Справа № 815/724/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

14 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/724/14

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі
- Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 28
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (далі - відповідач, ДПІ у
Приморському районі м. Одеси), в якому
просив скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від 05
серпня 2013 року № та від 18 жовтня
2013 року № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки в акті перевірки від 21.06.2013
року № 3619/17-1//48, на підставі якого
прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, містять
відомості щодо виявлених порушень,
факт існування яких не підтверджений
належними засобами доказування та
допустимими доказами, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
винесені всупереч законодавству, що
регулює спірні правовідносини.
Зокрема, перевіряючими встановлено
завищення валових витрат за рахунок
віднесення до їх складу вартості
сплачених послуг, зміст яких не
доводить використання зазначених
послуг у власній господарській
діяльності та не підтверджені належним
чином договорами, актами виконаних
робіт, наданих послуг. Разом із тим,
позивач зазначає, що формування
валових витрат здійснювалося за
наявності усіх визначальних факторів,
що є підставою для зменшення об'єкту
оподаткування. Висновки про
неправомірність включення до валових
витрат коштів, сплачених за
взаємовідносинами із контрагентами не
підтверджені жодним документом
бухгалтерського та податкового обліку,
або іншими доказами, які є допустимими
у розумінні чинного податкового
законодавства та, відповідно, є
незаконним. Отже, на думку позивача,
покладені в основу спірних податкових
повідомлень-рішень висновки за актом
перевірки є необґрунтованими, у зв'язку
із чим зазначені податкові
повідомлення-рішення неправомірні та
підлягають скасуванню.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав у повному обсязі, в
задоволенні позову просив відмовити,
зазначивши, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення винесені в межах
правового поля, при наявності порушень
позивачем податкового законодавства, у
зв'язку із чим підстави для задоволення
позову відсутні.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28.02.2014 року
у задоволенні позовних вимог ФОП
ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням
ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою
на зазначену постанову, просить її
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги ФОП
ОСОБА_2 та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 05.08.2013 р.
№ та від 18.10.2013 р. №.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що на
підставі п.77.1, п.77.4 ст.77 ПК України,
відповідно до Наказу від 08.05.2013 року №
1295 «Про проведення документальної
планової виїзної перевірки СГД
фізичної особи ОСОБА_2», виданого ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області ДПС, наказу від 10.06.2013 року № 1616
«Про продовження терміну проведення
документальної планової виїзної
перевірки СГД - фізичної особи ОСОБА_2»,
виданого ДПІ у Приморському районі м.
Одеси Одеської області ДПС та згідно
направлень від 23.05.2013 року № 001458/1389, №
001459/1388, відповідно до плану-графіку
проведення планових виїзних перевірок
суб'єктів господарювання на 2-й квартал
2013 року проведена документальна
планова виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складений акт від
26.06.2013 року № 3619/17-1//48.

Перевіркою, зокрема, встановлено
порушення п.177.1, п.177.2 ст.177 ПК України, в
результаті чого позивачем занижено
податок на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької
діяльності, що підлягає сплаті до
бюджету за 2011 рік в сумі 27 833,66 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області прийнято
податкове повідомлення-рішення від
05.08.2013 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
в сумі 27 833,66 грн. та застосовано штрафну
санкцію у розмірі 6958,42 грн.

Не погодившись із зазначеним
податковим повідомленням-рішенням, ФОП
ОСОБА_2 звернувся до ГУ Міндоходів в
Одеській області із скаргою від 19.08.2013
року № 4/08, яка рішенням про результати
розгляду первинних скарг від 14.10.2013
року № 372/Б/15-32-10-02-08 задоволена
частково: податкове
повідомлення-рішення від 05.08.2013 року №
скасовано в частині визначеного
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 2059,76 грн.
та в частині застосованих штрафних
санкцій в розмірі 514,94 грн.

В ході перевірки скарги суб'єкта
господарювання податковим органом
було встановлено, що ДПІ у Приморському
районі м. Одеси не враховано, що у
результаті заниження чистого
оподатковуваного доходу за 2011 рік на 150
833,30 гривень та згідно облікової картки
з податку на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
було занижено податок на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності, що
підлягає сплаті до бюджету за 2011 рік в
сумі 25 773,90 грн., а не 27 833,66 грн., як
зазначено в акті перевірки та
податковому повідомленні-рішенні від
05.08.2013 року № .

