Справа № 820/1540/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 р.Справа № 820/1540/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківського державного
авіаційного Орденів Жовтневої
Революції та Трудового Червоного
Прапору виробничого підприємства на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014р. по
справі № 820/1540/14

за позовом Харківського державного
авіаційного Орденів Жовтневої
Революції та Трудового Червоного
Прапору виробничого підприємства

до Основ'янської об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Харківське державне
авіаційне Орденів Жовтневої Революції
та Трудового Червоного Прапору
виробниче підприємство, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просив суд
скасувати вимогу про сплату боргу від
07.11.2013р. за № Ю-19.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014 року
у задоволенні адміністративного
позову Харківського державного
авіаційного Орденів Жовтневої
Революції та Трудового Червоного
Прапору виробничого підприємства -
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів ст. 9 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", що призвело до
неправильного вирішення справи,
зазначивши при цьому, що страхувальник
позбавлений правової можливості
проводити сплату єдиного внеску до
моменту здійснення виплати заробітної
плати (доходу).

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 07.11.2013р. відповідачем -
Основ'янською ОДПІ м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, винесено вимогу про сплату
боргу (недоїмки) № Ю-19 з єдиного внесу
на загальну суму 191544,15 грн.

Не погоджуючись із прийнятою вимогою №
Ю-19 від 07.11.2013р. позивач звернувся до
суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач,
приймаючи оскаржувану вимогу від 07.11.2013
року № Ю-19 діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, визначений
Конституцією та законами України, а
тому позовні вимоги позивача є
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Між тим, статтею 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень
Закону України від 04.07.2013 року "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи" Пенсійний
фонд України протягом десяти днів з дня
набрання чинності цим Законом передає
центральному органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
реєстр страхувальників станом на дату
набрання чинності цим Законом.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
формує новий реєстр страхувальників на
підставі даних, отриманих із
Пенсійного фонду України, відомостей,
отриманих із Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, а також
інформаційного фонду єдиного банку
даних про платників податків -
юридичних осіб та Державного реєстру
фізичних осіб - платників податків.

Згідно п. 41.1. ст. 41 Податкового Кодексу
України (далі - ПК України)
контролюючими органами є органи
доходів і зборів - центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
в частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізує
державну податкову, державну митну
політику, забезпечує формування та
реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.

Пунктом 41.2. ст. 41 ПК України визначено,
що органами стягнення є виключно
контролюючі органи, уповноважені
здійснювати заходи щодо забезпечення
погашення податкового боргу та
недоїмки зі сплати єдиного внеску у
межах повноважень, а також державні
виконавці у межах своїх повноважень.

У відповідності до вищевказаних змін
законодавства, з 01.10.2013 року реалізацію
державної політики з адміністрування
єдиного внеску здійснюють
територіальні органи Міндоходів
України.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначені
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Пунктом 10 зазначеної норми Закону
визначено, що страхувальники -
роботодавці та інші особи, які
відповідно до цього Закону зобов'язані
сплачувати єдиний внесок.

Згідно абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є роботодавці -
підприємства, установи та організації,
інші юридичні особи, утворені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Тобто, позивач, в розумінні зазначених
норм Закону, є страхувальником та на
нього покладений обов'язок
нараховувати та сплачувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Статтею 6 Закону України "Про збір та
обік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено, що
платник єдиного внеску, зокрема,
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; подавати
звітність до органу доходів і зборів за
основним місцем обліку платника
єдиного внеску у строки, порядку та за
формою, встановленими центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону №2464-VI,
платники єдиного внеску, крім
платників, зазначених у пунктах 4 і 5
частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця.

Відповідно до абз.2 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI,
при цьому платники, зазначені у пункті 1
частини першої статті 4 цього Закону,
під час кожної виплати заробітної
плати (доходу, грошового забезпечення),
на суми якої (якого) нараховується
єдиний внесок, одночасно з видачею
зазначених сум зобов'язані сплачувати
нарахований на ці виплати єдиний
внесок у розмірі, встановленому для
таких платників (авансові платежі).
Винятком є випадки, якщо внесок,
нарахований на ці виплати, вже
сплачений у строки, встановлені
абзацом першим цієї частини, або за
результатами звірення платника з
органом доходів і зборів за платником
визнана переплата єдиного внеску, сума
якої перевищує суму внеску, що підлягає
сплаті, або дорівнює їй. Кошти
перераховуються одночасно з
отриманням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплату доходу, грошового
забезпечення), у тому числі в
безготівковій чи натуральній формі.
При цьому фактичним отриманням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплату доходу, грошового
забезпечення) вважається отримання
відповідних сум готівкою, зарахування
на рахунок одержувача, перерахування
за дорученням одержувача на будь-які
цілі, отримання товарів (послуг) або
будь-яких інших матеріальних цінностей
у рахунок зазначених виплат, фактичне
здійснення з таких виплат відрахувань
згідно із законодавством або
виконавчими документами чи будь-яких
інших відрахувань.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 цього ж Закону
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. Платник єдиного
внеску зобов'язаний протягом десяти
календарних днів з дня надходження
вимоги про сплату недоїмки сплатити
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею. У разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки платник
єдиного внеску узгоджує її з органом
доходів і зборів шляхом оскарження
вимоги про сплату єдиного внеску в
адміністративному або судовому
порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 1 цього ж Закону
недоїмка - сума єдиного внеску,
своєчасно не нарахована та/або не
сплачена у строки, встановлені цим
Законом, обчислена органом доходів і
зборів у випадках, передбачених цим
Законом.

Відповідно до п. 6.3. розд. VІ Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затвердженого наказом Міндоходів
України № 455 від 09.09.2013 року органи
доходів і зборів надсилають платникам
вимогу про сплату недоїмки в таких
випадках: якщо дані документальних
перевірок результатів діяльності
платника про суми доходу (прибутку)
фізичних осіб-підприємців чи осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
свідчать про донарахування сум єдиного
внеску органами доходів і зборів у
повідомленнях-розрахунках, де
визначено суми єдиного внеску, які
підлягають доплаті; якщо платник має на
кінець календарного місяця недоїмку зі
сплати єдиного внеску; якщо платник має
на кінець календарного місяця борги зі
сплати фінансових санкцій.

Відповідно до п. 6.4. розд. VІ цієї ж
Інструкції вимога про сплату боргу
формується на підставі актів
документальних перевірок, звітів
платника про нарахування єдиного
внеску та облікових даних з карток
особових рахунків платників за формою
згідно з додатком 4 до цієї Інструкції
(для платника - юридичної особи) або за
формою згідно з додатком 5 до цієї
Інструкції (для платника - фізичної
особи).

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що станом на 07.11.2014
року у картці особового рахунку
платника - позивача (1128506) рахується
заборгованість зі сплати єдиного
внеску в сумі 191 544 грн. 15 коп. ( а.с. 24-25).

Посилаючись на абз. 2 ч.8 ст.9 Закону
№2464-VI, представник позивача посилався
на невиплату заробітної плати, та
пов'язану з цим відсутність у
останнього обов'язку зі сплати єдиного
внеску.

Колегія суддів не приймає до уваги
вказані доводи, оскільки позивачем ані
до суду першої інстанції, ані до суду
апеляційної інстанції не надано
належних та допустимих доказів, які
підтверджували б факт невиплати
заробітної плати (доходу). Доказів
сплати суми заборгованості, матеріали
справи також не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивач, в порушення вимог ч.1 ст. 71 КАС
України, не довів законність та
обґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Натомість відповідач, заперечуючи
проти позову, відповідно до приписів ч.2
ст. 71 КАС України, надав беззаперечні
докази на підтвердження правомірності
прийнятого рішення, що є предметом
оскарження позивачем, що
кореспондується з приписами ч. 2 ст. 19
Конституції України.

З огляду на встановлені у справі
обставини, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог Харківського
державного авіаційного Орденів
Жовтневої Революції та Трудового
Червоного Прапору виробничого
підприємства та скасування вимоги
Основ"янської ОДПІ про сплату боргу від
07.11.2013р. за № Ю-19.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
20.02.2014 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги позивача колегією
суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського
державного авіаційного Орденів
Жовтневої Революції та Трудового
Червоного Прапору виробничого
підприємства залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014р. по
справі № 820/1540/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.