Справа № 806/1049/13-а
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 р.
м. Житомир

справа № 806/1049/13-a

категорія 6.2.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Горовенко А.В.,

за участю секретаря судового засідання
Стралківської К.П.,

за участю:

представника позивача - Житомирської
обласної державної адміністрації -
Луцюк В.П. (за довіреністю від 06.07.2012 р.);

представника позивача - Державної
інспекції сільського господарства в
Житомирській області - Рябушка С.О. (за
довіреністю від 06.02.2013 р.);

прокурора Житомирської міжрайонної
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері -
Ільченка П.Л. (посвідчення №?020353);

представник відповідача - не з'явився;

представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 (за довіреністю за реєстровим
№499 від 22.04.2013 р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду за адресою:
10014, місто Житомир, вул. Мала
Бердичівська, 23, адміністративну
справу за позовом Житомирського
міжрайонного природоохоронного
прокурора в інтересах держави в особі
Житомирської обласної державної
адміністрації та Державної інспекції
сільського господарства в
Житомирській області до
Радомишльської районної державної
адміністрації Житомирської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача ОСОБА_4, про визнання
протиправним та скасування
розпорядження №101 від 26.03.2010 р.,-

встановив:

У січні 2012 року Житомирський
міжрайонний природоохоронний прокурор
звернувся до Житомирського окружного
адміністративного суду в інтересах
держави в особі Житомирської обласної
державної адміністрації та Державної
інспекції сільського господарства в
Житомирській області (яка є
правонаступником Головного управління
Держкомзему у Житомирській області) з
позовом до Радомишльської районної
державної адміністрації Житомирської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача ОСОБА_4, в якому (з
урахуванням уточнення позовних вимог)
просить визнати протиправним та
скасувати розпорядження голови
Радомишльської районної державної
адміністрації Житомирської області
"Про продаж земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
за межами населених пунктів на
території Кримоцької сільської ради
громадянину України ОСОБА_4" №101 від
26.03.2010 р.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що відповідачем прийняте
оскаржуване розпорядження №101 від
26.03.2010 р. про продаж земельної ділянки
рекреаційного призначення загальною
площею 0,175 га, що розташована за межами
населеного пункту на території
Кримоцької сільської ради
Радомишльського району Житомирської
області, не дивлячись на те, що
розпорядження землями рекреаційного
призначення за межами населених
пунктів належить до компетенції
обласної державної адміністрації.
Вказав, що дане розпорядження прийняте
відповідачем з перевищенням своїх
повноважень, а відтак воно підлягає
визнанню протиправним та скасуванню.
Також посилається на порушення
відповідачем ст.122 та ч.1 ст.134
Земельного кодексу України.

Прокурор та представники позивачів в
судовому засіданні позов підтримали,
просили його задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Причин неявки суду не
повідомив, заяв про відкладення
розгляду справи не надсилав.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача ОСОБА_4,
проти позову заперечував, просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
за безпідставністю.

Заслухавши пояснення прокурора,
представників сторін та представника
третьої особи, дослідивши матеріали
справи, вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 березня 2010 року
головою Радомишльської районної
державної адміністрації винесено
розпорядження №101 "Про продаж
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення за
межами населених пунктів на території
Кримоцької сільської ради громадянину
України ОСОБА_4"(т.1, а.с.6-7).

Помічником Житомирського міжрайонного
природоохоронного прокурора
Чуріним С.В. проведено перевірку за
зверненням голови Житомирської
обласної державної адміністрації
Рижука С.М. від 16 травня 2011 року №3221/33/2-11
з приводу законності надання в
користування земельних ділянок на
території Кримоцької сільської ради
Радомишльського району та складено
довідку про її результати від 03.06.2011 р.
(т.1, а.с.8-10).

У довідці від 03.06.2011 р. Житомирський
міжрайонний природоохоронний прокурор
зробив висновок про те, що передача
Радомишльською районною державною
адміністрацією земельних ділянок в
користування, а в подальшому у
власність ОСОБА_4, здійснена з
перевищенням наданих законом
повноважень голови
райдержадміністрації й спірне
розпорядження не відповідає вимогам
закону, тому звернувся до суду з даним
позовом.

Судом встановлено, що розпорядженням
голови Радомишльської районної
державної адміністрації №74 від 21
березня 2006 року надано дозвіл
громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_9 на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки із зміною цільового
призначення площею 1,1га з земель запасу
лісового фонду Кримоцької сільської
ради Радомишльського району
Житомирської області в землі
рекреаційного призначення (т.1 а.с.92).

Розпорядженням голови Радомишльської
районної державної адміністрації №236
від 23 серпня 2006 року затверджено проект
землеустрою щодо відведення у
власність громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_4, ОСОБА_9 земельних ділянок, в
тому числі у власність: 0,3532 га (в рівних
частках по 0,0883 га) для дачного
будівництва, земельної ділянки площею
0,0468 га (рівних частках по 0,0117 га) у
спільну власність для дачного
будівництва та відведення в оренду
земельних ділянок площею 0,7000 га (в
рівних частках по 0,1750 га) для
рекреаційного використання із земель
запасу Кримоцької сільської ради
Радомишльського району Житомирської
області.

26 березня 2010 року головою
Радомишльської районної державної
адміністрації прийнято розпорядження
№101 про продаж земельної ділянки
громадянину ОСОБА_4 площею 0,1750 га, що
знаходиться за межами населених
пунктів на території Кримоцької
сільської ради Радомишльського району
Житомирської області для
рекреаційного використання (т.1 а.с.6-7).

На підставі вказаного розпорядження
28.03.2010 р. між Державою Україна,
представником якої є Радомишльська
районна державна адміністрація
Житомирської області та ОСОБА_4
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки розміром 0,1750 га за
адресою: АДРЕСА_1. Вказаний договір
підписаний сторонами та
зареєстрований в реєстрі за №232 (т.3
а.с.45-46, 47).

Суд зазначає, що земельні відносини
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом України, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 13, 14 Конституції
України земля є об'єктом права
власності Українського народу, є
основним національним багатством і
перебуває під особливою охороною
держави. Надання земельної ділянки з
порушенням вимог чинного
законодавства суперечить інтересам
держави.

Згідно зі ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Статтею 8 Земельного кодексу України (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що до
повноважень обласних рад у галузі
земельних відносин на території
області належить: а) розпорядження
землями, що знаходяться у спільній
власності територіальних громад; в)
забезпечення реалізації державної
політики в галузі використання та
охорони земель; г) погодження
загальнодержавних програм
використання та охорони земель, участь
у їх реалізації на відповідній
території; ґ) затвердження та участь у
реалізації регіональних програм
використання земель, підвищення
родючості ґрунтів, охорони земель; д)
координація діяльності місцевих
органів земельних ресурсів; е)
організація землеустрою; є) внесення до
Верховної Ради України пропозицій щодо
встановлення та зміни меж районів,
міст; ж) встановлення та зміна меж сіл,
селищ; з) вирішення земельних спорів; и)
вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Відповідно до положень ст. 10 Земельного
кодексу України до повноважень
районних рад у галузі земельних
відносин на території району належить:
розпорядження землями на праві
спільної власності відповідних
територіальних громад; координація
діяльності місцевих органів земельних
ресурсів; забезпечення реалізації
державної політики в галузі охорони та
використання земель; організація
землеустрою та затвердження
землевпорядних проектів; внесення до
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, обласних рад пропозицій щодо
встановлення і зміни меж районів, міст;
вирішення земельних спорів;
встановлення та зміна меж сіл, селищ,
які входять до складу відповідного
району; вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Згідно з статтею 80 Земельного кодексу
України, суб'єктами права власності на
землю є: громадяни та юридичні особи -
на землі приватної власності;
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, - на
землі комунальної власності; держава,
яка реалізує це право через відповідні
органи державної влади, - на землі
державної власності.

Частиною 1 статті 84 Земельного кодексу
України визначено, що у державній
власності перебувають усі землі
України, крім земель комунальної та
приватної власності.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Під час розгляду справи, представником
третьої особи був наданий витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності. З вказаного реєстру
вбачається, що ОСОБА_4 є власником
земельної ділянки розміром 0,1750 га за
адресою: АДРЕСА_1. Підставою виникнення
права власності є договір
купівлі-продажу №232 від 28.03.2010 р. (т.3
а.с.69).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", державна реєстрація прав
проводиться на підставі договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом.

У зв'язку з наведеним суд приходить до
висновку, що в даному випадку належним
документом, який посвідчує право
власності є витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності.

Суд зазначає, що в разі скасування
оскаржуваного розпорядження ОСОБА_4
буде позбавлений права власності на
вказану земельну ділянку.

Проте, відповідно до ст. 1 Першого
протоколу Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, який
набув чинності 11 вересня 1997 року, кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

У статті 140 Земельного кодексу України
наведений вичерпний перелік
припинення права власності земельною
ділянкою, жодна з яких не відноситься
до даного спору.

Статтею 143 Земельного кодексу України
визначено, що примусове припинення
прав на земельну ділянку здійснюється
у судовому порядку у разі: а)
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням; б) неусунення
допущених порушень законодавства
(забруднення земель радіоактивними і
хімічними речовинами, відходами,
стічними водами, забруднення земель
бактеріально-паразитичними і
карантинно-шкідливими організмами,
засмічення земель забороненими
рослинами, пошкодження і знищення
родючого шару ґрунту, об'єктів
інженерної інфраструктури
меліоративних систем, порушення
встановленого режиму використання
земель, що особливо охороняються, а
також використання земель способами,
які завдають шкоди здоров'ю населення)
в строки, встановлені вказівками
(приписами) центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері здійснення державного
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі; в) конфіскації земельної
ділянки; г) примусового відчуження
земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності; ґ) примусового звернення
стягнень на земельну ділянку по
зобов'язаннях власника цієї земельної
ділянки; д) невідчуження земельної
ділянки іноземними особами та особами
без громадянства у встановлений строк
у випадках, визначених цим Кодексом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
спірне розпорядження
райдержадміністрації є таким, що
вичерпало свою дію, оскільки, як
встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_4 набув права власності, яке у
подальшому зареєстровано у
відповідності до чинного
законодавства. Адміністративний акт,
який вичерпав свою дію, не може бути
скасований чи змінений, а захист прав
особи може здійснюватись лише в
напрямку подолання негативних
наслідків, що виникли внаслідок
прийняття такого адміністративного
акта.

Аналогічна правова позиція викладена в
рішенні Конституційного Суду України
від 16.04.2009 р. у справі №1-9/2009 за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування), в якому
Конституційний Суд України постановив,
що ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені після їх виконання.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС) суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Суд зазначає, що Європейський суд з
прав людини в рішенні "Стретч проти
Об'єднаного Королівства
Великобританії і Північної Ірландії"
від 24 червня 2003 року вказав про те, що є
неприпустимим визнання недійсним
договору, відповідно до якого покупець
отримав майно від держави, та подальше
позбавлення його цього майна на
підставі того, що державний орган
порушив закон. Європейський суд з прав
людини дотримується такого погляду, що
дії органу влади можуть бути розцінені
як такі, що перешкоджають законним
очікуванням заявника згідно із
договором та позбавляють його частково
тих міркувань на підставі, яких було
укладено договір.

Отже, третя особа ОСОБА_4, не може
відповідати за помилку державного
органу при винесенні оспорюваного
розпорядження на підставі перевищення
повноважень відповідачем, і інший
державний орган не може вимагати
повернення в попередній стан,
посилаючись на те, що саме до його
повноважень відноситься винесення
таки рішень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Слід також зазначити, що згідно з п.п. 1, 9
ч. 3 статті 2 КАС у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 136 КАС передбачено, що
судове рішення у зв'язку з визнанням
адміністративного позову ухвалюється
за правилами, встановленими статті 112
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Згідно з вимогами ст. 112 КАС, зокрема, у
разі повного визнання відповідачем
адміністративного позову і прийняття
його судом приймається постанова суду
про задоволення адміністративного
позову. Суд не приймає визнання
адміністративного позову і продовжує
розгляд адміністративної справи, якщо
ці дії відповідача суперечать закону
чи порушують чиї-небудь права, свободи
або інтереси.

В даному випадку суд не приймає
визнання адміністративного позову
відповідачем, оскільки задоволення
позову призведе до позбавлення права
власності третьої особи ОСОБА_4 на
земельну ділянку, суд вважає, що спірне
розпорядження райдержадміністрації є
таким, що вичерпало свою дію і є
неприпустимим визнання недійсним
розпорядження з підстав того, що не той
державний орган його видав, який мав на
це повноваження. Доказів того, що
третьою особою були вчинені
неправомірні дії при прийнятті цього
розпорядження суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України судові витрати з відповідача
не підлягають стягненню.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 23, 94, 158, 159, 160, 161,
162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, Житомирський
окружний адміністративний суд, -

постановив:

У задоволенні позову Житомирського
міжрайонного природоохоронного
прокурора в інтересах держави в особі
Житомирської обласної державної
адміністрації та Державної інспекції
сільського господарства в
Житомирській області до
Радомишльської районної державної
адміністрації Житомирської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача ОСОБА_4, про визнання
протиправним та скасування
розпорядження №101 від 26.03.2010 р., -
відмовити.

Вступну та резолютивну частини
постанови виготовлено у нарадчій
кімнаті і проголошено 18 лютого 2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Житомирський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

В разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
А.В. Горовенко