Справа № 826/1829/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2014 року № 826/1829/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Аблова Є.В., судді
Амельохіна В.В., судді Федорчука А.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
Управління Північно-Кримського каналу
до Державної реєстраційної служби
України, Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахно А.М.
про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної реєстраційної служби
України, Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахно А.М.
про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги тим, що оскаржуване
рішення не відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки реєстрація
права власності на земельну ділянку
мала відбутися одночасно з реєстрацією
права постійного користування
земельною ділянкою, що призвело до
порушення прав та інтересів позивача.

В позовній заяві позивач просить суд:
визнати рішення №6411081 від 04.10.2013 р.
Державної реєстраційної служби
України протиправним; зобов'язати
Державну реєстраційну службу
здійснити реєстрацію похідного права
від права власності земельної ділянки,
кадастровий номер :01:005:0116.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав до суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності.

Представник Державної реєстраційної
служби України в судове засідання не
з'явився, про місце, дату та час
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Державний реєстратор Державної
реєстраційної служби України Дахно А.М.
в судовому засіданні проти позову
заперечував.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене та неприбуття в
судове засідання представника
Державної реєстраційної служби
України, суд ухвалив розглядати справу
у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи,
суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що Рішенням
Армянської міської ради від 28.12.2012 року
№256 Управлінню Північно-Кримського
каналу передано в постійне
користування земельні ділянки
загальною площею 43,2242 га, що
розташовані на території м. Армянськ, в
тому числі земельну ділянку площею 2,0420
га кадастровий номер :01:005:0116.
Цільове призначення земельної ділянки
згідно КВЕД - 10.04 - «для експлуатації та
догляду за гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами».

26.09.2013 р. позивач звернувся до
Реєстраційної служби Армянського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим з заявою
про державну реєстрацію речових прав
№3148824, надавши наступні документи:
довідку ЄДРПОУ АБ 501174, видану відділом
статистики в Новій Каховці 07.07.12 р.,;
свідоцтво про державну реєстрацію
юридичної особи серія АОО №469154 від
10.08.2004 р.; виписку з ЄДРПОУ серія ААВ
№685812 від 12.06.12 р.; положення про
Управління Північно-Кримського каналу
зі змінами від 18.12.2006 р.; витяг з
Державного земельного кадастру від
24.09.13р.; виписка з рішення Армянської
міської ради від 28.12.12 р. №256; виписка з
рішення Армянської міської ради №527
від 16.03.2006 р.

За результатом розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень від 26.09.2013 року №3148824 та
документів, поданих для державної
реєстрації прав до реєстраційної
служби Армянського міського
управління юстиції АР Крим, державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дахно А.М., відповідно до вимог
статті 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», п. 13 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року №703, п. 5 Порядку
взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб,
затвердженого наказом Міністерством
юстиції України 02.04.2013 року №607/5
прийняте рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 04.10.2013 року №6411081.

Рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
прийнято з підстав того, що документи,
подані для державної реєстрації прав
документи та заява про державну
реєстрацію речових прав, похідних від
права власності подано за відсутності
державної реєстрації права власності.

Умови та порядок здійснення реєстрації
прав на нерухоме майно встановлені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на майно та їх
обмежень " від 01.07.2004 р. №IV та Порядком
КМ України, від 22.06.2011 року № 703 "Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" (чинний на момент
виникнення правовідносин)
(далі-Порядок №703).

У відповідності до ст. 4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Відповідно до ч. ч.1, 3, 5 ст.41 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», рішення органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування про передачу земельних
ділянок у власність або користування
(постійне користування, оренда,
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут) приймається без
здійснення державної реєстрації права
держави чи територіальної громади на
такі земельні ділянки, крім випадків,
коли право власності на земельні
ділянки державної або комунальної
власності вже зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Державна реєстрація права держави чи
територіальної громади на земельні
ділянки, які сформовані із земель
державної чи комунальної власності,
здійснюється після затвердження в
порядку, встановленому Земельним
кодексом України, документації із
землеустрою, за якою здійснено таке
формування, одночасно із державною
реєстрацією похідного речового права
на такі земельні ділянки (постійне
користування, оренда, користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут), крім випадків,
коли рішенням відповідного органу про
затвердження документації із
землеустрою передбачено здійснення
державної реєстрації переходу права
власності на земельні ділянки.

При наданні у постійне користування
земельних ділянок державної чи
комунальної власності, право держави
чи територіальної громади на які не
зареєстровано відповідно до цього
Закону, державна реєстрація права
власності здійснюється одночасно з
державною реєстрацією права
постійного користування такими
земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" у разі
здійснення державної реєстрації
речових прав на земельні ділянки,
похідних від права власності, за
відсутності державної реєстрації
права власності держави чи
територіальної громади на зазначені
земельні ділянки, відповідний орган
виконавчої влади чи орган місцевого
самоврядування зобов'язаний одночасно
подати до органу державної реєстрації
прав чи державному кадастровому
реєстратору відповідну заяву про
державну реєстрацію права власності чи
територіальної громади на вказані
земельні ділянки. Рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у користування (постійне
користування, оренда, користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут) вважається
заявою про здійснення державної
реєстрації права власності держави чи
територіальної громади на зазначену
земельну ділянку.

