Справа № 2-а-3/12
Суддя: Медвідь Н. О.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-3/12
Провадження № 2-а/369/214/14
ПОСТАНОВА

іменем України

05.05.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області у
складі:

головуючої судді
Медвідь
Н.О.

при секретарі

Ткаченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві адміністративну
справу за позовом Заступника прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області в інтересах держави в особі
Києво-Святошинської РДА, Головного
управління Держкомзему у Київській
області до Лісниківської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області, третя особа ОСОБА_4
про визнання протиправним та
скасування рішення сільської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області звернувся до суду в інтересах
Києво-Святошинської РДА, Головного
управління Держкомзему у Київській
області з даним позовом, посилаючись,
на те, що рішенням 23 сесії
Лісниківської сільської ради 5-го
скликання № 65/18 від 30.08.2008 надано дозвіл
на складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_4 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,25 га в АДРЕСА_1.

Вважає, що рішення 23 сесії
Лісниківської сільської ради 5-го
скликання № 65/18 від 30.08.2008 прийняте
всупереч вимогам чинного
законодавства та повинні бути
скасованими.

У позові заступник прокурора зазначає,
що спірна земельна ділянка входить до
складу земельної ділянки площею 9,7999 га,
яка передана до комунальної власності
територіальної громади с. Лісники за
розпорядженням голови
Києво-Святошинської РДА Пашинського
М.В. № 854 від 02.11.2006 , яким затверджено
проект землеустрою щодо припинення
права постійного користування
земельною ділянкою ДП «Боярська лісова
дослідна станція» (відокремлений
підрозділ національного аграрного
університету) та передачі її до земель
запасу (землі комунальної власності) в
межах с. Лісники Києво-Святошинського
району Київської області. На підставі
даного розпорядження припинено право
постійного користування ДП «Боярська
лісова дослідна станція» земельною
ділянкою 9,7999 га у зв'язку з
добровільною відмовою, без зміни
цільового призначення. Тобто, цільове
призначення спірної земельної ділянки,
на думку заступника прокурора, - для
ведення лісового господарства.

Вважає,, що відповідачем -
Лісниківською сільською радою
протиправно не виконано вимоги
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 10 квітня 2008 року № 610-р, яким
Мінприроди, Мінагрополітики,
Міноборони, Держкомлісгосп та
Держкомзем, до законодавчого
врегулювання питань запобігання
зловживанням у цій сфері зобов'язано
зупинити прийняття рішень про надання
згоди на вилучення ділянок, їх передачу
у власність та оренду із зміною
цільового призначення, а також
відкликати раніше надану згоду на
вилучення ділянок, їх передачу у
власність та оренду із зміною
цільового призначення у разі, коли
місцевими органами виконавчої влади чи
органами місцевого самоврядування не
прийнято відповідні рішення або коли
за результатами перевірки встановлено,
що такі рішення прийняті з порушенням
вимог законодавства.

Тому просив визнати протиправними і
скасувати рішення Лісниківської
сільської ради № 65/18 від 30.08.2008 про
надання дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_4 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,25 га в
АДРЕСА_1.

У судовому засіданні прокурор позов
підтримав.

Позивачі Києво-Святошинська РДА та
Головне управління Держкомзему у
Київської області в судове засідання
не з»явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Представник відповідача Лісникіської
сільської ради позов не визнала,
просила відмовити в його задоволенні,
зазначаючи, що рішення Лісниківської
сільської ради прийнято в межах закону,
а прокурор не довів правомірності
своїх вимог.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явилася, про день, час та місце
розгляду справи повідомлена, причини
неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши осіб, які приймають
участь у розгляді справи,дослідивши
матеріали справи, в позові відмовляє з
наступних підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням
голови Києво-Святошинської РДА
Пашинського М.В. № 854 від 02.11.2006
затверджено проект землеустрою щодо
припинення права постійного
користування земельною ділянкою ДП
«Боярська лісова дослідна станція»
(відокремлений підрозділ
національного аграрного університету)
загальною площею 9,7999 та передачі її до
земель запасу (землі комунальної
власності) в межах с. Лісники
Києво-Святошинського району Київської
області.

Спірна земельна ділянка входить до
складу земельної ділянки загальною
площею 9,7999 га, переданої в землі запасу
(землі комунальної власності) в межах с.
Лісники згідно розпорядження голови
Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11.2006
р.

На даний час розпорядження голови
Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11.2006
є чинним.

Рішенням 23 сесії Лісниківської
сільської ради 5-го скликання № 65/18 від
30.08.2008 надано дозвіл на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність ОСОБА_4
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,25 га в
АДРЕСА_1.

Листом від 20 жовтня 2006 року вих. № 01-4/1014
Київське обласне управління лісового
господарства надало згоду на передачу
земельної ділянки 9,8 га від Боярської
ЛДС до земель запасу.Вчена рада
Національного аграрного університету
України погодила передачу земельної
ділянки 9,7999 га до земель запасу
Лісниківської сільської ради «для
потреб територіальної громади», що
підтверджується витягом з протоколу №
8 засідання вченої ради Національного
аграрного університету від 05.04.2006 р.

28.10.2005 складено Акт технічного
обслідування лісових площ за участю
директора ДП «Боярська лісова дослідна
станція» та сільського голови с.
Лісники, передбачених до відведення зі
складу земель ВП НАУ «Боярська лісова
дослідна станція» Хотівського
лісництва Києво-Святошинського району
Київської області до земель запасу
Лісниківської сільської ради з
визначенням втрат лісогосподарського
виробництва у розмірі 684 317,2 грн., на
підставі якого ВП НАУ «Боярська лісова
дослідна станція» складено рахунок №
1349 від 25.04.2006 на суму 684 317,2 грн.

Платіжним дорученням № 2 від 05.05.2006 ТОВ
«Аванте» сплачено втрати
лісогосподарського виробництва на
суму 684 317,2 грн. на користь постійного
землекористувача - ВП НАУ «Боярська
лісова дослідна станція».

Відповідачем Лісниківською сільською
радою на 22 сесії 5 скликання 26.07.2008
прийнято рішення № 61/1 про використання
під житлову забудову земельну ділянку
загальною площею 9,7999 га, яка
знаходиться в комунальній власності
територіальної громади с. Лісники на
підставі розпорядження голови
Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11.2006 ;
про уповноваження сільського голови на
внесення відповідного коригування до
містобудівної документації. Вказане
рішення Відповідача № 61/1 від 26.07.2008 є
чинним, ніким не оскарженим.

Враховуючи зміст заявлених вимог, суд
приходить до висновку про необхідність
їх аналізу з огляду на наступні правові
норми і практику Верховного суду
України та Європейського суду.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позовні вимоги заступника прокурора
направлені на усунення порушень права
державної власності на землю в особі
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 84 Земельного
кодексу України у державній власності
перебувають усі землі, крім земель
комунальної та приватної власності.
Право державної власності набувається
і реалізується державою в особі
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів АРК, обласних, Київської та
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, державних
органів приватизації відповідно до
закону.

Положеннями ст. 393 Цивільного кодексу
України передбачено, що правовий акт
органу державної влади, Автономної
республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним і скасовується.
Аналогічна правова норма закріплена
статтею 155 Земельного кодексу України.

Проте, спірна земельна ділянка входить
до складу земель загальною площею 9,8 га,
які передано в землі запасу (землі
комунальної власності) в межах с.
Лісники Києво-Святошинського району
Київської області згідно з
розпорядженням голови
Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11.2006 .

Таким чином, спірна земельна ділянка на
час прийняття рішення відповідачем
перебувала у комунальній, а не
державній власності.

Доказів на підтвердження порушень цим
рішенням відповідача прав та інтересів
держави в особі позивачів
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації та Головного
управління Держкомзему у Київської
області заступником прокурора не
надано.

