Справа № 820/6325/14
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 р.
№ 820/6325/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретарі судового засідання
-Демченко В.В.

за участю:

представника позивача - Мельникова
І.В.,

представник відповідача - не прибув,

представника прокуратури -
Стасевського Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Металпласт" до
Державної екологічної інспекції у
Харківській області про визнання дій
протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Металопласт»
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
екологічної інспекції у Харківській
області, в якому з урахуванням
уточнених позовних вимог, просить суд:
визнати протиправним та скасувати акт
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами ДЕІ №1442/01-03/06-11, в
частині перевірки додержання вимог
Закону України «Про охорону
атмосферного повітря»; визнати
протиправним та скасувати розрахунок
розміру відшкодування збитку,
заподіяного державі ТОВ «Металпласт» в
результаті наднормативних викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, затверджений заступником
Головного державного інспектора з
охорони навколишнього природного
середовища Харківської області 14.01.2014;
визнати протиправним та скасувати
перерозрахунок розміру відшкодування
збитку, заподіяного державі ТОВ
«Металпласт» в результаті
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря,
затверджений заступником Головного
державного інспектора з охорони
навколишнього природного середовища
Харківської області 08.02.2014; визнати
протиправною та скасувати Претензію
ДЕІ №14 від 14.01.2014; 5.Визнати
протиправною та скасувати Зміни до
Претензії ДЕІ №14 від 14.01.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що, висновки відповідача -
Державної екологічної інспекції у
Харківській області (ДЕІ), що викладені
у акті перевірки №1442/01-03/06-11, розрахунку
розміру відшкодування збитку та його
перерахунку, заподіяного державі в
результаті наднормових викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря від 14.01.2014 не відповідають
фактичним обставинам та суперечать
чинному законодавству, у зв'язку з чим
підлягають визнанню протиправними та
скасуванню з огляду на наступне.

На думку позивача, Акт перевірки та
розрахунок не містить інформації, щодо
якої групи джерел забруднення
відноситься обладнання позивача. Крім
того, виробнича діяльність, яка
здійснювалась позивачем у
перевіряємий період за допомогою
обладнання, що на думку перевіряючих є
джерелом утворення викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, а саме: екструдери типу Т-60, Т-90,
Т-45 та ЕН-160, термопластавтомати типу KUASY
175/55, DE 3132, KUASY 800/250, KUASY 630/16, KUASY 1800/400, котел
водогрійний Ariston 150, котел опалювальний
Proterm 50 PLO, котел опалювальний Proterm 40 PLO,
екструдери, подрібнювач, роторний
подрібнювач ИПР-300, піч ротаційна,
напівавтомати для зварювання на
вуглекислому газі ПДУ-202 УЗ.

Проте, наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України №317 від 16.08.2004 затверджено
Перелік типів устаткування, для яких
розробляються нормативи
граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин із стаціонарних
джерел.

Разом з тим, жодне із вище перелічених
обладнань не віднесено до
вищезазначеного переліку типів
устаткування, за якими розробляються
нормативи граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин із стаціонарних
джерел.

Позивачем також зазначається, що факт
наднормативного викиду забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
встановлюється державними
інспекторами при проведенні перевірки
суб'єктів господарювання
інструментально-лабораторними
методами контролю та розрахунковими
методами. Проте, під час перевірки за
основу для проведення розрахунків було
взято довідку про роботу джерел
викидів, у якій на вимогу державного
інспектора ТОВ «Металпласт» вказано
середні дані, передбачені розділом
Робочого проекту «Оцінка впливу на
навколишнє природне середовище
природне середовище». Будь-які інші
вимірювання не здійснювались.

