Справа № 806/4137/13-а
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2014 р.
Житомир

справа №
806/4137/13-a

час прийняття: 10 год. 22 хв
категорія 9.5

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Горовенко А.В.,

за участю секретаря судового
засідання Стралківської К.П.,

за участю:

представника позивача - Кулик Т.Б. (за
довіреністю від 23.10.2013 р.);

представника відповідача - Мельник О.І.
(за довіреністю №06-2515/9604 від 30.12.2013р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду за адресою:
10014, місто Житомир, вул. Мала
Бердичівська, 23, адміністративну
справу за позовом Державного
підприємства "Житомирський військовий
лісгосп" до Державної фінансової
інспекції в Житомирській області
про визнання протиправною та
скасування вимоги №06-07-17/3781 від 22.05.2013 р.
в частині,-

встановив:

Державне підприємство "Житомирський
військовий лісгосп" звернулось до
Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної фінансової інспекції в
Житомирській області, в якому просить
визнати протиправними і скасувати п.3,
4, 5 та 6 вимоги №06-07-17/3781 від 22.05.2013 р.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що Державною фінансовою
інспекцією в Житомирській області
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства "Житомирський
військовий лісгосп" за період з 01.05.2009
р., 2010-2012 роки та завершений звітний
період 2013 року. За результатами
перевірки був складений акт ревізії
від 09.04.2013 р. №06-07-09/035, де зафіксовані
порушення вимог земельного, цивільного
та господарського законодавства. На
підставі висновків акту ревізії
відповідачем висунуто оскаржувану
вимогу №06-07-17/3781 від 22.05.2013 р., з п.3, 4, 5 та
6 якої позивач не погоджується та
вважає, що висновки акта ревізії є
надуманими і такими, що суперечать
законодавству. А тому прийнята на його
підставі вимога №06-07-17/3781 від 22.05.2013 р. в
частині п.3, 4, 5 та 6 є протиправною та
підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила їх
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві та письмових
поясненнях.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити у його задоволенні з мотивів
наведених у письмових запереченнях.
Зазначила, що протягом періоду, який
перевірявся мало місце безпідставне,
без згоди Міністерства оборони
України, зменшення площі земель
лісового фонду ДП "Житомирський
військовий лісгосп", в тому числі
розташованих на території
Тетерівської сільської ради площею
54,7917 га та зміни цільового призначення
частини вказаних земельних ділянок
площею 18 га (із земель
лісогосподарського призначення в
землі садівництва). Відповідно до
Порядку визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №1279 від 17.11.1997 р., в
разі вилучення лісових земель для
потреб не пов'язаних із
лісогосподарським виробництвом мають
нараховуватися та сплачуватися до
відповідних бюджетів втрати
лісогосподарського виробництва. Проте
в проектах землеустрою із відведення
земельних ділянок площею 18 га для
ведення садівництва не були
нараховані і відповідно не були
сплачені до місцевих бюджетів втрати
лісогосподарського виробництва.
Враховуючи, що лісгоспу вилучені
земельні ділянки були передані згідно
з актами приймання-передачі при
реорганізації ДП "Івано-Франківський
ліспромкомбінат", то він, як
землекористувач, повинен був
забезпечувати їх цільове використання
для лісогосподарського виробництва,
проте проведеною ревізією встановлено
факт нецільового використання
земельних ділянок лісогосподарського
призначення та несплату втрат
лісогосподарського виробництва.

Вказує, що внаслідок списання по
бухгалтерському обліку лісгоспу
дебіторської заборгованості на суму
розміром 370296,66 грн., термін позовної
давності якої минув та по якій не
проводилася претензійно-позовна
робота лісгосп втратив доходи, які він
міг би отримати у разі належного
виконання посадовими особами лісгоспу
покладених на них обов'язків щодо
проведення претензійно-позовної
роботи.

Окрім того, зазначає, що через
недотримання вимог ст.ст.65, 218
Господарського кодексу України, ч.1
ст.611 Цивільного кодексу України та в
порушення п.1.4 Рекомендацій
Міністерства юстиції України №2 від 15
січня 1996 року "Про порядок ведення
претензійної та позовної роботи на
підприємстві, в установі, організації",
П(С)БО №10 фактично лісгоспом допущено
безоплатне надання лісогосподарських
послуг, що призвело до утворення
дебіторської заборгованості на суму
99340,16 грн., по якій минув термін позовної
давності та по якій не проводилася
претензійно-позовна робота, що
призвело до спричиненню лісгоспу
матеріальної шкоди на суму 99340,16 грн.