Відповідач - Лісниківська сільська
рада під час прийняття оскаржуваного
рішення (30.08.2008) керувалася чинним
розпорядженням Києво-Святошинської
РДА № 854 від 02.11.2006 , за яким земельна
ділянка площею 9,7999 га, до складу якої
входить й спірна ділянка, передається в
землі запасу с. Лісники без жодної
вказівки про встановлення її цільового
призначення, в тому числі, - без
вказівки про встановлення
лісогосподарського призначення.

Відповідно до ст. 5 Лісового кодексу ( в
редакції, яка діяла на час прийняття
спірних рішень) до земель
лісогосподарського призначення
належать лісові землі, на яких
розташовані лісові ділянки, та
нелісові землі, зайняті
сільськогосподарськими угіддями,
водами й болотами, спорудами,
комунікаціями, малопродуктивними
землями тощо, які надані в
установленому порядку та
використовуються для потреб лісового
господарства. Аналогічна норма
передбачена ч.1 ст. 55 Земельного кодексу
у відповідній редакції.

Таким чином, вкриті лісовою
рослинністю землі не мають автоматично
вважатися землями лісогосподарського
призначення за відсутністю
відповідного рішення про встановлення
цільового призначення.

Поняття «землі лісогосподарського
призначення» та «землі, вкриті лісом»
не є тотожними в силу положень ч. 3 ст.1
Лісового кодексу України, згідно яким
«усі ліси на території України,
незалежно від того, на землях яких
категорій за основним цільовим
призначенням вони зростають, та
незалежно від права власності на них,
становлять лісовий фонд України…».

Матеріали справи не містять
документів, які б свідчили про те, що
Лісниківська сільська рада повинна
була використовувати спірну земельну
ділянку виключно в лісогосподарських
цілях.

Як зазначено вище, 05.05.2006 , до передачі
земельної ділянки 9,7999 га до земель
запасу с. Лісники, було сплачено втрати
лісогосподарського виробництва для
можливості подальшого використання
цієї ділянки.

Відповідно до ст. 207 ЗК України в
редакції, що діяла на дату прийняття
Розпорядження Києво-Святошинською
райдержадміністрацією та спірних
рішень, відшкодуванню на користь
землевласників чи землекористувачів
підлягають втрати, пов'язані із
вилученням (викупом)
сільськогосподарських, лісових земель
для подальшого використання їх для
потреб, не пов'язаних з
сільськогосподарським та
лісогосподарським виробництвом.

Таким чином, рішення Лісниківської
сільської ради від 30 серпня 2008
стосується процедури безоплатної
передачі земельної ділянки у власність
фізичної особи, а не зміни цільового
призначення, як зазначає заступник
прокурора.

Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 610-р не має застосовуватися
до спірних правовідносин, оскільки на
час прийняття спірного рішення
Лісниківською сільською радою,
місцевим органом виконавчої влади -
Києво-Святошинською районною
державною адміністрацією 02 листопада
2006 року вже прийнято відповідне
рішення, а саме - Розпорядження РДА про
передачу земельної ділянки 9,8 га до
земель запасу та в комунальну
власність територіальної громади с.
Лісники.

Разом з тим, виходячи із суб'єктного
складу зазначених у розпорядженні №
610-р виконавців, перелік яких є
конкретним та виключним, очевидно, що
вимоги розпорядження направлено на
виконання органами державної
виконавчої влади.

Більш того, зазначеним розпорядженням
Кабінету Міністрів України
встановлюється також конкретний та
виключний перелік дій, які повинні
виконувати саме ці визначені органи
державної виконавчої влади, а саме:
зупинити прийняття рішень про надання
згоди та відкликати раніше надану
згоду на вилучення ділянок, їх передачу
у власність та оренду зі зміною
цільового призначення.

Слід зазначити, що надання або відмова
у наданні такої згоди відповідними
державними органами відбувається на
етапі погодження проекту відведення
земельної ділянки, який є наступним
етапом після прийняття рішення органом
місцевого самоврядування про надання
згоди на розробку проекту землеустрою,
як це передбачено ч. ч. 7,9 ст. 118
Земельного кодексу України.

За таких обставин та відповідно до ч.7
ст.118 Земельного кодексу України,
очевидно, що рішення органу місцевого
самоврядування про надання згоди на
розробку проекту землеустрою не
потребує попереднього погодження з
державними органами, визначеними
розпорядженням Кабінету Міністрів
України № 610-р.

Розпорядження як різновид обов'язкових
для виконання актів КМ України згідно з
ч.3 ст.52 згаданого Закону видається «з
організаційно-розпорядчих та інших
поточних питань».

Таким чином, на відміну від постанов КМ
України, які є нормативними актами,
обов'язковими для невизначеного кола
осіб, розпорядження не є нормативним
актом, стосується визначеного й
обмеженого кола осіб та діє в обмежений
термін.

Підтвердженням цього є сам зміст
розпорядження Кабінету Міністрів
України № 610-р, яким визначений
конкретний перелік виконавців;
визначений конкретний перелік дій, які
повинні зробити виконавці; визначений
термін дії - «до законодавчого
врегулювання питань запобігання
зловживання у цій сфері».

Положеннями статті 41 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України»
(редакція від 16.05.2008 р.), яка регулює
відносини Кабінету Міністрів України з
органами місцевого самоврядування, не
передбачена можливість видання
імперативних актів, які б стосувалися
діяльності органів самоврядування.

Лише ч.5 ст.41 згаданого Закону
передбачає, що К,М. України відповідно
до Конституції та законів України
забезпечує здійснення контролю за
виконанням органами місцевого
самоврядування наданих їм повноважень
органів виконавчої влади.

Тобто, Кабінет Міністрів України
забезпечує здійснення контролю за
виконанням повноважень органами
місцевого самоврядування, але виключно
лише тих повноважень, які їм
надані/передані органами виконавчої
влади.

Тотожні положення закріплено ч. 2 ст.11
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (в редакції
04.06.2008 р.), за якими виконавчі органи
сільських, селищних, міських, районних
у містах рад є підконтрольними і
підзвітними відповідним радам, а з
питань здійснення делегованих їм
повноважень органів виконавчої влади -
також підконтрольними відповідним
органам виконавчої влади.

Такі вимоги кореспондуються з вимогами
ст. 143 Конституції України, згідно яким
органи місцевого самоврядування з
питань здійснення ними повноважень
органів виконавчої влади
підконтрольні відповідним органам
виконавчої влади.

Повноваження Лісниківської сільської
ради як органа місцевого
самоврядування щодо можливості
прийняття спірного рішення про надання
згоди на розробку проекту землеустрою
не є делегованими, наданими або
переданими органами виконавчої влади,
а є повноваженням, яке встановлено ч. 7
ст.118 Земельного кодексу України ( в
редакції від 04.06.2008 р.), та за яким
сільська, селищна, міська рада
розглядає заяву про передачу земельної
ділянки і в разі згоди на передачу
земельної ділянки у власність надає
дозвіл на розробку проекту її
відведення.

Пунктом 30 частини 1 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» встановлено, що до виключної
компетенції сільських рад віднесено
прийняття рішень щодо відчуження
відповідно до закону комунального
майна

Правомірність прийняття спірного
рішення підтверджується також
положеннями ч.1 ст. 13 Конституції
України, за якими земля є об'єктом права
власності Українського народу, від
імені якого права власника здійснюють
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування в межах,
визначених Конституцією; положеннями
ч.1 ст. 142 Конституції України, за якими
матеріальною і фінансовою основою
місцевого самоврядування є рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, земля, природні
ресурси, що є у власності
територіальних громад сіл; положеннями
ч.1 ст.143 Конституції України, за якими
територіальні громади села, селища,
міста безпосередньо або через утворені
ними органи місцевого самоврядування
управляють майном, що є в комунальній
власності.