Крім того, у розрахунку зазначено ряд
речовин, якими, на думку відповідача,
забруднюється атмосферне повітря,
внаслідок виробничої діяльності
позивача. Разом з цим, вказаний перелік
речовин не узгоджується з протоколами
лабораторних досліджень від 31.01.2012,
проведених Дергачівською районною СЕС.
Відповідно до вказаних протоколів
встановлені лише наступні види
забруднюючих речовин: оксид цинку,
свинець та його неорганічні сполуки,
хлористий водень, оксид вуглецю, пил,
ПВХ.

Враховуючи викладене, позивач вважає,
що розрахунок розміру шкоди,
проведений ДЕІ, ґрунтується на
непідтверджених даних - припущеннях, що
є порушенням вимог діючого
законодавства, яким, зокрема,
передбачено, що рішення суб'єкта
владних повноважень на може
ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити у
повному обсязі, виходячи із доводів
позовної заяви та наданих письмових
поясненнях.

Відповідач, Державна екологічна
інспекція у Харківській області
(надалі Держекоінспекція) із заявленим
позовом не погодилась, вважає його
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню. В
обґрунтування своєї позиції зазначає,
що у період з 23.10.2013 по 12.11.2013 рік
Держекоінспекцією було проведено
планову перевірку щодо додержання
вимог природоохоронного законодавства
в діяльності ТОВ «Металопласт», за
результатами якої було складено акт
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами № 1442/01-03/06-11. Під
час перевірки позивачем було
представлено дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами від
06.11.2012 року № 68 строком дії до
06.11.2017 року. Відповідно до вказаного
дозволу на підприємстві обліковується
15 джерел викиду. Дозвіл отримано
вперше, таким чином ТОВ «Металпласт» в
період із воду в експлуатацію
обладнання до 05.11.2012 року здійснювало
наднормативні викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря за
відсутності дозволу, що є порушенням
ст. 11 Закону України «Про охорону
атмосферного повітря». Згідно довідок
ТОВ «Металопласт», підприємство надало
інформацію стосовно годин роботи
джерел викидів з 01.01.2010 року по 05.11.2012
рік у понаднормативному режимі.

З метою усунення порушень, виявлених
під час здійснення планової перевірки,
18.11.2013 року Держекоінспекцією було
винесено припис № 06-22-291 про усунення
виявлених порушень природоохоронного
законодавства.

Одночасно відповідач посилається на
те, що ще у 2011 році під час перевірки
Держекоінспекцією ТОВ «Металпласт»
державним інспектором Харківської
області, було складено протокол про
адміністративне правопорушення № 000347
від 23 березня 2011 року та винесено
постанову про накладення
адміністративного стягнення № 04-27-46
від 23 березня 2011 року, згідно якої
заступника директора ТОВ
«Металопласт» ОСОБА_3 було визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст.ст.
53-1,78 ч.1, 79-1 КУпАП, та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 510,00 грн. Даний штраф
було сплачено згідно квитанції, а у
протоколі заступником директора ТОВ
«Металпласт» ОСОБА_3 власноручно
написано, що з протоколом ознайомлений,
а порушення будуть усунені. За таких
обставин, позовні вимоги вважає
безпідставними та такими, що
задоволенню не підлягають.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував з підстав, викладених у
письмових запереченнях на позов та
наданих письмових поясненнях, просив
суд відмовити в його задоволенні.

Прокурор у судовому засіданні та
наданих письмових запереченнях
(а.с.136-138) проти позовних вимог
заперечував, зазначивши, що проведеною
Держекоінспекцією перевіркою ТОВ
«Металопласт» щодо додержання вимог
природоохоронного законодавства
виявлені порушення вимог чинного
природоохоронного законодавства у
сфері охорони атмосферного повітря, за
результатами якої складено
відповідний акт. З висновків акту
вбачається, що діяльність, яка
спричиняє викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря повинна
здійснюватись після отримання дозволу
спеціально уповноваженого органу у
порядку, передбаченому ст. 11 Закону
України «Про охорону атмосферного
повітря». Між іншим також зауважив, що
відповідно до Методики розрахунку
розмірів відшкодування збитків,
заподіяних державі в результаті
наднормованих викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря,
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища від 10.12.2008р. № 639, збиток
розраховується тільки після отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
від стаціонарних джерел.

У судовому засіданні у якості свідка
опитано ОСОБА_3, який зазначив, що
висновки відповідача, які викладені у
спірному акті перевірки не
відповідають дійсності та є
направомірними.

Під час судового розгляду справи
опитано у якості свідка особу, що
перевіряла ТОВ «Металпласт» - ОСОБА_4,
яка не змогла повідомити суду, яке саме
обладнання у зазначеному періоді
здійснювало викиди забруднюючих
речовин, яким чином здійснювались
вимірювання цих викидів, чим
підтверджується здійснення виробничої
діяльності у перевіряємому саме цими
п'ятнадцятьма джерелами.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, свідків, дослідивши матеріали
справи, суд доходить висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог та необхідність їх задовольнити
у повному обсязі, керуючись наступним.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі направлення на перевірку
№1442/01-03 від 22.10.2013 у період з 23.10.2013 по
12.11.2013 рік Держекоінспекцією було
проведено планову перевірку щодо
додержання вимог природоохоронного
законодавства в діяльності ТОВ
«Металопласт», за результатами якої
було складено акт перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
в галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами № 1442/01-03/06-11 (а.с.
7-8).

В ході перевірки, крім іншого,
зафіксовано порушення відповідачем
вимог ст. 11 Закону України "Про охорону
атмосферного повітря", а саме: ТОВ
«Метапласт» в період з 05.11.2011 до 05.11.2012
року було допущено викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами за
відсутності відповідного дозволу (а.с. 8
зворот).

З метою усунення порушень
виявлених під час здійснення планової
перевірки, 18.11.2013 року
Держекоінспекцією було винесено
припис № 06-22-291 про усунення виявлених
порушень природоохоронного
законодавства.

На підставі вказаного акту перевірки
ДЕІ здійснено розрахунок розміру
відшкодування збитку, заподіяного
державі в результаті наднормових
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, який затверджено
заступником Головного інспектора з
охорони навколишнього природного
середовища Харківської області 14.01.2014.

Відповідно вказаного розрахунку
загальна сума збитків за наднормативні
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря заподіяних державі
ТОВ «Металпласт» в період з 01.01.2010 по
05.11.2012 складає 141027,4 грн.

Відповідно до претензії №14 від 14.01.2014
вих. №266/0125/06-11 ДЕІ пропонує ТОВ
«Металпласт» відшкодувати збиток,
нанесений державі на суму 141027,4 грн.

За матеріалами справи встановлено, що
ТОВ «Металпласт» отримано
перерозрахунок розміру відшкодування
збитку, заподіяного державі ТОВ
«Металпласт» в результаті
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря,
затверджений заступником Головного
державного інспектора з охорони
навколишнього природного середовища
Харківської області 08.02.2014 та зміни до
Претензії №14 (на копії вихідний номер
та дата не зазначені), відповідно до
яких ДЕІ вважає, що ТОВ «Металпласт»
заподіяно державі збитки у сумі 141013,37
грн.

Надаючи правову оцінку доводам
відповідача, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, що визначає
правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю), є Закон України "Про основні
засади державного нагляду контролю у
сфері господарської діяльності" від 05
квітня 2007 року №877-V.

Згідно з ст. 1 Закону N 877-V, державний
нагляд (контроль) - діяльність
уповноважених законом центральних
органів виконавчої влади, їх
територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування (далі - органи
державного нагляду (контролю)) в межах
повноважень, передбачених законом,
щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема належної якості продукції,
робіт та послуг, прийнятного рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю)
є планові та позапланові заходи, які
здійснюються шляхом проведення
перевірок, ревізій, оглядів, обстежень
та інших дій.

Згідно Положення про Державну
екологічну інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 454/2011,
Держекоінспекція України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра екології та
природних ресурсів України.

Так, частиною четвертою статті 4
зазначеного Закону визначено, що
виключно законами встановлюються
органи, уповноважені здійснювати
державний нагляд (контроль) у сфері
господарської діяльності; види
господарської діяльності, які є
предметом державного нагляду
(контролю); повноваження органів
державного нагляду (контролю) щодо
зупинення виробництва (виготовлення)
або реалізації продукції, виконання
робіт, надання послуг; вичерпний
перелік підстав для зупинення
господарської діяльності; спосіб
здійснення державного нагляду
(контролю); санкції за порушення вимог
законодавства і перелік порушень, які є
підставою для видачі органом
державного нагляду (контролю) припису,
розпорядження або іншого розпорядчого
документа.

При цьому, Наказом Міністерства
екології та природних ресурсів України
від 04 листопада 2011 року №429 затверджено
Положення про державну екологічну
інспекцію в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, пунктом 6.14 якого
визначено, що Держекоінспекція для
виконання покладених на неї завдань
має право, у тому числі, приймати
рішення про обмеження чи зупинення
(тимчасово) діяльності підприємств і
об'єктів незалежно від їх
підпорядкування та форми власності,
якщо їх експлуатація здійснюється з
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
вимог дозволів на використання
природних ресурсів, з перевищенням
нормативів гранично допустимих
викидів впливу фізичних та біологічних
факторів і лімітів скидів забруднюючих
речовин, за винятком суб'єктів
підприємницької діяльності
(інвесторів), що провадять свою
діяльність відповідно до
законодавства про угоди щодо розподілу
продукції.

У свою чергу, Законом України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" від 25 червня 1991 року
№1264-ХІІ урегульовано відносини у
галузі охорони, використання і
відтворення природних ресурсів,
забезпечення екологічної безпеки,
запобігання і ліквідації негативного
впливу господарської та іншої
діяльності на навколишнє природне
середовище, збереження природних
ресурсів, генетичного фонду живої
природи, ландшафтів та інших природних
комплексів, унікальних територій та
природних об'єктів, пов'язаних з
історико-культурною спадщиною.

Судовим розглядом, між іншим,
встановлено, що ТОВ «Металпласт»
здійснює виробничу діяльність з
виробництва плит, труб, профілів із
пластмас, будівельних виробів із
пластмас та металевих виробів,
внаслідок якої здійснюються викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря.

Правові і організаційні основи та
екологічні вимоги в галузі охорони
атмосферного повітря визначає, згідно
преамбули, Закон України "Про охорону
атмосферного повітря" від 16.10.1992р. N 2707-XII
у редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин.

Цей Закон спрямований на збереження та
відновлення природного стану
атмосферного повітря, створення
сприятливих умов для життєдіяльності,
забезпечення екологічної безпеки та
запобігання шкідливому впливу
атмосферного повітря на здоров'я людей
та навколишнє природне середовище.

Згідно ст. 10 Закону України «Про
охорону атмосферного повітря»
підприємства, установи, організації та
громадяни - суб'єкти підприємницької
діяльності, що здійснюють викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря та діяльність яких пов'язана з
впливом фізичних та біологічних
факторів на його стан, зобов'язані:
здійснювати
організаційно-господарські, технічні
та інші заходи щодо забезпечення
виконання вимог, передбачених
стандартами та нормативами
екологічної безпеки у галузі охорони
атмосферного повітря, дозволами на
викиди забруднюючих речовин тощо.

Викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами відповідно до ст. 11 Закону
України «Про охорону атмосферного
повітря» можуть здійснюватися на
підставі дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до першої групи, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони навколишнього
природного середовища, за погодженням
з центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

Статтею 5 Закону України «Про охорону
атмосферного повітря» визначені
нормативи в галузі охорони
атмосферного повітря, в тому числі і
нормативи гранично допустимих викидів
забруднюючих речовин із стаціонарних
джерел.

Порядок розроблення та затвердження
нормативів в галузі охорони
атмосферного повітря встановлюється
Міністерством України.

Дозволи на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря видаються за
умови: не перевищення протягом терміну
їх дії встановлених нормативів
екологічної безпеки; не перевищення
нормативів допустимих викидів
забруднюючих речовин стаціонарних
джерел; дотримання вимог до
технологічних процесів у частині
обмеження викидів забруднюючих
речовин.

Таким чином для отримання дозволу
потрібно не перевищувати нормативи
допустимих викидів забруднюючих
речовин із стаціонарних джерел.

Розроблення таких нормативів
регламентується «Порядком розроблення
та затвердження нормативів гранично -
допустимих викидів забруднюючих
речовин із стаціонарних джерел», який
затверджений Постановою КМУ від 28
грудня 2002 року №1780 в редакції
Постанови КМУ від 16 червня 2004 р. N 769.

Пунктом 3 Постанови та п.7 Порядку
визначено, що перелік типів
устаткування для яких розробляються
нормативи гранично допустимих викидів
забруднюючих речовин визначається
Мінприроди.

На виконання Постанови КМУ № 1780
Мінприроди розроблено перелік типів
устаткування для яких розробляються
нормативи гранично допустимих викидів.
Цей перелік затверджено наказом
Мінприроди від 16.08.2004 року № 317 (
зареєстровано в Міністерстві юстиції
06.11.2004 року № 1102/9701).

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
охорону навколишнього середовища»
використання природних ресурсів
громадянами, підприємствами,
установами та організаціями
здійснюється з додержанням
обов'язкових екологічних вимог,
зокрема, здійснення заходів щодо
запобігання псуванню, забрудненню,
виснаженню природних ресурсів,
негативному впливу на стан
навколишнього природного середовища.

Статтею 51 Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
обумовлено, що підприємства, установи й
організації, діяльність яких пов'язана
з шкідливим впливом на навколишнє
природне середовище, незалежно від
часу введення їх у дію повинні бути
обладнані спорудами, устаткуванням і
пристроями для очищення викидів і
скидів або їх знешкодження, зменшення
впливу шкідливих факторів, а також
приладами контролю за кількістю і
складом забруднюючих речовин та за
характеристиками шкідливих факторів.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 цього Закону
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися після
отримання дозволу, який видається
територіальним органом спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань екології та
природних ресурсів за погодженням із
територіальним органом спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань охорони
здоров'я.

Згідно ст.34 Закону України «Про
атмосферне повітря», шкода, завдана
порушенням законодавства про охорону
атмосферного повітря, підлягає
відшкодуванню у порядку та розмірах,
встановлених законом.

Разом з тим, висновки ДЕІ, що викладені
у акті перевірки №1442/01-03/06-11, розрахунку
розміру відшкодування збитку та його
перерахунку, заподіяного державі в
результаті наднормових викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря від 14.01.2014 не відповідають
фактичним обставинам та суперечать
чинному законодавству, у зв'язку з чим
підлягають визнанню протиправними та
скасуванню з огляду на наступне.

З приписів ч. 5, ч. 6 та ч.7 ст. 11 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища» вбачається, що
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися після
отримання дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до другої або третьої групи, обласними,
Київською, Севастопольською міськими
державними адміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення.

Викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися на
підставі дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до першої групи, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони навколишнього
природного середовища, за погодженням
з центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

До першої групи належать об'єкти, які
взяті на державний облік і мають
виробництва або технологічне
устаткування, на яких повинні
впроваджуватися екологічно безпечні
технології та методи керування. До
другої групи належать об'єкти, які
взяті на державний облік і не мають
виробництв або технологічного
устаткування, на яких повинні
впроваджуватися екологічно безпечні
технології та методи керування. До
третьої групи належать об'єкти, які не
належать до першої і другої груп.

З наданої до матеріалі справи копії
акту перевірки та розрахунків
вбачається, що вони не містять
інформації, щодо якої групи джерел
забруднення відноситься обладнання
підприємства позивача.

Крім того, виробнича діяльність, яка
здійснювалась позивачем у
перевіряємий період за допомогою
обладнання, що на думку перевіряючих є
джерелом утворення викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, а саме: екструдери типу Т-60, Т-90,
Т-45 та ЕН-160, термопластавтомати типу KUASY
175/55, DE 3132, KUASY 800/250, KUASY 630/16, KUASY 1800/400, котел
водогрійний Ariston 150, котел опалювальний
Proterm 50 PLO, котел опалювальний Proterm 40 PLO,
екструдери, подрібнювач, роторний
подрібнювач ИПР-300, піч ротаційна,
напівавтомати для зварювання на
вуглекислому газі ПДУ-202 УЗ.

Між тим, наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України №317 від 16.08.2004 затверджено
Перелік типів устаткування, для яких
розробляються нормативи
граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин із стаціонарних
джерел.

Суд зазначає, що жодне із вище
перелічених обладнань не віднесено до
вищезазначеного переліку типів
устаткування, за якими розробляються
нормативи граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин із стаціонарних
джерел.

Порядок визначення розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі в результаті наднормативних
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами суб'єктів господарювання
(юридичних і фізичних осіб)
встановлений Методикою розрахунку
розмірів відшкодування збитків, які
заподіяні державі в результаті
наднормових викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря,
затвердженою наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України № 639 від 10.12.2008
(далі-Методика №639).

Із п. 1.4 Методики №639 вбачається, що вона
поширюється на державних інспекторів
України з охорони навколишнього
природного середовища та державних
інспекторів з охорони навколишнього
природного середовища відповідних
територій (далі - державні інспектори)
при розрахунку розмірів відшкодування
збитків, які заподіяні державі в
результаті наднормативних викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, що виявлені за результатами
державного контролю за додержанням
суб'єктами господарювання вимог
природоохоронного законодавства.

Відповідно до п. 3.11 Методики № 639 час
роботи джерела в режимі
наднормативного викиду визначається з
моменту виявлення порушення до моменту
його усунення, з урахуванням фактично
відпрацьованого часу.

Порушення вимог ст.11 Закону України
«Про охорону атмосферного повітря»
було виявлено ДЕІ під час перевірки ТОВ
«Металпласт» у 2011 році (акт ДЕІ №205/07-46,
складений 21.03.2011).

Разом з цим, в порушення вказаної норми
розрахунок здійснено за період з
01.01.2010р. по 05.11.2012р., а не з 21.03.2011р..

Крім того, факт наднормативного викиду
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря встановлюється державними
інспекторами при проведенні перевірки
суб'єктів господарювання
інструментально-лабораторними
методами контролю та розрахунковими
методами (п.2.2 Методики № 639).

Відповідно до п. 2.3 Методики №639 при
визначенні наднормативних викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря інструментально-лабораторними
методами контролю використовуються
результати
інструментально-лабораторних
вимірювань лабораторій, які атестовані
на право проведення відповідних
інструментально-лабораторних
вимірювань. Дані таких вимірювань
мають бути зафіксовані в журналах
первинної облікової документації, у
робочих журналах лабораторій або у
звітах про
інструментально-лабораторні
вимірювання.

Проте, під час перевірки за основу для
проведення розрахунків було взято
довідку про роботу джерел викидів, у
якій на вимогу державного інспектора
ТОВ «Металпласт» вказано середні дані,
передбачені розділом Робочого проекту
«Оцінка впливу на навколишнє природне
середовище природне середовище».
Будь-які вимірювання не здійснювались.

Крім того, у розрахунку зазначено ряд
речовин, якими на думку відповідача
забруднюється атмосферне повітря,
внаслідок виробничої діяльності
позивача.