Зазначає, що директорами лісгоспу
укладалися договори на реалізацію
лісопродукції за цінами, нижчими ніж
передбачено прейскурантами та цінами,
які передбачені планом реалізації, що
стало наслідком невиконання плану на
2012 рік по прибутку. Так, при
запланованому на 2012 рік чистому
прибутку в сумі 24,5 тис. грн., фактично
лісгосп отримав збитків в сумі 561000 грн.,
чим порушено п. 2.1 Статуту лісгоспу.

З огляду на викладене вважає, що вимога
є законною та просить відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні
пояснення представників сторін,
дослідивши та оцінивши надані докази
за своїм внутрішнім переконанням, суд
встановив наступне.

Судом встановлено, що в період з 09.01.2013
р. по 02.04.2013 р. Державною фінансовою
інспекцією в Житомирській області
проведено планову ревізію окремих
питань фінансово-господарської
діяльності Державного підприємства
"Житомирський військовий лісгосп" за
період з 01.05.2009 р., 2010-2012 роки та
завершений звітний період 2013 року, за
результатами якої складено акт ревізії
№06-07-09/035 від 09.04.2013 р. (далі - акт
ревізії) (т.1 а.с.106-163).

На підставі висновків акту ревізії
Державною фінансовою інспекцією в
Житомирській області позивачу
висунуто та направлено вимогу №06-07-17/3781
від 22.05.2013 р. "Про усунення порушень,
виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства "Житомирський
військовий лісгосп", відповідно до якої
вимагає від позивача вчинити певні дії
(далі - вимога) (т.1 а.с.104-105).

Зокрема, в пункті 3 вимоги №06-07-17/3781 від
22.05.2013 р. зазначено, що ревізією
встановлено, що в порушення п.п. "в" та "г"
п.4 ст.84 Земельного кодексу України від
25.10.2001р. №2758-III, розпорядження Кабінету
Міністрів України "Деякі питання
розпорядження земельними лісовими
ділянками" від 10.04.2008р. №610-р та п.4
Порядку визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.11.1997р. №1279,
внаслідок безпідставного вилучення у
лісгоспу, за його зверненням,
відповідно до розпоряджень голови
Житомирської райдержадміністрації від
25.02.2010 р. №177 та від 04.04.2012р. №319 земель
лісогосподарського призначення площею
54,7917 га та зміни цільового призначення
частини вилучених земель площею 18 га на
підставі розпоряджень голови
Житомирської райдержадміністрації від
12.03.2010р. №261, від 01.04.2010р. №390, від 23.11.2010р.
№1069 та від 04.02.2011р. №83, не нараховано і
не перераховано до місцевих бюджетів
коштів по відшкодуванню втрат за
використання земель лісового
призначення без оформлення договірних
відносин на загальну 827,55 тис. грн. і як
наслідок спричинено матеріальну шкоду
Тетерівському сільському бюджету в
сумі розміром 496530грн., Житомирському
районному бюджету в сумі розміром
124132,50 грн. та Житомирському обласному
бюджету в сумі 206887,50 грн.

У п.3 вимоги вказано, що порушення
допущено з вини колишніх т.в.о.
директорів лісгоспу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
колишнього директора лісгоспу ОСОБА_5,
у зв'язку з чим відповідач вимагає у
Державного підприємства "Житомирський
військовий лісгосп":

- забезпечити стягнення до місцевих
бюджетів втрат лісогосподарського
виробництва на загальну суму 827550 грн., в
тому числі: до Тетерівського
сільського бюджету - 496530грн.;
Житомирського районного бюджету 124132,50
грн.; Житомирського обласного бюджету -
206887,50 грн., шляхом направлення
звернення до Житомирської районної
державної адміністрації пропозиції (а
в разі необхідності проведення
претензійно-позовної роботи) щодо
перезатвердження проектів
землеустрою, затверджених
розпорядженнями Житомирської
райдержадміністрації 01.04.201 0р. №390 щодо
відведення 67-ми громадянам у власність
земельних ділянок загальною площею 6,6
га для ведення садівництва із земель
запасу Тетерівської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області та від 04.02.2011р. №83 щодо
відведення 95-ти громадянам у власність
земельних ділянок а загальну площу 11,4
га для ведення садівництва на
території Тетерівської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області в частині включення до
вказаних проектів землеустрою
розрахунків втрат лісогосподарського
виробництва в зв'язку із вилученням
земель лісогосподарського призначення
та зміною їх цільового призначення;