За таких обставин ДПІ у Приморському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області прийнято податкове
повідомлення-рішення від 18.10.2013 року №
, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на 25 773,90
грн. та застосовано штрафну санкцію в
сумі 6 443,48 грн.

За результатами подальшого оскарження
податкових повідомлень-рішень до
Міністерства доходів і зборів України
рішенням про результати розгляду
скарги від 26.12.2013 року № 6816/Б/99-99-10-01-02-15
оскаржувані податкові повідомленні
залишені без змін, а скарга без
задоволення.

Не погодившись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області, в якому
просив скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від 05
серпня 2013 року № та від 18 жовтня
2013 року № .

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Згідно до положень пп. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК
України податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними, якщо
контролюючий орган зменшує нараховану
суму грошового зобов'язання раніше
прийнятого податкового
повідомлення-рішення або суму
податкового боргу, визначену в
податковій вимозі.

Пункт 5.1.2 розділу V Порядку направлення
органами державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
28.11.2012 року № 1236, містить аналогічне
положення.

Таким чином, враховуючи положення п. 5.3
Порядку, податкове
повідомлення-рішення вважається
відкликаним з дня надходження до
платника податків податкового
повідомлення-рішення, яке містить
зменшену суму грошового зобов'язання.

За таких обставин колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про те, що податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області від
05.08.2013 р. № є таким, що відкликане
податковим органом, внаслідок чого
позовні вимоги про його скасування є
безпідставними та задоволенню не
підлягають.

Як встановлено судом, у періоді, що
перевірявся, ФОП ОСОБА_2 здійснював
господарську діяльність у сфері
громадського харчування. Діяльність
здійснювалась у приміщенні за адресою:
м. Одеса, проспект Шевченка, 1 (нежитлове
вбудоване приміщення студентської
їдальні площею 1439,30 кв.м., що перебуває
на балансі ОНПУ), яке позивач орендує на
підставі договору від 04.10.2010 року № 10205.

Згідно акту перевірки від 21.06.2013 року №
3619/17-1//48, перевіркою правильності
віднесення витрат до складу валових
витрат СГД - ФОП ОСОБА_2 за період з
01.04.2011 року по 31.12.2012 року згідно
декларації про майновий стан, книги
обліку доходів та витрат ф. № 10,
банківських документів, рахунків,
отриманих накладних, актів виконаних
робіт, наданих послуг, рахунків 631, 685
встановлено завищення валових витрат у
ІІ кварталі 2011 року в сумі 150 833,30
гривень за рахунок віднесення до
складу валових витрат вартості
сплачених послуг, зміст яких не
доводить використання зазначених
послуг у власній господарській
діяльності та не підтвердженні
належним чином оформленими договорами,
актами, виконаних робіт, наданих
послуг.

Валові витрати в сумі 81 666,65 гривень по
господарським відносинам із ТОВ
«Автофрахт-Південь» щодо
автоперевезення на момент перевірки не
підтверджені документами, які фактично
підтверджують надання транспортних
послуг щодо перевезення пасажирів (до
перевірки надано договір від 19.05.2011
року № 3/5-11 та акт виконаних робіт
(наданих послуг) від 19.05.2011 року № 369,
який не підписаний виконавцем - ТОВ
«Автофрахт-Південь»).

В обґрунтування правомірності
формування валових витрат по
відносинам із ТОВ «Автофрахт-Південь»
позивачем надано договір 3/5-11 від 19.05.2011
року, згідно якого позивач (замовник)
доручив виконавцю провести послуги
згідно коду ДКПП: 60.23.1 - послуги з
перевезення пасажирів наземним
транспортом, а саме: перевезення
пасажирів по спеціальному графіку та
маршруту для проведення
Українсько-китайського
науково-технічного семінару.

Згідно акту здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № 369 від 19.05.2011 року
виконавцем були проведені роботи з
перевезення пасажирів наземним
транспортом загальною вартістю 98000
гривень, у т.ч. ПДВ - 16333,33 гривень. Однак,
на момент проведення податковим
органом перевірки, оформленої актом
від 21.06.2013 року № 3619/17-1//48, наданий
позивачем до перевірки акт
здачі-прийняття робіт № 369 від 19.05.2011
року не містив підпису та печатки з
боку виконавця зазначених робіт - ТОВ
«Автофрахт-південь».

Враховуючи викладене колегія суддів
погоджується з критичною оцінкою судом
першої інстанції наданої стороною
позивача до суду копії вказаного акту
здачі-прийнятті робіт із підписом та
печаткою.

Зазначений акт складений 19.05.2011 року і
на момент перевірки відповідних
печатки та підпису директора ТОВ
«Автофрахт-південь» не містив, у
зв'язку з чим такий доказ не можна
вважати належним.

Крім того, за змістом вказаних
документів, укладення договору на
перевезення, надання послуг із
перевезення (у тому числі організація
всього процесу) вартістю 98 000 гривень
здійснені в один день - 19.05.2011 року.

Вирішуючи справу колегія суддів також
бере до уваги, що ні до перевірки, ні до
судів апелянтом не було надано
документів на підтвердження
перевезення пасажирів (договір із
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування чи їх дозвіл,
паспорт маршруту, документ, що
засвідчує використання автобуса на
законних підставах та інші документи,
обов'язковість яких встановлена для
водіїв та перевізників ст.ст. 39, 48
Закону України «Про автомобільний
транспорт»).

Апелянтом не доведено зв'язку вказаної
господарської операції із основною
діяльністю ФОП ОСОБА_2, що зумовлює
можливість віднесення таких витрат до
валових.

ФОП ОСОБА_2 віднесено до валових витрат
в сумі 69166,65 гривень витрати по
відносинам із ПП «Вінер-Київ» за
укладання плитки. В акті перевірки від
21.06.2013 року № 3619/17-1//48 зазначено, що
вказані витрати не підтверджені
належним чином оформленими
документами, що підтверджують зміст
використання зазначених послуг у
власній господарській діяльності.

Апелянтом був наданий до суду договір
№ 2/5-11 від 19.05.2011 року, згідно якого ПП
«Вінер-Київ» (Виконавець) за дорученням
ФОП ОСОБА_2 (Замовник) зобов'язалося
провести будівельні послуги, а саме:
послуги по укладанню плитки у
приміщенні студентської їдальні
Одеського політехнічного
університету, що знаходиться в м. Одесі
по проспекту Шевченка, 1.

На підтвердження виконання робіт за
вказаним договором апелянтом
представлено податкову накладну, акт
здачі-прийняття робіт б/н від 19.05.2011
року, відповідно до яких ПП
«Вінер-Київ» здійснені послуги по
укладанню плитки вартістю 83000 гривень,
у т.ч. ПДВ - 13833,33 гривень. Апелянтом
також надано копію планової
калькуляції кошторисної вартості
робіт, відповідно до якої контрагентом
укладено 830 кв.м. плитки.

Колегія суддів звертає увагу на той
факт, що з наданих апелянтом документів
вбачається, що укладення договору,
проведення виконавцем робіт щодо
укладення 830 кв.м. плитки та прийняття
замовником послуг мало місце в один
день - 19.05.2011 року, що викликає певні
сумніви у достовірності цих документів
з огляду на значний обсяг робіт.

Разом з тим колегія суддів приймає до
уваги пояснення представника
податкової інспекції, відповідно до
яких в ході перевірки співробітником
податкової служби було здійснено вихід
за місцем провадження позивачем
господарської діяльності (м. Одеса,
проспект Шевченка, 1) та візуально
встановлено відсутність укладеної
плитки.

Посилання апелянта на те, що укладання
плитки здійснювалось у 2011 році,
перевірка була проведена у 2013 році і за
цей час були проведені інші ремонтні
роботи, колегією суддів не приймаються,
оскільки апелянтом не було
представлено доказів проведення
ремонтних робіт після 2011 року.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
мають бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

На підтвердження даних податкового
обліку можливо приймати лише
достовірні первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта про те, що наявні
первинні документи відповідають
вимогам законодавства, оскільки з
досліджених актів здачі-прийняття
робіт вбачається, що в останніх
відсутні відомості щодо змісту та
обсягу господарських операцій, їх
вимірники (у натуральному і вартісному
виразі), час здійснення
фінансово-господарських операцій, не
зазначені особи, відповідальні за
здійснення господарських операцій і
правильність їх оформлення. Будь-які
докази надання послуг виконавцями у
матеріалах справи відсутні, тому суд не
визнає вказані акти виконаних робіт
належними доказами.

За таких обставин колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про те, що позивачем не було
надано первинних документів у
розумінні ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, на
підтвердження фактичного отримання
послуг від контрагентів.

Апелянтом також не надано інших
первинних документів на підтвердження
здійснення господарських операцій
щодо придбання послуг у контрагентів,
та які б містили достовірну і
несуперечливу інформацію про надані
послуги.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що ФОП ОСОБА_2 жодним
чином не обґрунтовано зв'язку його
господарської діяльності (діяльність у
сфері громадського харчування) із
перевезенням пасажирів ТОВ
«Автофрахт-південь» та укладанням
плитки ПП «Вінер-Київ».

Так, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК
України господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Апелянтом не надано суду належним
чином оформлених документів, на
підставі яких можливо достовірно
встановити, що отримані від
контрагентів послуги придбані з
наміром використання у власній
господарській діяльності. Апелянтом
також не доведено економічної
доцільності витрат на зазначені
послуги, зокрема їх вплив на
максимізацію доходів чи мінімізацію
витрат, тобто на отримання прибутку у
цілому.

Разом з тим, зі змісту наданих
апелянтом первинних документів
вбачається, що ним організовано
укладання двох договорів із
контрагентами, а також виконання
сторонами взятих на себе зобов'язань
щодо значного обсягу робіт, що
становлять предмет цих договорів
(укладання 830 кв.м. плитки та
перевезення пасажирів
автотранспортом) в один день - 19.05.2011
року.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності,
колегія суддів вважає податкове
повідомлення-рішення від 18 жовтня 2013
року № обґрунтованим, а
відповідні позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню.

Перевіркою встановлено, що згідно
декларації за майновий стан за 2011 рік
ФОП ОСОБА_2 задекларовано сплачених
авансових платежів у розмірі 999,21
гривень. При цьому, за результатами
перевірки та згідно облікової картки
ФОП ОСОБА_2 з податку на доходи фізичних
осіб від здійснення підприємницької
діяльності, авансові платежі з податку
на доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності у 2011 році
не нараховувались.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Тобто, витрати, які не були
підтверджені відповідними первинними
документами (розрахунковими,
платіжними та ін.), обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, не
враховуються у складі витрат платника
даного звітного періоду. Права
платника податку в такому випадку
зводяться до можливості подати заяву
до податкового органу разом із
поданням звітності за відповідний
період. У випадку неподання такої заяви
податкові органи зобов'язані не
включати такі суми до складу витрат та
розрахунку об'єкта оподаткування.

За таких обставин колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про обґрунтованість доводів
податкового органу щодо порушення ФОП
ОСОБА_2 вимог п.177.1, п.177.2 ст.177 ПК України,
в результаті чого останнім занижено
податок на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької
діяльності, що підлягає сплаті до
бюджету за 2011 рік в сумі 25773,90 гривень,
які ґрунтуються на фактичних
обставинах та здійснені на підставі
чинного податкового законодавства.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів приходить до висновку щодо
обґрунтованості викладених в акті
перевірки від 21.06.2013 року №
3619/17-1//48, з урахуванням рішення ГУ
Міндоходів в Одеській області від
14.10.2013 року № 372/Б/15-32-10-02-08, висновків про
заниження податку на доходи фізичних
осіб від здійснення підприємницької
діяльності.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 28
лютого 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення
виготовлений 15.05.2014 року.

Головуючий:
О.В.Джабурія

Суддя:
А.В.Крусян

Суддя:
О.І.Шляхтицький