Законом України від 14.05.2013 № 233 "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
державної реєстрації речових прав на
земельні ділянки державної та
комунальної власності у зв'язку з їх
розмежуванням" визначаються
особливості державної реєстрації
речових прав на земельні ділянки
державної та комунальної власності.

Так, державна реєстрація права держави
чи територіальної громади на земельні
ділянки, які сформовані із земель
державної чи комунальної власності,
здійснюється після затвердження в
порядку, встановленому Земельним
кодексом України, документації із
землеустрою, за якою здійснено таке
формування, одночасно із державною
реєстрацією похідного речового права
на такі земельні ділянки (постійне
користування, оренда, емфітевзис,
суперфіцій, сервітут), крім випадків,
коли рішенням відповідного органу про
затвердження документації із
землеустрою передбачено здійснення
державної реєстрації переходу права
власності на земельні ділянки.

При наданні у постійне користування
земельних ділянок державної чи
комунальної власності, право держави
чи територіальної громади на які не
зареєстровано відповідно до цього
Закону, державна реєстрація права
власності здійснюється одночасно з
державною реєстрацією права
постійного користування такими
земельними ділянками. У разі
здійснення державної реєстрації
речових прав на земельні ділянки,
похідних від права власності, за
відсутності державної реєстрації
права власності держави чи
територіальної громади на зазначені
земельні ділянки, відповідний орган
виконавчої влади чи орган місцевого
самоврядування зобов'язаний одночасно
подати до органу державної реєстрації
прав чи державному кадастровому
реєстратору відповідну заяву про
державну реєстрацію права власності
держави чи територіальної громади на
зазначені земельні ділянки. Рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у користування
(постійне користування, оренда,
емфітевзис, суперфіцій, сервітут)
вважається заявою про здійснення
державної реєстрації права власності
держави чи територіальної громади на
зазначену земельну ділянку.

Державна реєстрація права власності
держави чи територіальної громади на
земельну ділянку одночасно з державною
реєстрацією речового права на неї
проводиться на підставі рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у користування, до якого
додаються: витяг з Державного
земельного кадастру (п. 5 розділу ІІ
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності"), документ, за
яким виникає речове право на земельну
ділянку,

Рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про
передачу земельної ділянки у
користування разом з іншими
зазначеними документами подається
правонабувачем (користувачем,
орендарем), який є уповноваженою особою
власника земельної ділянки відповідно
до Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" одночасно із
заявою про державну реєстрацію
речового права, що є похідним від права
власності.

Відповідно до листа від 06.08.2013 року
№2952/05-15-13 Укрдержреєстра програмне
забезпечення Державного реєстру прав,
розроблене відповідно до вимог
законодавства у сфері державної
реєстрації прав, передбачає внесення
відомостей, пов'язаних з проведенням
державної реєстрації прав, до бази
даних про реєстрацію заяв і запитів,
які використовуються державним
реєстратором речових прав на нерухоме
майно при проведенні державної
реєстрації прав.

За таких умов до бази даних про
реєстрацію заяв і запитів вносяться
відомості про суб'єкта права власності
на підставі даних, що містяться у
рішенні органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про
передачу земельної ділянки у
користування, зокрема найменування
юридичної особи та її податковий номер,
та відомості про суб'єкта іншого
речового права - на підставі даних
поданої ним заяви.

Також, листом №2952/05-15-13 роз'яснено, що з
метою дотримання вимог законодавства
щодо черговості надходження заяв
державний реєстратор в базі даних про
реєстрацію заяв і запитів проводить
спочатку реєстрацію заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, яким є
відповідне рішення органу виконавчої
влади чи органу місцевого
самоврядування, а потім - заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обмежень (щодо іншого речового права).
Державним реєстратором зазначені
заяви розглядаються одночасно та за
результатами їх розгляду приймаються
рішення щодо державної реєстрації прав
по кожній з заяв.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме картки прийому заяви №6257677
позивачем до реєстраційного органу
подано, зокрема, витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку серія ВН-013 від 24.09.2013 року,
виданий Міськрайонним управлінням
держземагентства у м. Армянську,
Красноперекопську та
Красноперекопському районі АР Крим та
виписки з рішення Армянської міської
ради від 28.12.2012 року №256, яким
Управлінню Північно-Кримського каналу
передано в постійне користування
земельні ділянки загальною площею 43,2242
га, що розташовані на території м.
Армянськ, в тому числі земельну ділянку
площею 2,0420 га кадастровий номер
:01:005:0116.

Дане рішення у відповідності до
вищенаведених вимог чинного
законодавства є заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень та є
підставою для державної реєстрації
права власності держави чи
територіальної громади на земельну
ділянку.

Матеріалами справи підтверджується, що
державний реєстратор відмовив
позивачу в державній реєстрації
речового права на земельну ділянку,
похідного від права власності, з
підстав відсутності державної
реєстрації права власності держави чи
територіальної громади на зазначену
земельну ділянку, що є неправомірними
діями з боку державного реєстратора,
оскільки чинне законодавство покладає
на останнього обов'язок щодо
реєстрації рішення про передачу в
постійне користування земельної
ділянки в якості заяви про державну
реєстрацію права власності держави чи
територіальної громади на зазначену
земельну ділянку, що передує
реєстрації заяви про державну
реєстрацію прав та їх обмежень (щодо
іншого речового права) з метою
забезпечення черговості надходження
заяв.

Зважаючи, що державний реєстратор
покладений на нього обов'язок щодо
реєстрації рішення про передачу в
постійне користування земельної
ділянки в якості заяви про державну
реєстрацію права власності держави чи
територіальної громади на зазначену
земельну ділянку не виконав, наслідком
чого стала відсутність державної
реєстрації права власності держави,
суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині визнання рішення №6411081 від
04.10.2013 р. державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України протиправним та наявність
підстав для їх задоволення.

Щодо позовної вимоги позивача про
зобов'язання здійснити реєстрацію
похідного права власності земельної
ділянки кадастровий номер :01:005:0116,
суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про Державну
реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 року № 401/2011 (далі -
Положення), Укрдержреєстр є головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сфері, зокрема
державної реєстрації юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Статтею 7 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», визначено, що
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців: бере
участь у формуванні та забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державної реєстрації юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців; здійснює
державний нагляд за дотриманням
законодавства у сфері державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців;узагальнює практику
застосування нормативно-правових
актів з питань державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців і розробляє проекти
нормативно-правових актів у цій
сфері;забезпечує формування та ведення
Єдиного державного
реєстру;організовує навчальну
підготовка та підвищення кваліфікації
державних реєстраторів:забезпечує
замовлення, постачання, облік та
звітність щодо витрачання бланків
свідоцтв про державну реєстрацію та
бланків виписок з Єдиного державного
реєстру;видає спеціалізований
друкований засіб масової
інформації;забезпечує державні органи
інформацією з Єдиного державного
реєстру в порядку, встановленому
Міністерством юстиції
України;здійснює методологічне та
інформаційне забезпечення діяльності
державних реєстраторів.

Викладене свідчить про те, що
Укрдержреєстр, як центральний орган
виконавчої влади, не наділений
повноваженнями щодо проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

Пунктом 7 Положення закріплено, що
Укрдержреєстр здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
структурні підрозділи головних
управлінь юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, в областях, містах
Києві та Севастополі, а також районних,
районних у містах, міських (міст
обласного значення), міськрайонних,
міжрайонних управлінь юстиції, що
забезпечують реалізацію повноважень
Укрдержреєстру. Наказом Міністерства
юстиції України від 02.02.2012 року № 198/5
закріплено перелік реєстраційних
служб територіальних органів юстиції.

З 01.07.2013 р. функції з державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців передані від
виконавчих комітетів міських рад міст
обласного значення, районних, районних
у містах Києві та Севастополі
державних адміністрацій до
підрозділів територіальних органів
Міністерства юстиції України, через
які здійснюється реалізація
повноважень центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державної реєстрації юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р.
на 316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Суд також звертає увагу на положення
Постанови Вищого адміністративного
суду України від 21.10.2010 р. № П-278/10, якою
встановлено, що з огляду на положення
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо компетенції
адміністративного суду, останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Отже, адміністративний суд, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, критеріям, не втручається та
не може втручатися у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за названими
критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного
судочинства України свідчить про те, що
завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, оскільки ключовим його
завданням є здійснення правосуддя.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
що визначені законом, адміністративний
орган має можливість самостійно (на
власний розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення. Суд є
правозастосовуючим органом, тобто, не
створюючи нових правових норм, не
підміняючи собою органи виконавчої та
законодавчої влади, на підставі закону
у встановленому процесуальним законом
порядку вирішує справи.

Виходячи з викладеного, у суду відсутні
повноваження щодо зобов'язання
Державної реєстраційної служби
України здійснити реєстрацію
похідного права від права власності
земельної ділянки, кадастровий номер
:01:005:0116.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 162
Кодексу адміністративного судочинства
України суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Враховуючи, що під час розгляду даної
справи судом встановлено
протиправність рішення державного
реєстратора Державної реєстраційної
служби щодо відмови у державній
реєстрації речових прав на земельну
ділянку, похідних від права власності,
прийнятого за наслідками розгляду
заяви про державну реєстрацію речових
прав №3148824, суд для належного захисту
прав позивача вважає за необхідне
зобов'язати Державну реєстраційну
службу України повторно розглянути
подану позивачем заяву про державну
реєстрацію речових прав №3148824.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
такими, що підлягають частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Управління
Північно-Кримського каналу
задовольнити частково.

Визнати рішення №6411081 від 04.10.2013 р.
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахно А.М.
протиправним.

Зобов'язати Державну реєстраційну
службу України повторно розглянути
заяву №3148824 Управління
Північно-Кримського каналу про
державну реєстрацію речових прав.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Головуючий суддя
Аблов Є.В.

Суддя
Амельохін
В.В.

Суддя
Федорчук
А.Б.