- забезпечити повернення лісгоспу (в
тому числі і шляхом про
претензійно-позовної роботи) в
постійне користування земель
лісогосподарського призначення площею
36,7917га, розташованих на території
Тетерівської сільської ради, право на
користування якими припинено
безпідставно.

У пункті 4 вимоги зазначено, що
ревізією дотримання вимог чинного
законодавства при списанні
дебіторської заборгованості
встановлено, що в порушення ст.ст.65, 218
Господарського кодексу України від
16.01.2003 р. №436-ІV, ч.1 ст.611 Цивільного
кодексу України від 16.01.2003р. №435-ІV, п. 1.4
Рекомендацій Міністерства юстиції
України від 15 січня 1996 року №2 "Про
порядок ведення претензійної та
позовної роботи на підприємстві, в
установі, організації", Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку №10
"Дебіторська заборгованість",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 08.10.1999р. №237 (далі -
П(С)БО №10), по бухгалтерському обліку
лісгоспу у вересні 2012 року на підставі
наказу директора лісгоспу від 28.09.2012 р.
№158-в, списано дебіторську
заборгованість, термін позовної
давності якої минув та по якій не
проводилася претензійно-позовна
робота, на загальну суму 370296,66 грн., що
призвело до недоотримання лісгоспом
фінансових ресурсів на вказану суму.
Дане порушення призвело до нанесення
лісгоспу матеріальної шкоди на
загальну суму 370296,66грн., порушення, на
думку відповідача, допущено з вини
колишніх директорів лісгоспу ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, т.в.о. директорів
лісгоспу ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, юристів ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у зв'язку з чим
відповідач вимагає у Державного
підприємства "Житомирський військовий
лісгосп" стягнути з боржників кошти в
сумі розміром 370296,66 грн.

У пункті 5 вимоги зазначено, що ревізією
встановлено, що через недотримання
вимог ст.ст.65, 218 Господарського кодексу
України, ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України та в порушення пункту 1.4
Рекомендацій Міністерства юстиції
України №2 від 15 січня 1996 року "Про
порядок ведення претензійної та
позовної роботи на підприємстві, в
установі, організації", фактично
лісгоспом допущено безоплатне надання
лісогосподарських послуг, що призвело
до утворення дебіторської
заборгованості на суму 99340,16 грн., по
якій минув термін позовної давності та
по якій не проводилася
претензійно-позовна робота, що
призвело до втрати боржника у
зобов'язані. Дане порушення призвело до
спричинення лісгоспу матеріальної
шкоди (збитків) на загальну 99340,16 грн.,
порушення, на думку відповідача,
допущено з вини колишніх директорів
лісгоспу ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, т.в.о.
директорів лісгоспу ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, юристів ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, у зв'язку з
чим відповідач вимагає у Державного
підприємства "Житомирський військовий
лісгосп" стягнути з боржників кошти в
сумі 99340,16 грн.