Спірне рішення було прийнято
відповідачем згідно поданої заяви
ОСОБА_4

Статтею 3 Конституції України
закріплено, що права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Згідно зі ст. 81 ЗК України 2001 року
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки, зокрема,
на підставі безоплатної передачі із
земель державної або комунальної
власності.

У відповідності до ст. 116 ЗК України 2001
року громадяни набувають право
власності на земельні ділянки із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону. Набуття права
на землю громадянами здійснюється,
зокрема, шляхом передачі земельних
ділянок у власність. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться також у разі
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

Стаття 118 ЗК України 2001 року встановлює
порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами.

Положеннями статті 121 ЗК України 2001
року встановлено, що громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) у селах - не
більше 0,25 гектара.

Згідно ч.1 ст. 9 Конституції України
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року
ратифіковано Конвенцію про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Перший протокол та протоколи №2, 4, 7, 11
до Конвенції.

Відповідно до правової позиції
Європейського суду, зокрема, у справі
„Стретч проти Сполученого
Королівства" (рішення від 24 червня 2003
року), вказується, що самі по собі
допущені органами публічної влади
порушення не можуть бути безумовною
підставою для визнання їх рішень
недійсними, якщо вони не допущені
внаслідок винної, протиправної
поведінки самої фізичної особи.

Відповідно до спірного рішення
Лісниківської сільської ради третя
особа ОСОБА_4 набула право на розробку
проекту земелеустрою на підставі
спірного рішення органу публічної
влади - органу місцевого
самоврядування в особі відповідача
Лісниківської сільської ради,
добросовісно усвідомлюючи та
покладаючись на те, що Лісниківська
сільська рада діє на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, має
необхідний та достатній обсяг
цивільної правоздатності та цивільної
дієздатності. Будь-яких порушень з боку
третьої особи ОСОБА_4 судом не
встановлено та прокурором не
оспорюється.

Таким чином, передбачена нормами ЗК
України 2001 року процедура отримання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо безоплатної передачі
третій особі ОСОБА_4 спірної земельної
ділянки була дотримана з боку самої
третьої особи ОСОБА_4, підтверджень про
те, що ОСОБА_4 вчинила незаконних дій
щодо отримання спірного рішення суду
не надано.

Відповідно до ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

У випадках, встановлених законом, до
суду можуть звертатися органи та особи,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Аналізуючи вище перелічені правові
норми і практику Верховного суду
України та Європейського суду з
урахуванням наданих суду письмових
доказів, суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки в
судовому засіданні не доведено факту
наявності порушення прав та законних
інтересів позивачів, не доведено
факту протиправної поведінки
відповідача, третьої особи та
причинний зв'язок з можливим
порушенням прав та законних інтересів
позивачів, про що зазначено вище.

Натомість, відповідачем -
Лісниківською сільською радою
доведено обставини, на які посилався
його представник в обґрунтування
правомірності прийняття спірного
рішення та відсутності підстав для
задоволення позовних вимог, та надано
суду відповідні письмові докази.

Відповідно до ч. 1 ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням передбачених
ст.2 КАС України завдань
адміністративного судочинства, суд
дійшов висновку про необхідність
відмови у позові в повному обсязі.

Враховуючи наведене та на підставі ст.
ст. 3,9, 13, 142, 143 Конституції України, ст.
ст. 55, 81, 116, 118, 121, 155, 207 ЗК України, п.12
Перехідних положень Земельного
кодексу України, ст. 1,5 Лісового кодексу
України, ст. 393 ЦК України, ст. 1
Протоколу № 1 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
керуючись ст.ст.2,6,11,71,158-163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові Заступника прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області в інтересах держави в особі
Києво-Святошинської РДА, Головного
управління Держкомзему у Київській
області до Лісниківської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області, третя особа ОСОБА_4
про визнання протиправним та
скасування рішення сільської ради,
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Києво-Святошинський районний суд
Київської області в 10-денний строк з
дня проголошення.

Суддя: