не встановлено іпотечним
договором, у разі коли основне
зобов'язання підлягає виконанню
частинами, боржник може скористатися
правом, встановленим частиною першою
цієї статті, один раз на рік або двічі
протягом строку дії основного
зобов'язання. В разі перевищення цих
показників боржник має право припинити
реалізацію предмета іпотеки лише
шляхом повної сплати решти суми за
основним зобов'язанням.

Майновий поручитель чи наступний
іпотекодержатель може виконати
основне зобов'язання за боржника з
наслідками, аналогічними
вищенаведеним, і попередній
іпотекодержатель зобов'язаний
прийняти таке виконання. Наступний
іпотекодержатель, який сплачує повну
суму основного зобов'язання
попередньому іпотекодержателю,
вважається особою, на користь якої
здійснене відступлення прав
попереднього іпотекодержателя за
іпотечним договором. Майновий
поручитель, який виконав основне
зобов'язання повністю або в частині,
має право вимагати від боржника
відшкодування сплаченої майновим
поручителем суми.

Таким чином, навіть вимогами
Закону України «Про іпотеку»
передбачено право боржника виконати
зобов'язання у добровільному порядку, у
зв'язку із чим суд критично оцінює
доводи представника позивача про
відсутність можливості у позивача
здійснити відповідні дії.

Законом України «Про виконавче
провадження» не передбачено такого
поняття як Іпотекодавець, а згідно
положень частин 1 та 2 статті 8 Закону
України «Про виконавче провадження»
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник. Стягувачем є
фізична або юридична особа, на користь
чи в інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом.

Відповідно до п. 6 Пленуму Вищого
адміністративного Суду України «Про
внесення змін до постанови Пленуму від
13.12.2010 року № 3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» від 21.05.2012 року № 5, судам
необхідно враховувати, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та накладення штрафу
належать до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно та за
невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, та рішення про поновлення на
роботі.

Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Вирішуючи спір, суд враховує, що чинним
законодавством, яким врегульовані
спірні правовідносини, не встановлено
винятків щодо звільнення від сплати
виконавчого збору в умовах виконавчого
провадження з урахуванням положень
Закону України «Про іпотеку».

Крім того, за договором іпотеки ОСОБА_1
виступає майновим поручителем Банку.
Метою звернення стягнення є належне
виконання зобов'язань, що випливають з
кредитного договору, тобто виконавчий
напис в даному випадку є рішенням
майнового характеру.

Отже, з урахуванням викладеного вище,
суд приходить до висновку, що оскільки
обов'язок щодо виконання основного
зобов'язання покладається на боржника,
який є майновим поручителем, то і
відповідальність за невиконання
рішення майнового характеру в
добровільному порядку покладається на
останнього. Суд звертає увагу на те, що
Законом України «Про виконавче
провадження» передбачений виключний
перелік виконавчих документів, за
якими виконавчий збір не стягується, і
таких обставин у спорі судом не
встановлено.

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу
вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки, що з
огляду на запроваджений ст.8
Конституції України принцип
верховенства права та в кореспонденції
з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає
абсолютний і безумовний обов'язок
кожної особи, яка бере участь в
адміністративній справі довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог, у зв'язку із чим в
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Відділу Державної
виконавчої служби Комінтернівського
районного управління юстиції про
визнання дій протиправними, визнання
протиправною та скасування постанови
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 20
травня 2014 року.

Суддя
_______________ І.В. Завальнюк