У пункті 6 вимоги зазначено, що ревізією
правильності визначення доходу
(виручки) від реалізації лісопродукції
встановлено, що в порушення
прейскуранту цін на лісопродукцію,
затвердженого директором лісгоспу
ОСОБА_5 від 31.01.2012 р., лісгоспом допущено
недоотримання коштів від реалізації
дров та пиловника хвойного на суму
286697,15 грн., чим лісгоспу завдано
матеріальної шкоди на відповідну суму,
порушення, на думку відповідача,
допущено внаслідок недотримання
колишнім т.в.о. директора лісгоспу
ОСОБА_10, колишніми директорами
лісгоспу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 положень,
укладених з ними контрактів, Статуту
лісгоспу та відповідно ст.ст. 42, п.3 ст.62
Господарського кодексу України в
частині незабезпечення
високоприбутковості від реалізації
лісопродукції, у зв'язку з чим
відповідач вимагає у Державного
підприємства "Житомирський військовий
лісгосп" стягнути з покупців, яким було
реалізовано лісопродукцію по
заниженим цінам кошти в сумі розміром
286697,15 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначено, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Правові та організаційні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні визначає Закон
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" №2939-XII від 26.01.1993 року (далі -
Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону головними
завданнями органу державного
фінансового контролю є: здійснення
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Частиною 2 та 3 статті 2 Закону
визначено, що державний фінансовий
контроль забезпечується органом
державного фінансового контролю через
проведення державного фінансового
аудиту, перевірки державних закупівель
та інспектування. Порядок проведення
органом державного фінансового
контролю державного фінансового
аудиту, інспектування та перевірок
державних закупівель установлюється
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону
інспектування здійснюється органом
державного фінансового контролю у
формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Процедуру проведення інспектування в
міністерствах та інших органах
виконавчої влади, державних фондах,
бюджетних установах і у суб'єктів
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах і в
організаціях, які отримують
(отримували в період, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
період, який перевіряється) державне чи
комунальне майно (далі - підконтрольні
установи), а на підставі рішення суду - в
інших суб'єктів господарювання
визначає Порядок проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України № 550 від
20.04.2006 р. (далі - Порядок).

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що Державне підприємство
"Житомирський військовий лісгосп" (далі
- ДП "Житомирський військовий лісгосп" )
є лісокористувачем на земельних
ділянках Міністерства оборони України
та здійснює лісогосподарську
діяльність на лісових ділянках де є
державні акти і на земельних ділянках
військових формувань Міністерства
оборони України.

ДП "Житомирський військовий лісгосп" є
правонаступником прав і обов'язків
реорганізованого Державного
підприємства "Івано-Франківський
військовий лісопромкомбінат".

Згідно з наказом Міністра оборони
України №123 від 20.03.2009 р. "Про
реорганізацію державного підприємства
"Івано-Франківський військовий
лісопромкомбінат"" наказано
реорганізувати ДП "Івано-Франківський
військовий лісопромкомбінат" шляхом
виділу з нього структурних
підрозділів, а саме: Зарічанського
військового лісгоспу, Корбутівського,
Чуднівського і Макарівського
військових лісництв, створивши ДП
"Житомирський військовий лісгосп", до
якого переходять за розподільчим
балансом у відповідній частині майно,
права і обов'язки реорганізованого
підприємства (т.1 а.с.14-15).

10 жовтня 2005 року згідно з
розпорядженням Житомирської районної
державної адміністрації Державному
підприємству "Івано-Франківський
військовий лісопромкомбінат" видано
державні акти на право постійного
користування земельними ділянками
(а.с.16, 17, 19, 20, 21).

Судом встановлено, що Державне
підприємство "Житомирський військовий
лісгосп" не було користувачем
земельними ділянками, оскільки є чинні
державні акти на право користування
земельними ділянками видані
Державному підприємству
"Івано-Франківський військовий
лісопромкомбінат": серії ЯЯ №073505, серії
ЯЯ №073506, серії ЯЯ №073507, серії ЯЯ №073508,
серії ЯЯ №073509 від 10.10.2005 р.

У пункті 3 вимоги №06-07-17/3781 від 22.05.2013 р.
зазначено, що ревізією встановлено, що
в порушення п.п. "в" та "г" п.4 ст.84
Земельного кодексу України від 25.10.2001р.
№2758-III, розпорядження Кабінету
Міністрів України "Деякі питання
розпорядження земельними лісовими
ділянками" від 10.04.2008р. №610-р та п.4
Порядку визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.11.1997р. №1279,
внаслідок безпідставного вилучення у
лісгоспу, за його зверненням,
відповідно до розпоряджень голови
Житомирської райдержадміністрації від
25.02.2010 р. №177 та від 04.04.2012р. №319 земель
лісогосподарського призначення площею
54,7917 га та зміни цільового призначення
частини вилучених земель площею 18 га на
підставі розпоряджень голови
Житомирської райдержадміністрації від
12.03.2010р. №261, від 01.04.2010р. №390, від 23.11.2010р.
№1069 та від 04.02.2011р. №83, не нараховано і
не перераховано до місцевих бюджетів
коштів по відшкодуванню втрат за
використання земель лісового
призначення без оформлення договірних
відносин на загальну 827,55 тис. грн. і як
наслідок спричинено матеріальну шкоду
Тетерівському сільському бюджету в
сумі розміром 496530грн., Житомирському
районному бюджету в сумі розміром
124132,50 грн. та Житомирському обласному
бюджету в сумі 206887,50 грн.