Разом з цим, вказаний перелік речовин
не узгоджується з протоколами
лабораторних досліджень від 31.01.2012р.,
проведених Дергачівською районною СЕС.

Відповідно до вказаних протоколів
встановлені лише наступні види
забруднюючих речовин: оксид цинку,
свинець та його неорганічні сполуки,
хлористий водень, оксид вуглецю, пил,
ПВХ.

Враховуючи викладене розрахунок
розміру шкоди, проведений ДЕІ
ґрунтується на непідтверджених даних -
припущеннях.

Таким чином, в порушення вимог ст. 7
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», твердження
посадових осіб відповідача про те, що в
процесі господарської діяльності
позивача утворюються викиди
забруднюючих речовин, не ґрунтуються
на конкретних фактах, не деталізовано і
жодним чином не підтверджується.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом також з'ясовано, що ДЕІ при
здійсненні розрахунків не взято до
уваги, що ряд обладнання, які є
джерелами викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря, придбане
та впроваджено у виробництво впродовж
2011-2012 р.р. Натомість, ДЕІ у розрахунку
зазначила, що це обладнання вже
застосовувалося з 01.01.2010 року, що не
відповідає дійсним обставинам справи.

На уточнюючі запитання суду, які
забруднюючі речовини та у якій
кількості викидаються ТОВ "Металпласт"
у атмосферне повітря, ані представник
відповідача, ані представник
прокуратури, ані свідок ОСОБА_4
відповіді не надали.

Також, представник відповідача та
свідок ОСОБА_4 не змогли пояснити, які
саме з перелічених обладнань
здійснювали викиди забруднюючих
речовин, в акті перевірки зазначені
відомості також відсутні.

Тобто, суд зазначає, що в акті перевірки
не встановлено, яке саме обладнання
створює викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря та чи мають місце
взагалі вказані викиди, їх обсяг, види,
небезпечність та інше.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 11
Закону України "Про охорону
атмосферного повітря" від 16 жовтня 1992
року N 2707-XII, для забезпечення
екологічної безпеки, створення
сприятливого середовища
життєдіяльності, запобігання
шкідливому впливу атмосферного
повітря на здоров'я людей та навколишнє
природне середовище здійснюється
регулювання викидів найбільш
поширених і небезпечних забруднюючих
речовин, перелік яких встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Перелік забруднюючих речовин
переглядається Кабінетом Міністрів
України не менше одного разу на п'ять
років за пропозицією центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, і центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я.

Вказаний перелік затверджено
Інструкцією про порядок та критерії
взяття на державний облік об'єктів, які
справляють або можуть справити
шкідливий вплив на здоров'я людей і
стан атмосферного повітря, видів та
обсягів забруднюючих речовин, що
викидаються в атмосферне повітря
(наказ Міністерства екології та
природних ресурсів України від 10
травня 2002 р. N 177).

Таким чином, судом з'ясовано, що в акті
перевірки № 1442/01-03/06-11 не встановлено,
яке саме обладнання створює викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, види, обсяги та небезпечність
таких викидів. Відтак, встановлені за
результатами перевірки порушення ТОВ
"Металпласт" норм чинного
природоохоронного законодавства є
припущеннями Держекоінспекції у
Харківській області.

Суд не приймає як належний доказ по
справі твердження представника
відповідача, що ще у 2011 році під час
перевірки Держекоінспекцією ТОВ
«Металпласт» державним інспектором
Харківської області, було складено
протокол про адміністративне
правопорушення № 000347 від 23 березня 2011
року та винесено постанову про
накладення адміністративного
стягнення № 04-27-46 від 23 березня 2011 року,
згідно якої заступника директора ТОВ
«Металопласт» ОСОБА_3 було визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст.ст.
53-1,78 ч.1, 79-1 КУпАП, та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 510,00 грн., який було
сплачено, та у протоколі заступником
директора ТОВ «Металпласт» ОСОБА_3
власноручно написано, що з протоколом
ознайомлений, а порушення будуть
усунені. Тобто, відповідач вважає, що
керівником підприємства визнані
допущені порушення.

З приводу цього суд зазначає, що
зазначені обставини взагалі не є
предметом спору по даній справі. Крім
того, з п. 3 акту перевірки №
1442/01-03/06-вбачається, що період, у який
перевіряючими зроблений висновок про
порушення підприємства позивача є: з
05.11.2011 по 05.11.2012, у той час, як акт
попередньої перевірки складено 23
березня 2011 року. Крім того, накладення
адміністративного стягнення само по
собі не може свідчити про наявність чи
відсутність порушення ТОВ
«Металпласт» діючого законодавства в
іншому перевіряємому періоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Приписами ч.1 та ч. 2 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожному гарантується право на
захист його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У зв'язку з наведеним необхідно
відзначити, що будь-яке рішення чи дії
суб'єкта владних повноважень має бути
законними та обґрунтованими,
прийнятими чи вчиненими в межах
наданих повноважень, мати під собою
конкретні об'єктивні факти, на підставі
яких його ухвалено або вчинено, а суд,
відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, перевіряє чи прийнято
такі рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надане,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою, шостою
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. Якщо особа, яка бере
участь у справі, без поважних причин не
надасть докази на пропозицію суду для
підтвердження обставин, на які вона
посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з
наявних матеріалів справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача в цій частині
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправним та скасування акту
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами ДЕІ №1442/01-03/06-11, в
частині перевірки додержання вимог
Закону України «Про охорону
атмосферного повітря» суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Акт перевірки не є рішенням
суб'єкта владних повноважень у
розумінні ст. 17 КАС України, оскільки не
зумовлює виникнення будь-яких прав і
обов'язків для осіб, робота (діяльність)
яких перевірялася, тому його висновки
не можуть бути предметом спору.
Відсутність спірних правовідносин, в
свою чергу, виключає можливість
звернення до суду, оскільки відсутнє
право, що підлягає судовому захисту.
Акт перевірки є лише носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому - оцінка акта (у тому
числі й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки) може бути надана
судом при вирішення спору щодо
оскарження рішень, прийнятих на
підставі такого акту, або у випадку
можливого використання такого акта, як
доказу вчинення правопорушення при
розгляді відповідного спору.
Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
24 вересня 2014 року по справі № 21-255а13,
яка, згідно приписів ст. 244-2 КАС України
є обов'язковою для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначені норми права,
та для всіх судів України.

Отже, позовні вимоги щодо
визнання протиправним та скасування
акту перевірки задоволенню не
підлягають.

В іншій частині позові, позовні
вимоги є законними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 128, 159,
160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Металпласт" до Державної екологічної
інспекції у Харківській області про
визнання дій протиправними та
скасування рішень - задовольнити
частково.

Скасувати розрахунок розміру
відшкодування збитку, затверджений
заступником Головного державного
інспектора з охорони навколишнього
природного середовища Харківської
області 14.01.2014 року, винесеного
відносно Товариства з обмеженою
відповідальністю «Металпласт».

Скасувати перерозрахунок розміру
відшкодування збитку, затверджений
заступником Головного державного
інспектора з охорони навколишнього
природного середовища Харківської
області 08.02.2014 року, винесеного
відносно Товариства з обмеженою
відповідальністю «Металпласт».

Скасувати Претензію Державної
екологічної інспекції у Харківській
області №14 від 14.01.2014 року, винесену
відносно Товариства з обмеженою
відповідальністю «Металпласт».

Скасувати Зміни до Претензії
Державної екологічної інспекції у
Харківській області №14 від 14.01.2014 року,
винесених відносно Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Металпласт».

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 19
травня 2014 року.

Суддя
Заічко О.В.