Справа № 804/16839/13-а
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 грудня 2013 р. Справа № 804/16839/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення одноразової грошової
допомоги при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, у якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог
від 18.12.2013р., просить:

визнати дії Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області щодо не нарахування та не
виплати позивачу одноразової грошової
допомоги при звільненні в розмірі 50
відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний рік
служби протиправними;

зобов'язати Головне управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області здійснити нарахування ОСОБА_2
одноразової грошової допомоги в
розмірі 29 214,0 грн.;

стягнути з Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на користь ОСОБА_2 одноразову
грошову допомогу в розмірі 29 214,0 грн.

Позовні вимоги мотивовані
необґрунтованою відмовою відповідача
у виплаті одноразової грошової
допомоги, передбаченої а. 1 ст. 9 Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від
09.04.1992р. та п.10 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей" від 17 липня
1992 року №393.

Позиція відповідача, відображена у
запереченнях на адміністративний
позов, полягає у правомірності дій
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, оскільки
при звільненні із займаної посади від
27.08.2013р. ОСОБА_2 не мала права на
отримання вищезазначеної допомоги, у
зв'язку з тим, що відповідно до вимог ч. 1
ст. 9 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" одноразова грошова допомога
виплачується особам, які мають право на
пенсію.

Дослідивши чинне на момент виникнення
спірних правовідносин законодавство
та матеріали справи, суд доходить
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 перебувала на службі у
податковій міліції з 25.04.1997р. по 27.08.2013р.

Наказом Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 27.08.2013р. № 281-0 відповідно до
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114
старшого прапорщика податкової
міліції, інспектора сектору
діловодства та захисту інформації
головного відділу податкової міліції
Криворізької південної міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби ОСОБА_2 було
звільнено з посади податкової міліції
за пунктом 63 "з" (через скорочення
штатів).

Разом з тим, позивач вважає, що
відповідач був зобов'язаний при
звільненні також виплатити одноразову
грошову допомогу, передбачену а. 1 ст. 9
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992р. та п. 10
постанови Кабінету Міністрів України
"Про порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей" від 17.07.92 №
393. У зв'язку з чим, ОСОБА_2 звернулась до
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області з
відповідною заявою.

Згідно листа №К-131/3/04-36-05-34 від 16.10.2013р.
позивачу було відмовлено у виплаті
зазначеної грошової допомоги.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 353 Податкового кодексу України
встановлено, особи начальницького і
рядового складу податкової міліції
проходять службу у порядку,
встановленому законодавством для осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ.

Так, проходження служби працівниками
податкової міліції регламентується
статтями 353, 355-357 Податкового кодексу
України (із змінами та доповненнями)
(далі - ПК України), а також Положенням
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29.07.91 №114
(із змінами та доповненнями) (далі
-Положення) та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 357.2 статті 357 ПК
України, форми та розмір матеріального
забезпечення осіб начальницького і
рядового складу податкової міліції,
включаючи грошове утримання,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України. Пенсійне забезпечення осіб
начальницького складу податкової
міліції здійснюється у порядку,
встановленому законом для осіб
начальницького складу органів
внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 7 Положення особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу, залежно від
присвоєних їм спеціальних звань,
перебувають на службі в органах
податкової міліції до такого віку:
особи середнього і старшого
начальницького складу, за винятком
полковників міліції та полковників
внутрішньої служби, до 45 років:
полковники податкової міліції до 50
років; генерал-майори податкової
міліції та генерал-лейтенанти
податкової міліції до 55 років;
генерал-полковники податкової міліції
до 60 років. (Отже, пунктом 7 Положення
встановлено граничний вік перебування
на службі).

Пунктом 10 Положення встановлено, що
особи рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ користуються
всіма соціально-економічними,
політичними та особистими правами і
свободами, виконують усі обов'язки
громадян, передбачені Конституцією та
іншими законодавчими актами, а їх
права, обов'язки і відповідальність, що
випливають з умов служби, визначаються
законодавством, Присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

Пункт 18 Положення вказує на те, що
пенсійне забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та членів їх
сімей здійснюється в порядку,
встановленому законодавством.

Умови, норми і порядок пенсійного
забезпечення громадян України із числа
осіб, які перебували на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, осіб начальницького і рядового
складу Державної служби спеціального
зв'язку та захисту інформації України,
державній пожежній охороні, Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України,
та деяких інших осіб, які мають право на
пенсію визначені Законом України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб".

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" особам рядового,
сержантського, старшинського та
офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом та звільняються зі служби за
станом здоров'я, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби. У разі
звільнення зі служби за віком, у зв'язку
із скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів, закінченням
строку контракту, систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням одноразова грошова
допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби
виплачується за наявності вислуги 10
років і більше.

Особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають право
на пенсію за цим Законом, при
звільненні зі служби за власним
бажанням, через сімейні обставини або
інші поважні причини, перелік яких
визначається Кабінетом Міністрів
України, які мають вислугу 10 років і
більше, виплачується одноразова
грошова допомога в розмірі 25 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби
(ч.2 ст.9 Закону №2262-ХІІ).