Відповідно до ч.3 ст.122 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) районні державні
адміністрації на їх території
передають земельні ділянки із земель
державної власності у власність або у
користування у межах сіл, селищ, міст
районного значення для всіх потреб та
за межами населених пунктів для:
сільськогосподарського використання;
ведення водного господарства, крім
випадків, передбачених частиною сьомою
цієї статті; будівництва об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), крім
випадків, визначених частиною сьомою
цієї статті.

Отже, відповідно до приписів ст.122
Земельного кодексу України право на
розпорядження земельними ділянками за
межами населених пунктів віднесено до
компетенції районних державних
адміністрацій. Лише після прийняття
районними державними адміністраціями
конкретного розпорядження з приводу
відчуження, передачі в оренду, зміни
цільового використання земельних
ділянок, можна стверджувати, що є
підстави для відшкодування певних
втрат.

Згідно зі ст.141 Земельного кодексу
України підставами припинення права
користування земельною ділянкою є:
добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою;
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;
припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій;
використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам; використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням;
систематична несплата земельного
податку або орендної плати; набуття
іншою особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці.

Частинами 3 та 4 статті 142 Земельного
кодексу України визначено, що
припинення права постійного
користування земельною ділянкою у разі
добровільної відмови землекористувача
здійснюється за його заявою до
власника земельної ділянки. Власник
земельної ділянки на підставі заяви
землекористувача приймає рішення про
припинення права користування
земельною ділянкою, про що повідомляє
органи державної реєстрації.

ДП "Житомирський військовий лісгосп" не
є суб'єктом, який вправі розпоряджатися
земельними ділянками і жодним чином не
впливає на прийняті районною державною
адміністрацією рішення щодо
розпорядження землями. Відтак, питання
щодо відшкодування втрат, у разі їх
наявності, може бути адресоване лише
тому суб'єкту, який розпорядився
землею, тобто районним державним
адміністраціям.

Суд не приймає до уваги посилання
фінансової інспекції на порушення
позивачем п.4 Порядку визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.11.1997р. №1279

Згідно з п.4 Порядку визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.11.1997р. №1279,
відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
спричинених вилученням
сільськогосподарських і лісових угідь
для цілей, не пов'язаних із веденням
сільського і лісового господарства,
провадиться юридичними і фізичними
особами в двомісячний термін після
затвердження в установленому порядку
проекту відведення їм земельних
ділянок, а у випадках поетапного
освоєння відведених угідь для
добування корисних копалин відкритим
способом - у міру їх фактичного надання.

Таким чином місцеві бюджети набувають
права на отримання коштів
відшкодування втрат
лісогосподарського виробництва лише
після затвердження проекту відведення
лісових земельних ділянок.

Також суд не погоджується з позицією
відповідача щодо порушення позивачем
норм розпорядження Кабінету Міністрів
України від 10.04.2008 р. №610-р "Деякі
питання розпорядження земельними
лісовими ділянками".

Так, відповідно до абзацу 1
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 10.04.2008 р. №610-р "Деякі
питання розпорядження земельними
лісовими ділянками" з метою
недопущення фактів порушення
інтересів держави і суспільства під
час відчуження та зміни цільового
призначення земельних лісових ділянок
(далі - ділянки) Міністерству екології
та природних ресурсів, Міністерству
аграрної політики та продовольства,
Міністерству оборони, Державному
агентству лісових ресурсів та
Державному агентству земельних
ресурсів до законодавчого
врегулювання питань запобігання
зловживанням у цій сфері доручається
вжити певних заходів.

Тобто, дія даного нормативно-правового
акту не поширюється на позивача.

Вимагаючи від позивача забезпечити
стягнення, відповідач повинен вказати,
в який спосіб це можливо виконати.
Позивач не є контролюючим органом і не
наділений правом звертатись з позовами
в інтересах місцевих рад.

Щодо повернення лісгоспу (в тому числі
і шляхом про претензійно-позовної
роботи) в постійне користування земель
лісогосподарського призначення площею
36,7917га, розташованих на території
Тетерівської сільської ради право на
користування якими припинено
безпідставно, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно з вимогами ст.126 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних відносин)
єдиним документом, який посвідчував
право власності чи користування на
земельну ділянку був Державний акт.

У розумінні вказаної норми, позивачу не
належали земельні ділянки, про які йде
мова у вимозі, а тому він не вправі
вимагати повернення йому того, що йому
не належало. Посилання відповідача на
акт прийому-передачі, за яким в
результаті реорганізації ДП
"Житомирський військовий лісгосп"
отримав певні земельні ділянки не є
правовою підставою отримання права
власності чи користування землею до
отримання Державних актів.

У пункті 4 вимоги зазначено, що
ревізією дотримання вимог чинного
законодавства при списанні
дебіторської заборгованості
встановлено, що в порушення ст.ст.65, 218
Господарського кодексу України від
16.01.2003 р. №436-ІV, ч.1 ст.611 Цивільного
кодексу України від 16.01.2003р. №435-ІV, п. 1.4
Рекомендацій Міністерства юстиції
України від 15 січня 1996 року №2 "Про
порядок ведення претензійної та
позовної роботи на підприємстві, в
установі, організації", Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку №10
"Дебіторська заборгованість",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 08.10.1999р. №237 (далі -
П(С)БО №10), по бухгалтерському обліку
лісгоспу у вересні 2012 року на підставі
наказу директора лісгоспу від 28.09.2012 р.
№158-в, списано дебіторську
заборгованість, термін позовної
давності якої минув та по якій не
проводилася претензійно-позовна
робота, на загальну суму 370296,66 грн., що
призвело до недоотримання лісгоспом
фінансових ресурсів на вказану суму.
Дане порушення призвело до нанесення
лісгоспу матеріальної шкоди на
загальну суму 370296,66грн., у зв'язку з чим
відповідач вимагає у Державного
підприємства "Житомирський військовий
лісгосп" стягнути з боржників кошти в
сумі розміром 370296,66 грн.

У пункті 5 вимоги зазначено, що ревізією
встановлено, що через недотримання
вимог ст.ст.65, 218 Господарського кодексу
України, ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України та в порушення пункту 1.4
Рекомендацій Міністерства юстиції
України №2 від 15 січня 1996 року "Про
порядок ведення претензійної та
позовної роботи на підприємстві, в
установі, організації", фактично
лісгоспом допущено безоплатне надання
лісогосподарських послуг, що призвело
до утворення дебіторської
заборгованості на суму 99340,16 грн., по
якій минув термін позовної давності та
по якій не проводилася
претензійно-позовна робота, що
призвело до втрати боржника у
зобов'язані. Дане порушення призвело до
спричинення лісгоспу матеріальної
шкоди (збитків) на загальну 99340,16 грн., у
зв'язку з чим відповідач вимагає у
Державного підприємства "Житомирський
військовий лісгосп" стягнути з
боржників кошти в сумі 99340,16 грн.

Зазначені вимоги обґрунтовані тим, що
по бухгалтерському обліку позивача у
вересні 2012 року на підставні наказу
списана дебіторська заборгованість,
термін позовної давності якої минув та
по якій не проводилася
претензійно-позовна робота на суму
370296,66 грн., окрім того позивачем
допущено безоплатне надання
лісогосподарських послуг, що призвело
до утворення дебіторської
заборгованості на суму 99340,16 грн., по
якій минув термін позовної давності та
по якій не проводилася
претензійно-позовна робота, що
призвело до втрати боржника.

Відповідно до ст. 65 Господарського
кодексу України управління
підприємством здійснюється відповідно
до його установчих документів на
основі поєднання прав власника щодо
господарського використання свого
майна і участі в управлінні трудового
колективу. Власник здійснює свої права
щодо управління підприємством
безпосередньо або через уповноважені
ним органи відповідно до статуту
підприємства чи інших установчих
документів. Для керівництва
господарською діяльністю підприємства
власник (власники) або уповноважений
ним орган призначає (обирає) керівника
підприємства. У разі найму керівника
підприємства з ним укладається договір
(контракт), в якому визначаються строк
найму, права, обов'язки і
відповідальність керівника, умови його
матеріального забезпечення, умови
звільнення його з посади, інші умови
найму за погодженням сторін.

Керівник підприємства без доручення
діє від імені підприємства,
представляє його інтереси в органах
державної влади і органах місцевого
самоврядування, інших організаціях, у
відносинах з юридичними особами та
громадянами, формує адміністрацію
підприємства і вирішує питання
діяльності підприємства в межах та
порядку, визначених установчими
документами. Керівника підприємства
може бути звільнено з посади
достроково на підставах, передбачених
договором (контрактом) відповідно до
закону.

На всіх підприємствах, які
використовують найману працю, між
власником або уповноваженим ним
органом і трудовим колективом або
уповноваженим ним органом повинен
укладатися колективний договір, яким
регулюються виробничі, трудові та
соціальні відносини трудового
колективу з адміністрацією
підприємства. Вимоги до змісту і
порядок укладення колективних
договорів визначаються законодавством
про колективні договори.

Трудовий колектив підприємства
становлять усі громадяни, які своєю
працею беруть участь у його діяльності
на основі трудового договору
(контракту, угоди) або інших форм, що
регулюють трудові відносини
працівника з підприємством.
Повноваження трудового колективу щодо
його участі в управлінні підприємством
встановлюються статутом або іншими
установчими документами відповідно до
вимог цього Кодексу, законодавства про
окремі види підприємств, закону про
трудові колективи.

Рішення з соціально-економічних
питань, що стосуються діяльності
підприємства, виробляються і
приймаються його органами управління
за участі трудового колективу і
уповноважених ним органів.

Особливості управління підприємствами
окремих видів (організаційних форм
підприємств) встановлюються цим
Кодексом та законами про такі
підприємства.

Згідно зі ст.218 Господарського кодексу
України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Відповідачем не запитувалася і не
перевірялася первинна документація,
щодо дебіторської заборгованості. Не
зазначено конкретно за якими
господарськими зобов'язаннями
сплинула позовна давність.

Судом встановлено, що позивачем
проводиться розшук боржників і
ведеться претензійно-позовна робота на
підприємстві, що підтверджується
наказами на примусове виконання рішень
Господарського суду Житомирської
області №906/1110/13, №906/1108/13 від 07.10.2013 р.,
№906/1109/13 від 30.09.2013 р., № 906/803/13 від
27.08.2013р., №906/218/13-г від 26.03.2013 р., №906/713/13
від 19.07.2013 р. та постановами про
відкриття виконавчого провадження з
виконання зазначених наказів (т.1
а.с.92-97, 98-101).

У пункті 6 вимоги зазначено, що ревізією
правильності визначення доходу
(виручки) від реалізації лісопродукції
встановлено, що в порушення
прейскуранту цін на лісопродукцію,
затвердженого директором лісгоспу
ОСОБА_5 від 31.01.2012 р., лісгоспом допущено
недоотримання коштів від реалізації
дров та пиловника хвойного на суму
286697,15 грн., чим лісгоспу завдано
матеріальної шкоди на відповідну суму,
порушення, на думку відповідача,
допущено внаслідок недотримання
колишнім т.в.о. директора лісгоспу
ОСОБА_10, колишніми директорами
лісгоспу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 положень,
укладених з ними контрактів, Статуту
лісгоспу та відповідно ст.ст. 42, п.3 ст.62
Господарського кодексу України в
частині незабезпечення
високоприбутковості від реалізації
лісопродукції.

Згідно зі ст.12 Господарського кодексу
України держава для реалізації
економічної політики, виконання
цільових економічних та інших програм
і програм економічного і соціального
розвитку застосовує різноманітні
засоби і механізми регулювання
господарської діяльності.

Основними засобами регулюючого впливу
держави на діяльність суб'єктів
господарювання є: державне замовлення;
ліцензування, патентування і
квотування; сертифікація та
стандартизація; застосування
нормативів та лімітів; регулювання цін
і тарифів; надання інвестиційних,
податкових та інших пільг; надання
дотацій, компенсацій, цільових
інновацій та субсидій. Умови, обсяги,
сфери та порядок застосування окремих
видів засобів державного регулювання
господарської діяльності визначаються
цим Кодексом, іншими законодавчими
актами, а також програмами
економічного і соціального розвитку.
Встановлення та скасування пільг і
переваг у господарській діяльності
окремих категорій суб'єктів
господарювання здійснюються
відповідно до цього Кодексу та інших
законів.

Обмеження щодо здійснення
підприємницької діяльності, а також
перелік видів діяльності, в яких
забороняється підприємництво,
встановлюються Конституцією України
та законом.

Частиною 2 та 3 статті 189 Господарського
кодексу України визначено, що ціна є
істотною умовою господарського
договору. Ціна зазначається в договорі
у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних
договорах (контрактах) можуть
визначатися в іноземній валюті за
згодою сторін. Суб'єкти господарювання
використовують у своїй діяльності
вільні та державні регульовані ціни.

Згідно зі ст.92 Цивільного кодексу
України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону.

Пунктом 6.1 Статуту ДП "Житомирський
військовий лісгосп" передбачено, що
підприємство самостійно планує свою
діяльність, реалізовує самостійно всю
продукцію, яка не увійшла в державне
замовлення або державне завдання, на
території України і за її межами, якщо
інше не передбачено законом.
Підприємство надає послуги за цінами,
що формуються відповідно до умов
економічної діяльності - а у випадках,
передбачених законодавством України, -
за фіксованими державними та
регульованими цінами. Самостійно
формує програми діяльності, вибирає
постачальників і споживачів продукції,
що виробляється, залучає матеріально -
технічні, фінансові та інші види
ресурсів, використання яких не
обмежено законом, встановлює ціни на
продукцію та послуги відповідно до
законодавства України.

Відповідно до п.7.2 Статуту ДП
"Житомирський військовий лісгосп"
управління підприємством здійснює
його директор (далі - Керівник
підприємства) відповідно до Статуту
Підприємства та законодавства України.

Пунктом 7.3 Статуту ДП "Житомирський
військовий лісгосп" визначено, що
керівник підприємства, зокрема,
розпоряджається коштами та майном
підприємства відповідно до
законодавства України; укладає
договори, видає довіреності, відкриває
в установах банків розрахункові
(поточні) та інші рахунки; видає накази
і розпорядження, обов'язкові для
виконання усіма працівниками
Підприємства.

Предметом перевірки були угоди, за
якими покупцям була відпущена лісо
продукція.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
визначено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що на момент
прийняття відповідачем оскаржуваної
вимоги і на даний час не існує рішень
судів, якими були б визнані недійсними
угоди, за якими Державне підприємство
"Житомирський військовий лісгосп"
реалізовував лісопродукцію.

Згідно з ч.3 ст.632 Цивільного кодексу
України зміна ціни в договорі після
його виконання не допускається.

З огляду на викладене, керівники
підприємства мали необхідний обсяг
прав для встановлення цін як в
прейскуранті так і визначити їх в
договірних зобов'язаннях.

Відповідачем не зазначено, яку саме
норму закону порушено колишніми
керівниками підприємства, оскільки і
прейскурант, і договір є результатом
дій керівників підприємства, які
здійснюються ним відповідно до
повноважень передбачених Статутом та
Законами України.

Зважаючи на встановлені у справі
обставини, а також враховуючи приписи
чинного законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України
судові витрати позивача зі сплати
судового збору підлягають
відшкодуванню за рахунок державного
бюджету.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 23, 94, 158, 159, 160, 161,
162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, Житомирський
окружний адміністративний суд, -

постановив:

Позов Державного підприємства
"Житомирський військовий лісгосп" до
Державної фінансової інспекції в
Житомирській області про визнання
протиправною та скасування вимоги
№06-07-17/3781 від 22.05.2013 р. в частині, -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати п.3,
4, 5 та 6 вимоги Державної фінансової
інспекції в Житомирській області
№06-07-17/3781 від 22.05.2013 р.

Відшкодувати з Державного бюджету
України на користь Державного
підприємства "Житомирський військовий
лісгосп" судові витрати зі сплати
судового збору у сумі розміром 34
(тридцять чотири) грн. 41 (сорок одна) коп.

Вступну та резолютивну частини
постанови виготовлено у нарадчій
кімнаті і проголошено 14 березня 2014
року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Житомирський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

В разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
А.В. Горовенко