Справа № 2а/1017/10146/2011
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Рудик Ю.В.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Миронівського районного
суду Київської області від 21 жовтня 2011
року у справі за адміністративним
позовом Сільськогосподарського
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Карапиші» до
Карапишівської сільської ради
Миронівського району Київської
області, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору ОСОБА_2 про
скасування рішення органу місцевого
самоврядування в частині, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі
Сільськогосподарського Товариства з
обмеженою відповідальністю «Карапиші»
звернувся до Миронівського районного
суду Київської області із
адміністративним позовом до
Карапишівської сільської ради
Миронівського району Київської
області, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору ОСОБА_2, в якому
просив скасувати рішення
вісімнадцятої сесії п'ятого скликання
Карапишівської сільської ради від 8
серпня 2008 р. № 161- 18-V в частині надання
дозволу на виготовлення технічної
документації на право власності на
земельну ділянку, що знаходиться в
користуванні ОСОБА_2.

Постановою Миронівського районного
суду Київської області від 21 жовтня 2011
року адміністративний позов
задоволено.

Третя особа не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду звернулася з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні заявлених позивачем вимог.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 20
вересня 1997 року між ОСОБА_3 (Продавець)
та АТЗАТ «Карапиші» (Покупець) було
укладено договір купівлі продажу,
посвідчений в.о. державного нотаріуса
Миронівської державної нотаріальної
контори Полковниковою Т.А., за умовами
якого АТЗАТ «Карапиші» було придбано
жилий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу про державну
реєстрацію прав серії ССХ № 976136 жилий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, належить
Сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю
«Карапиші».

Згідно пунту 1 рішення вісімнадцятої
сесії пятого скликання Карапишівської
сільської ради від 8 серпня 2008 року №
161-18-V ОСОБА_2 було надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
на право власності на земельну ділянку,
площею 0,28 га для ведення особистого
селянського господарства, розташовану
за адресою: АДРЕСА_1, пунктом 6 якого
встановлено, що уточнення розміру
земельної ділянки провести технічною
документацією по приватизації
земельних ділянок.

Позивач заперечує правомірність
рішення Карапишівської сільської ради
Миронівського району Київської
області від 8 серпня 2008 року № 161-18-V, у
звязку з чим просить скасувати його з
підстав невідповідності нормам
чинного законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Україна є демократичною, правовою
державою, в якій визнається і
гарантується місцеве самоврядування,
що є правом територіальної громади
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста самостійно
вирішувати питання місцевого значення
в межах Конституції і законів України
(статті 1, 7, частина перша статті 140
Конституції України).

Територіальна громада здійснює
місцеве самоврядування в порядку,
встановленому законом, безпосередньо
або через органи місцевого
самоврядування. Сільські, селищні,
міські ради та їх виконавчі органи,
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
(частина третя статті 140, частина перша
статті 144 Конституції України). Акти
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку
(частина десята статті 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до частини першої статті 143
Конституції України територіальні
громади села, селища, міста
безпосередньо або через утворені ними
органи місцевого самоврядування
вирішують, крім передбачених в
Основному Законі України, й інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції.

Предметами відання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення. Перелік таких
питань визначено у Конституції України
та у законах України.

Згідно з пунктом 34 частини першої
статті 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", до питань
місцевого значення належить
регулювання сільськими, селищними,
міськими радами земельних відносин
відповідно до закону.

Виходячи з положень Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
(частини першої статті 10, статей 16, 17, 18,
25, 26 та інших), органи місцевого
самоврядування при вирішенні питань
місцевого значення, віднесених
Конституцією України та законами
України до їхньої компетенції, є
суб'єктами владних повноважень, які
виконують владні управлінські функції.
Як суб'єкти владних повноважень органи
місцевого самоврядування вирішують в
межах закону питання в галузі
земельних відносин.

Відповідно до пунктів "а", "б", "в", "г"
статті 12 Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є
правомірність рішення органу
місцевого самоврядування у сфері
земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 377 Цивільного
кодексу України, до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не
визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то у
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно із частиниами 1-3 статті 116
Земельного кодексу України, громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 118
Земельного кодексу України, громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.120 Земельного
кодексу України у разі набуття права
власності на жилий будинок,
будівлю або споруду, що перебувають у
власності, користуванні іншої особи,
припиняється право власності,
право користування земельною
ділянкою, на якій розташовані ці
об'єкти. До особи, яка набула право
власності на жилий будинок, будівлю
або споруду, розміщені на
земельній ділянці, що перебуває
у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

Якщо жилий будинок, будівля
або споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності
на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах
і в тому ж обсязі, що були
у попереднього землекористувача.

Тобто в усіх випадках переходу права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду право на земельну ділянку
виникає в набувача одночасно із
виникненням права на зведені на ній
об'єкти незалежно від проходження
реєстраційних процедур.

Положенням абз.3 ч.6 ст. 120, ч.3 ст.121 ЗК
України вбачається, що при відчуженні
будинку, будівлі або споруди
відбувається перехід права на земельну
ділянку відповідно до положень ч.1 ст. 120
ЗК України незалежно від того у чиїй
власності чи користуванні перебуває
земельна ділянка. Так, «формальний»
власник земельної ділянки фактично вже
втратив реальну можливість володіти,
користуватися і розпоряджатися нею -
така можливість є лише у власника
будинку, будівлі чи споруди.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно довідки Карапишівської
сільської ради Миронівського району
Київської області № 02-43-656 від 18 жовтня
2011 року, в погосподарській книзі № 8
міститься погосподарський запис № 715
за 1974-1976 роки з інформацією про те, що
земельна ділянка колгоспного двору
розміром 0,28 га по вул. Леніна (на даний
час - Дзержинського, 49) належала ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.
106). Зі змісту вказаної довідки
випливає, що на час укладення договору
купівлі продажу від 20 вересня 1997 року
вищезазначена земельна ділянка площею
0,28 га була виділена та перебувала в
постійному користуванні продавця
жилого будинку ОСОБА_3

Отже, аналізуючи вищевикладені норми
чинного законодавства, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність у
ОСОБА_2 права на отримання у власність
спірної земельної ділянки, оскільки
матеріали даної справи не містять
належних та допустимих доказів щодо
набуття нею даного права.

При цьому, як було вірно зазначено
судом першої інстанції, рішення про
надання ОСОБА_2 у користування спірної
земельної ділянки відповідачем у
визначеному законом порядку не
приймалося, що також підтверджується
наявною в справі довідкою
Карапишівської сільської ради
Миронівського району Київської
області № 02-43-655 від 18 жовтня 2011 року
(а.с. 105).

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Таким чином, апелянтом не було надано
доказів на підтвердження заявлених ним
вимог, а тому доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що постановлене у справі
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень матеріального і
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Миронівського районного
суду Київської області від 21 жовтня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю.
Ключкович

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.