Отже, військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом,
при звільненні зі служби виплачується
одноразова грошова допомога залежно
від підстав (статті) звільнення в
розмірі 50 відсотків та/або 25 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

Основною підставою (умовою) для виплати
такої одноразової грошової допомоги є
набуття права на пенсію за цим Законом
(у разі наявності встановленої
законодавцем вислуги років; у разі
встановлення інвалідності.). Інших
підстав для виплати та визначення суми
одноразової грошової допомоги при
звільненні зі служби законодавцем не
встановлено, а ні нормами спеціального
Закону України №2262-ХІІ чи будь-якого
іншого закону.

Частиною 4 статті 9 вказаного закону
передбачено, що виплата зазначеної в
частинах першій та другій цієї статті
одноразової грошової допомоги при
звільненні зі служби особам рядового,
сержантського, старшинського та
офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом, здійснюється Міністерством
оборони України, Міністерством України
з питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
Міністерством внутрішніх справ
України, Державною службою
спеціального зв'язку та захисту
інформації України, Міністерством
транспорту та зв'язку України,
Державною податковою адміністрацією
України, Державним департаментом
України з питань виконання покарань,
іншими утвореними відповідно до
законів України військовими
формуваннями та правоохоронними
органами, за рахунок коштів Державного
бюджету України, передбачених на їх
утримання.

Дана норма також відповідає положенням
п. 10 Постанови Кабінету Міністрів
України від 17 липня 1992 року за № 393 (із
змінами та доповненнями) "Про
затвердження порядку обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей", де передбачено, що
військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової
військової служби, особам рядового і
начальницького складу внутрішніх
справ, Державної служби спеціального
зв'язку, податкової міліції, Державної
кримінальної виконавчої служби які
звільняються зі служби за віком, у
зв'язку із скороченням штатів або
проведення організаційних заходів,
закінченням строку контракту,
систематичним невиконанням умов
контракту командуванням, за наявності
вислуги 10 років і більше виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Отже, наведені положення статті 9
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" передбачають право осіб, які
звільняються зі служби на отримання
грошової допомоги у розмірі 50 %
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби
за мови набуття права на пенсію за цим
Законом.

Разом з тим, згідно з частиною 1 статті
9-1 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" встановлено, що особам, які
звільнені зі служби за віком, станом
здоров'я чи у зв'язку із скороченням
штатів або проведенням організаційних
заходів без права на пенсію, протягом
одного року після звільнення зі служби
виплачується щомісячна грошова
допомога в розмірі окладу за
військовим (спеціальним) званням.

Відповідно до ст. 1, 2, 12 Закону України
"Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб", право на довічну
пенсію набувають особи офіцерського
складу, прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, інші особи, згідно із
Законом, незалежно від віку, якщо на
день звільнення зі служби мають таку
вислугу:

по 30 вересня 2011 року і на день
звільнення мають вислугу 20 років і
більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і
на день звільнення мають вислугу 20
календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і
на день звільнення мають вислугу 21
календарний рік і більше тощо.

Крім зазначеного виду пенсії, даним
законом також передбачено призначення
пенсії у разі встановлення
інвалідності.

Військовослужбовці, особи, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
стали інвалідами за умов, передбачених
цим Законом, набувають право на пенсію
по інвалідності (ст. 1 Закону України
"Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб").

Статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ передбачено,
що порядок обчислення вислуги років та
визначення пільгових умов призначення
пенсій особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Положення Постанови Кабінету
Міністрів України №393, якими
регулюються у т.ч. і умови призначення
та порядок виплати щомісячної грошової
допомоги, кореспондуються з нормами
статті 9-1 Закону №2262-ХІІ в редакції, яка
діяла на час звільнення позивача зі
служби в податковій міліції в запас
Збройних Сил за п.64 "г" (через скорочення
штатів).

Одноразова та щорічна грошова
допомога, передбачена пунктами 10 і 11
цієї постанови, виплачується
Міністерством оборони, Міністерством
надзвичайних ситуацій, Міністерством
внутрішніх справ, Міністерством
транспорту та зв'язку, Державною
податковою адміністрацією, Державною
прикордонною службою, Державною
службою спеціального зв'язку та
захисту інформації, Державною
кримінально-виконавчою службою,
Службою безпеки, Службою зовнішньої
розвідки, Державною інспекцією
техногенної безпеки, Державною службою
з надзвичайних ситуацій та Управлінням
державної охорони за рахунок коштів,
виділених у державному бюджеті для їх
утримання (п.14 Постанови КМ України
№393).

При цьому, судом встановлено, що
позивач не відноситься до категорії
осіб, які мають право на пенсію за
Законом України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб".

З огляду на викладене та враховуючи, що
позивач на момент звільнення не набув
права на призначення та отримання
пенсії згідно з вищевказаним Законом,
суди прийшли до правильного висновку,
що позивач при звільненні не має права
і на отримання одноразової грошової
допомоги відповідно до частини 1 статті
9 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб", суд приходить до висновку, що
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення одноразової грошової
допомоги при звільненні - задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст. 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Копію постанови направити сторонам у
справі.

Постанова суду набирає законної сили
та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду в порядку та
строки, передбачені статтями 186 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський