Справа № 808/9052/13-а
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року 17:17Справа №
808/9052/13-а м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі
судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря
судового засідання Заболотньої Н.Ю. та
представників

позивача: ОСОБА_1

відповідача 1: Проценко Ю.В.

відповідача 2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3

до Запорізької
Митниці Міндоходів

Головного управління
державної казначейської служби
України у Запорізькій області

про скасування рішення та
стягнення з бюджету надмірно сплачених
грошових коштів,

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

27 листопада 2013 року Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач або
ФОП ОСОБА_3.) звернувся до Запорізького
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Запорізької митниці
Міндоходів (далі - відповідач 1 або
Запорізька митниця) та до Головного
управління державної казначейської
служби України у Запорізькій області
(далі - відповідач 2) в якій просить суд
(відповідно до заяви про збільшення
позовних вимог):

- скасувати рішення Запорізької
митниці про корегування митної
вартості №112050000/2013/000616/2 від 27.07.2013,
№112050000/2013/000840/2 від 16.10.2013, №112050000/000991/2
від 05.12.2013 та №112050000/2013/000992/2 від 05.12.2013

- стягнути з державного бюджету
України на користь ФОП ОСОБА_3 надмірно
сплачений за митними деклараціями
№112050000/2013/000616/2 від 27.07.2013, №112050000/2013/000840/2
від 16.10.2013, №112050000/2013/032956 від 05.12.2013,
№112050000/2013/032955 від 05.12.2013 податок на
додану вартість на загальну суму 240861,06
грн.

В обґрунтування позову посилається на
те, що відмова у прийнятті заявленої
митної вартості не була обґрунтована у
відповідності до вимог ч. 6 ст. 54 МК
України. Вказує, що 23.07.2013, 15.10.2013 та
02.12.2013 до митного посту
«Запоріжжя-Центральний» позивачем
були подані для митного оформлення
митні декларації на товар - виноград
сушений без кісточок, митна вартість
якого була визначена за ціною
господарської операції. Проте, митний
орган дійшов висновку, що документи,
які надані до митного оформлення
товару не містять всіх даних
відповідно до обраного декларантом
методу визначення митної вартості та
містять розбіжності, які, як вважає
підприємець, не мають практичного
значення, оскільки стосуються
формальних недоліків документів.
Зазначає, що посилання в якості
розбіжностей на нічим не підтверджене
припущення про різні умови поставок,
про обов'язок надати документи, які не є
обов'язковими при митному оформленні
тощо, по-перше, не має вплив на
обрахунок числового значення
складових митної вартості, який
підтверджений усіма іншими
документами в сукупності; по-друге, є
перевищенням службових повноважень,
по-третє, прямо заборонено в силу
приписів ст. 62 Конституції України.
Вказує, що підставою для виникнення
сумнівів у правильності заявленої
декларантом митної вартості в рішеннях
зазначена наявна у митного органу
інформації щодо митної вартості
подібних товарів на рівні 1,91 та 2,29
дол.США/кг, разом з тим, така підстава
для відмови в митному оформлені
відсутня серед переліку виключних
підстав, передбачених ч. 6 ст. 54 МК
України. Стверджує, що в межах строку
дії гарантійних зобов'язань,
відповідно до ч. 8 ст. 55 МК України
підприємцем були надані всі додаткові
документи та відомості, які
підтверджують правильність числового
визначення митної вартості
декларантом за першим методом (за ціною
угоди). Тому, підприємець вважає, що
відмовляючи у застосуванні митної
вартості, заявленої декларантом,
відповідач діяв всупереч
законодавству України з питань митної
справи, застосовуючи формальний
підхід, без аналізу поданих документів.
В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення надмірно сплачених грошових
зобов'язань з ПДВ позивач посилається
на положення п.п. 14.1.115 ст. 14, п. 43.5 ст. 43 та
п. 206.1 ст. 206 ПК України і зазначає, що
правовим наслідком скасування спірних
рішень про коригування митної вартості
товару є повернення позивачу різниці
між сумою митних платежів (ПДВ),
визначеної декларантом та сумою митних
платежів, яка визначена митним органом
у рішеннях.

Ухвалою суду від 29 листопада 2013 року
було відкрито провадження по
зазначеній справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду на 18 грудня
2013 року.

Провадження у справі зупинялось до 30
січня 2014 року та до 25 лютого 2014 року.

Представник позивача, в судових
засіданнях, підтримав вимоги з підстав
викладених вище, просить позов
задовольнити.

Відповідач 1 позов не визнав, у
письмових запереченнях від 29.01.2014 вих.
№ 84/08-01-10-05 зазначив, що при перевірці
правильності визначення митної
вартості товару, згідно вимог ст. 53 МК
України, митниця дійшла висновку, що
документи, які надані до митного
оформлення товару не містять всіх
даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності. З
огляду на це, декларанту була
пред'явлена письмова вимога щодо
необхідності подання додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів. Вказує, що оскільки
документи не були подані в повному
обсязі, митну вартість товару, що
імпортуються, визначено із
застосуванням резервного методу,
згідно наявної у органу доходів і
зборів інформації, з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами й положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 59 МК України
використана наявна в органу Міндоходів
і зборів інформація щодо раніше
визнаних органами митниці митних
вартостей. Щодо стягнення грошових
коштів Запорізька митниця, з
посиланням на постанову Верховного
Суду України від 17.12.2013, зазначає, що
питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відноситься до
виключної компетенції митних органів.
Тому, суд, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надміру сплачену з такої суми вартість
ПДВ, фактично визначаючи при цьому
інший метод обчислення митної
вартості. Натомість зазначає, що
підстав для повернення грошових коштів
не має, оскільки Запорізька митниця не
відмовляла підприємцю в поверненні
грошових коштів. На підставі
викладеного, просить у задоволенні
позову відмовити повністю.

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні підтримав заперечення.
Просить у задоволенні позову відмовити
повністю.

Відповідач 2 представника в судове
засідання не направив. 17.12.2013 до суду
надійшли письмові пояснення (вх. № 49641),
в яких Головне управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області просить
розглянути справу за відсутності
уповноваженого представника та
врахувати при розгляді справи надані
пояснення. Зокрема, відповідач 2 в
поясненнях звертає увагу суду на те, що
порядок повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету митних
платежів, затверджений спільним
наказом Державної митної служби
України та Державного казначейства
України від 20.07.2007 № 611/147 передбачає, що
повернення митних платежів з бюджету
здійснюється органами Державної
казначейської служби України на
підставі висновку митного органу.
Оскільки відповідний висновок щодо
повернення ФОП ОСОБА_3 надмірно
сплаченого податку на додану вартість
на адресу Головного управління
Державної казначейської служби
України у Запорізькій області не
надходив, то і підстави для
перерахування коштів відсутні. Також
зазначає, що позивач звертається з
вимогою щодо повернення з державного
бюджету платежів, при цьому до позовної
заяви не додано жодного доказу на
підтвердження зарахування коштів до
Державного бюджету.

У судовому засіданні 03.03.2014 на підставі
ст.160 КАС України судом проголошено
вступну та резолютивну частину
постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено з матеріалів справи та
наданих сторонами пояснень.

1) 20.05.2013 між ФОП ОСОБА_3 (покупець) та
компанією SHRI SHRINIWAS TRADERS, Індія
(продавець) укладено контракт № 37,
відповідно до якого продавець
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти та оплатити товар: виноград
сушений без кісточок. Умова поставки
товару - CIF, Одесса (Інкотермс 2010).

На виконання зазначеного контракту
сторони уклали Специфікацію № 1 від
20.05.2013, якою визначили поставку
винограду сушеного без кісточок ,
несортовий

некалібрувальний в кількості 36 мт., за
ціною 1400 дол.США/мт.;

жовтий в кількості 1 мт., за ціною 1575
дол.США/мт.;

чорний в кількості 1 мт., за ціною 2100
дол.США/мт.

23.07.2013 до митного посту
«Запоріжжя-Центральний» ФОП ОСОБА_3
була подана для оформлення митна
декларація № 112050000/2013/019094 на товар -
виноград сушений без кісточок, митна
вартість якого визначена позивачем за
ціною контракту.

На підтвердження обґрунтованості
заявленої у декларації митної вартості
товару позивачем подано митному
органу: зовнішньоекономічний контракт
№ 37 від 20.05.2013; специфікація № 1 від
20.05.2013; рахунок-фактура (інвойс) 131 від
11.06.2013 та 132 від 11.06.2013; коносамент
ZIMUBOM0068585 від 18.06.2013; пакувальний лист 131
від 11.06.2013; пакувальний лист 132 від
11.06.2013; платіжне доручення № 35 від
05.06.2013; платіжне доручення № 44 від
16.07.2013; СMR 153966 від 19.06.2013; сертифікат
походження NUT-465 від 19.05.2013; сертифікат
якості 650201/48448 від 19.05.2013 та інш.

При перевірці правильності визначення
митної вартості товару, Запорізька
митниця дійшла висновку, що документи,
які надані для оформлення товару не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару та
містять розбіжності: пп. 6.2 п.6 контракту
№37 від 20.05.2013 передбачено, що місце
фактичної передачі товару
визначається в специфікаціях до
товару, але в специфікації №1 від 20.05.2013
дана інформація відсутня; до митного
оформлення не надано всі документи
передбачені п.2 специфікації №1 від
20.05.2013; до митного оформлення не надано
документи передбачені п.4 ч.2 ст.53 МК
України, хоча вони і заявлені в графі 44,
що вказує на сплату рахунку.

У відповідності до ст. 53 МК України,
23.07.2013 декларанту була пред'явлена
письмова вимога щодо необхідності
подання додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів,
а саме: виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти, прас-листи виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновку про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

24.07.2013 декларантом додатково надані
відповідні пояснення, а саме,
роз'яснено, що умови поставки,
передбачені контрактом №37 від 20.05.2013 та
специфікацією №1 від 20.05.2013 - СІF Одеса.
Місце передачі товару визначається
відповідно до міжнародних термінів
Інкотермс 2010, про що є посилання в п.1
специфікації №1 від 20.05.2013. Таким чином,
п. 6.2 Контракту №37 від 20.05.2013
виконується, розбіжності у вказаних
документах відсутні.

Також, на виконання запиту надано
додаткові документи:

- платіжні доручення в іноземній
валюті №№35, 44 від 05.06.2013 та від 16.07.2013.
Оплата була здійснена відповідно до п. 2
Специфікації №1 від 20.05.2013;

- бухгалтерську виписку по
взаєморозрахункам з продавцем товару з
посиланням на контракт № 37 від 20.05.2013 та
специфікацію № 1 від 20.05.2013 до нього, із
зазначенням вартості за тону
продукції, яка підтверджує факт оплати
за поставлений товар та містить
реквізити, необхідні для ідентифікації
ввезеного товару;

- прайс лист продавця товару,
датований травнем 2013 року;

- копії митних декларацій країни
відправлення №5908534 від 12.06.2013, №5908560 від
12.06.2013;

- звіт про незалежну експертну
оцінку № 152 від 19.07.2013.

27 липня 2013 року, з посиланням на частину
третю статті 256 МК України Запорізькою
митницею прийнято рішення про відмову
в митному оформленні товарів позивача
та видано рішення про корегування
митної вартості №112050000/2013/000616/2 за 6-м
методом митної оцінки із розрахунку 1.91
дол. США за кг. Джерелом такого
корегування митний орган визначив
митну декларацію №500060001/2013/017164 від
30.04.2013.

В Рішенні про корегування митної
вартості було зазначено, що заявлена
декларантом митна вартість товару не
може бути визнана, оскільки виявлено,
що заявлені неповні відомості про
митну вартість товарів, у
відповідності до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МК
України.

Додатково в рішенні про коригування
митної вартості №112050000/2013/000616/2 від
27.07.2013 зазначено, що митним органом було
проаналізовано додаткові документи та
виявлено, що дані документи вже
подавалися до митного оформлення. В
зв'язку з цим, заявлена декларантом
митна вартість товару не може бути
визнана, оскільки, виявлено, що
документи, які надані до митного
оформлення товару (зазначені у другій
частині статті 53 Митного кодексу
України) не містять всіх даних
відповідно до обраного декларантом
методу визначення митної вартості,
подані не в повному обсязі та містять
розбіжності.

У зв'язку з незгодою з визначеною
відповідачем митною вартістю товару
позивач, на підставі ч. 7 ст. 55 МК
України, виходячи з вартості,
визначеною митницею, 27.07.2013 випускає
товар у вільний обіг за митною
декларацією № 112050000/2013/019523.

2) 26 липня 2013 року між ФОП ОСОБА_3
(Покупець) та компанією Sanjay Udyog. Індія
(Продавець) укладено контракт №38,
відповідно до якого Продавець
зобов'язувався поставити, а Покупець
прийняти та оплатити товар: виноград
сушений без кісточок. Умова поставки
товару - CIF, Одеса (Інкотермс 2010).

На виконання зазначеного контракту
сторони уклали Специфікацію №1 від 02
серпня 2013 року, якою визначили поставку
виноград сушений без кісточок,
безсортовий, некалібрований, врожай 2013
p.: в кількості 72 мт. за ціною 1343.75
дол.США/мт.

15 жовтня 2013 року до митного посту
«Запоріжжя-Центральний» ФОП ОСОБА_3, за
допомогою ТОВ «Компанія
«Донбасзовнішсервіс» була подана для
митного оформлення митна декларація на
товар - виноград сушений без кісточок,
МД був присвоєний №112050000/2013/027155.

Митна вартість вказаного вище товару
визначена позивачем за ціною
господарської операції (за ціною
угоди), вчиненої у відповідності до
вимог зовнішньоекономічного контракту
від 26.07.2013 року № 38.

На підтвердження обґрунтованості
заявленої у декларації митної вартості
товарів позивачем подано митному
органу: зовнішньоекономічний контракт
26.07.2013 року № 38; специфікація №1 від
02.08.2013; рахунок-фактура (інвойс) SU/545/13-14
від 02.09.2013; CMR 153973 від 09.10.2013; CMR 153988 від
09.10.2013; коносамент ZIMUBOM6011620 від 12.09.2013;
пакувальний лист б/н від 02.09.2013;
платіжне доручення №51 від 13.08.2013;
платіжне доручення №63 від 26.09.2013;
сертифікат походження 07002 віл 10.09.2013;
сертифікат якості NBC/JB/13-14/001518 від 13.09.2013
та інш.

15 жовтня 2013 року (ідентифікатор
повідомлення f02403b2-e9d4-46af-aala- 950d93b44782) до
МД № 112050000/2013/027155) посадовою особою
Запорізької митниці, з посиланням на
вимоги статті 53 МК України, у позивача
витребувані додаткові документи.
Вказана вимога обґрунтована тим, що
митний орган дійшов висновку, що
документи, які надані до митного
оформлення товару містять розбіжності:
1) у платіжному дорученні №63 від 26.09.2013
вказано інвойс, за яким відбувається
оплата №SU/545/73-14 від 02.09.2013, а в
платіжному дорученні №51 від 13.08.2013
інвойс, за яким відбувається оплата
відсутній, що не дає змоги впевнитись,
що даний платіжний документ стосується
оцінюваного товару; 2) в сертифікаті про
походження товару №07002 від 10.09.2013
адреса продавця (в частині «Maharashira-
425003») відрізняється від адреси
продавця в інших документах, що
підтверджують митну вартість товару.

У зв'язку з чим, декларанту була
пред'явлена вимога від 15.10.2013 щодо
додаткового надання документів для
підтвердження митної вартості товарів,
а саме: виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти, прайс-листи виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

16 жовтня 2013 року на запит митного
органу були надані додаткові документи
на підтвердження заявленої митної
вартості, і відповідні пояснення, а
саме:

- копія митної декларації країни
відправлення №7274793 від 02.09.2013;

- бухгалтерську виписку по
взаєморозрахункам з продавцем товару
б/н від 07.10.2013;

- прайс лист виробника товару, б/н
датований 05.08.2013 року;

- звіт про незалежну експертну
оцінку № 249 від 16.10.2013;

- калькуляція б/н від 02.08.2013.

16 жовтня 2013 року Запорізька митниця
приймає рішення про відмову в митному
оформленні товарів позивача та видає
рішення про корегування митної
вартості №112050000/2013/000840/2, за 6-м методом
митної оцінки, із розрахунку 2.29 дол. США
за кг. Джерелом такого корегування
митний орган визначив митну декларацію
№100270000/2013/279356 від 02.10.2013.

В Рішенні про корегування митної
вартості було зазначено, що заявлена
декларантом митна вартість товару не
може бути визнана, оскільки виявлено,
що заявлені неповні відомості про
митну вартість товарів, у
відповідності до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МК
України.

Додатково в рішенні про коригування
митної вартості №112050000/2013/000616/2 від
27.07.2013 зазначено, що під час розгляду
додатково наданих документів було
встановлено: декларація країни
відправлення містить інформацію щодо
витрат на страхування, для
підтвердження чого документи надані не
були, також в декларації країни
відправлення зазначені умови поставки
FOB, а дана поставка здійснюється на
умовах CIF. Інформація наведена в Звіті
№249 підтверджується додатками, в яких
не відображено часовий інтервал
аналізу цін на товар, а інтервал
зазначений в діаграмі не охоплює дату
специфікації до контракту, якою було
встановлено ціну на товар. Декларант
відмовився від надання додаткових
документів в повному обсязі згідно
частини 3 статті 53 МК України що
підтверджують митну вартість, а саме:
виписку з бухгалтерської документації,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У зв'язку з незгодою з визначеною
відповідачем митною вартістю товару
позивач, на підставі ч. 7 ст. 55 МК
України, виходячи з вартості,
визначеною митницею, 16.10.2013 випускає
товар у вільний обіг за митною
декларацією № 112050000/2013/019523.

3) 19 вересня 2013 року між ФОП ОСОБА_3
(Покупець) та компанією Apoorva Himatial Shah
Індія (Продавець) укладено контракт №42,
відповідно до якого Продавець
зобов'язувався поставити, а Покупець
прийняти та оплатити товар: виноград
сушений без кісточок. Умова поставки
товару - CIF, Одеса (Інкотермс 2010).

02.12.2013 ФОП ОСОБА_3 (декларант ФОП ОСОБА_3 -
ОСОБА_4.) було заявлено МД №112050000/2013/032602
на товар «Виноград сушений без
кісточок. Врожай 2013р. Виробник - NHC FOODS
LIMITED, Індія», вага - 36000 кг.

При перевірці правильності визначення
митної вартості товару, згідно вимог
ст.53 МК України орган Міністерства
доходів і зборів дійшов висновку, що
документи, які надані до митного
оформлення товару (зазначені у другій
частині статті 53 Митного кодексу
України) не містять всіх даних
відповідно до обраного декларантом
методу визначення митної вартості та
містять наступні розбіжності: у
рахунку, наданому до митного
оформлення від 17.10.2013 № 317/183/13-14
зазначені наступні банківські
реквізити відправника товару «ING VYSYA BANK
TRADE FINANCE UNIT. (FOREX) MIDC CENTRAL ROAD, ANDHERІ (E) Branch
MUMBAІ - 400 093», натомість у контракті
зазначено «ING Vysya Bank Ltd., Mumbai, India»; у
рахунку не вказано розрахунковий
рахунок банка постачальника товару.

02.12.13 з посиланням на ст.53 МК України,
декларанту була пред'явлена письмова
вимога щодо необхідності надання
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів,
а саме: каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини; інші
документи для підтвердження митної
вартості за бажанням декларанта.

05.12.2013 декларантом додатково надано
наступні документи:

- прас - лист продавця товару б/н
датований вереснем 2013 року;

- копію митної декларації країни
відправлення від 18.10.2013 № 8017991;

- звіт про незалежну фінансову оцінку
від 04.12.2013 № 311.

05.12.2013 прийнято рішення про визначення
митної вартості за резервним методом
визначення митної вартості відповідно
до ст. 64 МКУ №112050000/2013/000991/2. Враховуючи
вимоги ч.2 ст.64 МК України використана
наявна в митниці інформація щодо
раніше визначених митних вартостей за
6-м методом митної оцінки з розрахунку
1,91 US доларів США за кг (МД № 500060001/2013/053039
від 30.11.13).

У оформленні МД №112050000/2013/032602 від 02.12.2013
було відмовлено, складено картку
відмови №112050000/2013/01302 від 05.12.2013.

Товар випущено у вільний обіг за МД
№112050000/2013/032955 від 05.12.13 під гарантію
відповідно до розділу X МК України.

4) 19 вересня 2013 року між ФОП ОСОБА_3
(Покупець) та компанією Paresh Impex, Індія
(Продавець) укладено контракт №41,
відповідно до якого Продавець
зобов'язувався поставити, а Покупець
прийняти та оплатити товар: виноград
сушений без кісточок. Умова поставки
товару - CIF, Одеса (Інкотермс 2010).

02.12.2013 ФОП ОСОБА_3 (декларант ФОП ОСОБА_3 -
ОСОБА_4.) було заявлено МД №112050000/2013/032603
на товар «Виноград сушений без
кісточок. Врожай 2013р. Виробник - «Paresh
Impex, Індія», вага - 57000 кг.

При перевірці правильності визначення
митної вартості товару, згідно вимог
ст.53 Митного кодексу України орган
Міністерства доходів і зборів дійшов
висновку, що документи, які надані до
митного оформлення товару (зазначені у
другій частині статті 53 Митного
кодексу України) не містять всіх даних
відповідно до обраного декларантом
методу визначення митної вартості та
містять наступні розбіжності: у
платіжному дорученні, наданому до
митного оформлення, від 27.09.2013 № 64,
наявні посилання на контракт та
специфікацію, але відсутня інформація
щодо рахунку за яким здійснюється
оплата за товар; у наданому до митного
оформлення рахунку від 15.10.2013 №204
відсутні реквізити банку
постачальника товару.

02.12.13, з посиланням на ст.53 МК України,
Запорізькою митницею декларанту була
пред'явлена письмова вимога щодо
необхідності надання додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів. Дана вимога
передбачала подання декларантом
наступних додаткових документів:
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини; 4) інші документи
для підтвердження митної вартості за
бажанням декларанта.

05.12.2013 декларантом додатково надано
наступні документи:

- прас - лист продавця товару б/н
датований вереснем 2013 року;

- копію митної декларації країни
відправлення від 17.10.2013 № 7991625;

- звіт про незалежну фінансову оцінку
від 04.12.2013 № 310.

05.12.2013 Запорізькою митницею прийнято
рішення про визначення митної вартості
за резервним методом визначення митної
вартості відповідно до ст. 64 МКУ
№112050000/2013/000992/2. Враховуючи вимоги ч.2
ст.64 МК України використана наявна в
митниці інформація щодо раніше
визначених митних вартостей за 6-м
методом митної оцінки з розрахунку 1,91 US
доларів за кг (МД № 500060001 /2013/053038 від
30.11.2013).

У оформленні МД №112050000/2013/032603 від 02.12.2013
було відмовлено, складено картку
відмови №112050000/2013/01303 від 05.12.2013.

Товар випущено у вільний обіг за МД
№112050000/2013/032956 від 05.12.2013 під гарантію
відповідно до розділу X МК України.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з
01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення (стаття 257 МК
України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості
товарів ґрунтується на загальних
принципах митної оцінки, прийнятих у
міжнародній практиці.
Міжнародно-правовим стандартом, на
який зорієнтоване українське митне
законодавство, є угоди по застосуванню
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 статті VII ГААТ оцінка
імпортованого товару для митних цілей
повинна базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито, або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
МК України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур»,
якими запроваджено стандартні правила:
на підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 МК України дає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо
встановлену компетенцію митниці при
перевірці митної вартості
імпортованих товарів, зазначені
розбіжності повинні бути не будь-якими,
а лише тими, що стосуються числового
значення заявленої митної вартості чи
розрахунку митної вартості здійсненої
декларантом.

Судом встановлено та не заперечується
представником Запорізької митниці, що
декларантом (позивачем у справі) для
підтвердження обґрунтованості
заявленої у деклараціях митної
вартості товару № 112050000/2013/019094 від
23.07.2013, №112050000/2013/027155 від 15.10.2013,
№112050000/2013/032602 від 02.12.2013 та №112050000/2013/032603
від 02.12.2013 були подані всі документи,
передбачені ч 2 ст. 53 МК України.

Проте, при перевірці правильності
визначення митної вартості товару,
Запорізькою митницею встановлено, що
документи, які надані до митного
оформлення товару не містять всіх
даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності.

Так зокрема за митною декларацією
№112050000/2013/019094 виявлено наступні
розбіжності:

- пп. 6.2 п. 6 контракту, №37 від 20.05.2013
передбачено, що місце фактичної
передачі товару визначається в
специфікаціях до товару, але в
специфікації №1 від 20.05.2013 дана
інформація відсутня.

Однак, умови поставки, передбачені
контрактом №37, від 20.05.2013 та
специфікацією №1 від 20.05.2013 - CIF Одеса.
Місце передачі товару визначається
відповідно до міжнародних термінів
Інкотермс 2010, про що є посилання в п. 1
специфікації №1 від 20.05.2013. Таким чином,
пункт 6.2 Контракту №37 від 20.05.2013
виконується, розбіжності у вказаних
документах відсутні.

- п.2.4 зовнішньоекономічного
контракту №37 від 20.05.201З обумовлено
наявність оригіналу калькуляції у двох
примірниках, дo митного оформлення
зазначений документ не надано.

Однак, надання такого документу не
передбачено частиною другою статті 53
МК України. Він не входить до переліку
обов'язкових і не може слугувати
джерелом для підтвердження заявленої
митної вартості. Додатково митному
органові надався прайс-лист,
відповідно до частини третьої статті 53
МК України, який, як і калькуляція є
додатковим документом. До того ж.
стаття 53 МК України забороняє митному
органові запитувати документи, які не
входять до переліку тих, що визначені
цією статтею.

- в платіжному дорученні № З5 від
05.06.2013 на відміну від платіжного
доручення №44 від 16.07.2013 не зазначено
номер інвойсу, за яким здійснюється
розрахунок, що не дає змоги впевнитись,
що даний платіжний документ стосується
оцінюваного товару.

З огляду на це слід зазначити, що
платіжне доручення №35 містить
посилання на контракт та специфікацію
за якою здійснюється поставка, де
визначена ціна та умови проведення
оплати. За вказаним платіжним
дорученням була здійснення
передоплата. Остаточний розрахунок був
проведений на підставі інвойсів
відповідно до платіжного доручення №44.
Крім того, вони відповідають умовам
сплати за товар, який передбачено у
Специфікації №1.

- бухгалтерська виписка не містить
жодних реєстраційних даних, таких як
номер та дата.

Посилання на такі розбіжність не
обґрунтовується законодавчими
нормами, оскільки митний орган не
вказує, яким актом встановлено умови до
оформлення бухгалтерських виписок.
Бухгалтерська виписка формується на
підставі регістрів бухгалтерських
документів і відповідає їм. В самій
бухгалтерській виписці було зазначено,
що її складено на дату 22.07.2013.

- згідно інвойсу 123 від 11.06.2013 та
його перекладу, що наданий декларантом,
оцінюваний товар являє содою «виноград
сушений без кісточок, без сортовий
некалібрований», «виноград сушений без
кісточок жовтий», «виноград сушений
без кісточок чорний», а в
фітосанітарних сертифікатах №52РС105582
та №52РС105583 від 13.06.2013 та перекладах до
них, зазначено тільки товар «виноград
сушений беї кісточок, без сортовий,
некалібрований».

Однак, по-перше, ці документи не несуть
в собі цінову інформацію і жодним чином
не використовуються при обрахунку
митної вартості, а отже, не можуть
містити розбіжності числового
характеру. По-друге, ці сертифікати
мають посилання на інвойси, що були
видані контрагентом, і в яких зазначено
детальний опис товару. Крім того,
декларант не несе відповідальності за
заповнення них сертифікатів.

За митною декларацією №112050000/2013/027155
виявлено наступні розбіжності:

- у платіжному дорученні № 63 від
26.09.2013 вказано інвойс, за яким
відбувається оплата №SU/545/13-14 від 02.09.2013,
а в платіжному дорученні №51 від 13.08.2013
інвойс, за яким відбувається оплата
відсутній, що не дає змоги впевнитись,
що даний платіжний документ стосується
оцінюваного товару:

Слід зазначити, що платіжне доручення
№51 містить посилання на контракт та
специфікацію за якою здійснюється
поставка, де визначена ціна та умови
проведення оплати. За вказаним
платіжним дорученням була здійсненна
передоплата. Остаточний розрахунок був
проведений на підставі інвойсів
відповідно до платіжного доручення №63.
Крім того, вони відповідають умовам
сплати за товар, який передбачено у
Специфікації №1.

- в сертифікаті про походження
товару №07002 від 10.09.2013 адреса продавця
(в частині «Maharashtra-425003») відрізняється
від адреси продавця в інших документах,
що підтверджують митну вартість
товару.

Однак, така розбіжність не стосується
числового обрахунку митної вартості,
оскільки всі інші лані відповідають
умовам контракту га специфікації. Крім
того, цей документ не входить до
переліку обов'язкових документів,
передбачених частиною другою статті 53
МК України.

- декларація країни відправлення
містить інформацію щодо витрат на
страхування, для підтвердження чого
документи надані не були, також в
декларації країни відправлення
зазначені умови поставки FOB, а дана
поставка здійснюється на умовах CIF
(експортна декларація №7274793 від 02.09.2013).

Однак, декларація містить посилання на
інвойс, за яким здійснюється поставка.
В декларації зазначена країна поставки
(Україна), порт призначення (Одеса) та
умови поставки (CІF). Відповідно до
роз'яснень продавця товару щодо
порядку заповнення експортної
декларації у країні відправлення
(Індія) у графах FOB Value наводяться
відомості про вартість товару на
умовах перетинання кордону країни
експорту (у даному випадку
відвантажування через морський порт FOB)
та вартість товару на умовах
перетинання кордону (FOB), що є тотожнім
статистичної (митної) вартості в
Україні

- інформація наведена в Звіті №249
підтверджується додатками, в яких не
відображено часовий інтервал аналізу
цін на товар, а інтервал зазначений в
діаграмі не охоплює дату специфікації
до контракту, якою було встановлено
ціну на товар.

Однак, по-перше, експертний висновок
носить рекомендаційний характер та є
довідковим документом на відміну від
основних обов'язкових
товаросупровідних та бухгалтерських
документів, які є базою для розрахунку
митної вартості товарів. По-друге,
відповідно до частини першої статті 13
закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні», рецензування
звіту про оцінку майна (акта оцінки
майна) здійснюється на вимогу особи,
яка використовує оцінку майна та її
результати для прийняття рішень, у тому
числі на вимогу замовників (платників)
оцінки майна, органів державної влади
та органів місцевого самоврядування,
судів та інших осіб, які мають
заінтересованість у неупередженому
критичному розгляді оцінки майна, а
також за власною ініціативою суб'єкта
оціночної діяльності. Підставою для
проведення рецензування є письмовий
запит до осіб, які відповідно до цієї
статті мають право здійснювати
рецензування звіту про оцінку майна
(акта оцінки майна). Таким чином, митний
орган маючи сумнів щодо змісту
наданого позивачем висновку, мав право
звернутися до іншого суб'єкту
оціночної діяльності із письмовим
запитом рецензувати указаний висновок,
чого зроблено не було.

За перевіркою митних декларацій
№112050000/2013/032602 від 02.12.2013 та №112050000/2013/032603
від 02.12.2013 виявлено, що у платіжних
дорученнях не зазначено номер рахунку,
за яким здійснено передплату, що не дає
змоги впевнитись, що дані документи
стосуються оцінюваного товару.

Відповідно до ч. 22 ст. 58 МК України
банківські платіжні документи (якщо
рахунок сплачено), а також інші
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару, повинні містити реквізити,
необхідні для ідентифікації ввезеного
товару.

Як свідчать долучені до справи копії
платіжних доручень № 81 від 29.11.2013, № 64
від 27.09.2013 та № 79 від 26.11.2013 в них
зазначені номери рахунків як платника -
ФОП ОСОБА_3, так і отримувача - рахунок
банку бенефіціара. Крім того, платіжні
доручення містять відмітку в графі « 70 -
призначення платежу», в якій зазначено
згідно чого було проведено оплату
коштів, а саме - контракт № 41 від 20.09.2013,
специфікація № 1 від 20.09.2013, інвойс 204
від 15.10.2013 та контракт № 42 від 19.09.2013,
специфікація № 1 від 19.09.2013 та інвойс
№317//183/13-14 відповідно.

Таким чином, зауваження митниці про те,
що платіжні доручення не містять всієї
необхідної інформації та не дають
змогу ідентифікувати за що саме була
здійснена оплата, є безпідставними,
оскільки подані при митному оформленні
платіжні документи надають можливість
в повній мірі ідентифікувати товар
вказаний в таких документах з
оцінюваним товаром, що ввозився на
виконання договору.

Крім того, на вимогу митниці позивачем
було додатково надано:

за МД №112050000/2013/032602: прайс-лист
продавця датований вереснем 2013 року;
копію митної декларації країни
відправлення від 18 жовтня 2013 року
№8017991; звіт про незалежну експертну
оцінку №311 від 04 грудня 2013 року.

за МД №112050000/2013/032603: прайс-лист продавця
датований вереснем 2013 року; копію
митної декларації країни відправлення
від 17 жовтня 2013 року №7991625; звіт про
незалежну експертну оцінку №310 від 04
грудня 2013 року.

Вказані документи, на думку суду,
додатково підтверджують
обґрунтованість визначення
декларантом митної вартості за
основним методом.

Отже, хоча розбіжності і існують в
документах, що є обов'язковими для
подання для підтвердження митної
вартості товарів, однак вони не
стосуються визначення самої митної
вартості. Тому посилання Запорізької
митниці в цій частині також є
необґрунтованими.

Також, відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 МК
України право органу доходів і зборів
на висунення письмової вимоги про
надання додаткових документів виникає
лише у разі, коли у документах поданих
для митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53
МК України, наявні розбіжності, ознаки
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, наявні
обґрунтовані підстави вважати, про
наявність взаємозв'язку між продавцем
і покупцем, який впливає на заявлену
декларантом митну вартість.

У судовому засіданні представником
відповідача відповідно до ст.71 КАС
України не доведено наявність
обставин, визначених ч. 3 ст. 53 МК
України, для витребування додаткових
документів.

Отже, витребування Запорізькою
митницею додаткових документів
здійснено за відсутності визначених
законом правових підстав.

Тому, не подання, або подання
декларантом додатково запитаних
документів не в повному обсязі, не
створює наразі для позивача негативних
наслідків, оскільки разом із
деклараціями митної вартості були
подані всі передбачені ч. 2 ст. 53 МК
України документи, які давали змогу
Запорізької митниці достовірного та
обґрунтовано визначити митну вартість
товарів за основним методом.

Крім того, ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості. Зазначений висновок
зроблено у постанові Верховного Суду
України від 11 вересня 2012 року
(реєстраційний №26347525 в Єдиному
державному реєстрі судових рішень).

Згідно частини 6 статті 54 Митного
кодексу України митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів. Прийняте митним органом
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити, зокрема, обґрунтування причин,
через які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано, наявну в
митного органу інформацію (у тому числі
щодо числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування, що
встановлено частинами першою, другою
статті 55 МК України.

В оскаржуваних рішеннях зазначено, що
митну вартість визначено за резервним
методом на підставі наявної у митного
органу інформації, згідно МД
№500060001/2013/017164 від 30.04.2013, №100270000/2013/279356
від 02.10.2013 та №500060001/2013/053038 від 30.11.2013.

Частина друга статті 64 МК України
встановлює, що митна вартість,
визначена згідно з положеннями цієї
статті (при застосуванні резервного
методу), повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях. Відповідно до
частини першої статті 33 МК України
інформаційні ресурси митних органів
складаються із відомостей, що
містяться у документах, які надаються
під час проведення митного контролю та
митного оформлення товарів,
транспортних засобів, та інших
документах. Їх використання для
здійснення митного контролю
обумовлене МК України.

Проте, за загальним правилом формально
інший рівень митної вартості
імпортованого позивачем товару від
рівня митної вартості іншого митного
оформлення, сам по собі не є перешкодою
для застосування першого методу
визначення митної вартості товару і не
може бути достатньою підставою для
відмови у здійсненні митного
оформлення товару за першим методом
визначення його митної вартості.

Приймаючи оскаржувані рішення про
коригування митної вартості
Запорізькою митницею у графі 33 спірних
рішень, крім номера та дати митних
декларацій, які були взяті за основу
для визначення митної вартості
оцінюваних товарів, не надано пояснень
щодо зроблених коригувань на обсягів
партії ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, умов поставки,
комерційних умов тощо та не зазначена
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
визначенні митної вартості оцінюваних
товарів із застосуванням резервного
методу.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 58 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість не
може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи, зазначені у пункті 2 частини
першої статті 57 цього Кодексу.

В рішеннях Запорізької митниці
№112050000/2013/000616/2 від 27.07.2013, №112050000/2013/000840/2
від 16.10.2013, №112050000/2013/000991/2 від 05.12.2013 та
№112050000/2013/000992/2 від 05.12.2013 наведено лише
обґрунтування щодо неможливості
застосування другорядних методів за
ціною договору щодо ідентичних товарів
та за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів. Проте, взагалі
відсутні доводи щодо неможливості
застосування другорядних методів на
основі віднімання вартості та на
основі додавання вартості (обчислена
вартість).

Тобто, з боку відповідача 1 допущено
порушення послідовності застосування
методів визначення митної вартості
товарів.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи те, що під час розгляду
справи по суті було встановлено судом
відсутність у митниці правових підстав
для надсилання декларанту письмових
вимог щодо подання додаткових
документів, та достатність поданих
позивачем документів для митного
оформлення товару за основним методом,
а відповідач 1 всупереч встановленому
частиною другою статті 71 КАС України
обов'язку не надав суду достатніх і
беззаперечних доказів правомірності
прийняття рішень про коригування
митної вартості товарів, то рішення
Запорізької митниці Міндоходів про
коригування митної вартості
№112050000/2013/000616/2 від
27.07.2013, №112050000/2013/000840/2 від 16.10.2013,
№112050000/2013/000991/2 від 05.12.2013 та
№112050000/2013/000992/2 від 05.12.2013 слід визнати
протиправними та скасувати. Отже,
адміністративний позов в цій частині
підлягає задоволенню .

Щодо позовних вимог ФОП ОСОБА_3 про
стягнення з Державного бюджету України
надмірно сплаченого за митними
деклараціями податку на додану
вартість на загальну суму 240861,06 грн. суд
зазначає наступне.

Частиною першою статті 301 Митного
кодексу України повернення помилково
та/або надміру сплачених сум митних
платежів здійснюється відповідно до
Бюджетного та Податкового кодексів
України.

Згідно з приписами частини третьої
зазначеної статті, помилково та/або
надміру зараховані до державного
бюджету суми митних платежів
повертаються з державного бюджету в
порядку, визначеному центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.

Відповідно до приписів частини другої
статті 45 Бюджетного кодексу України
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, веде бухгалтерський
облік усіх надходжень Державного
бюджету України та за поданням органів,
що контролюють справляння надходжень
бюджету, здійснює повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету.

На виконання частини другої статті 45
Бюджетного кодексу України розроблено
Порядок повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затверджений наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 № 618.

Розділом III зазначеного Порядку
передбачено, що для повернення з
Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум. Відділ перевіряє факт
перерахування митних та інших платежів
з відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
керівництвом Відділу за потреби
ініціюється проведення перевірки в
митному органі щодо правильності
митного оформлення із залученням
відповідних підрозділів митного
органу.

Спільним наказом Державної митної
служби України та Державного
казначейства України від 20.07.2007 № 611/147
затверджено Порядок взаємодії митних
органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи (далі -
Порядок № 611/147).

Згідно з пунктом 2 вказаного вище
Порядку повернення помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів здійснюється на
підставі висновку митного органу, що
здійснював оформлення митної
декларації.

Зазначений висновок оформлюється
відповідно до заяви платника, яка
подається до митного органу, що
здійснював оформлення митної
декларації.

Пунктом 5 Порядку № 611/147 передбачено, що
митний орган на підставі заяви
платника готує висновок про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
форма якого наведена в додатку 1 до
цього Порядку, та не пізніше п'яти
робочих днів від дня прийняття
керівником (заступником керівника)
митного органу рішення про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, направляє його для виконання
відповідному органу Державного
казначейства України разом із
супровідним листом, в якому вказується
кількість висновків, загальна сума, яка
підлягає поверненню, а також
наводиться перелік висновків із
зазначенням такої інформації: номера
та дати висновку, найменування
юридичної або ім'я фізичної особи -
платника, ідентифікаційного коду за
ЄДРПОУ платника - юридичної особи або
ідентифікаційного номера за ДРФО
платника - фізичної особи (за
наявності), суми, яка підлягає
поверненню за кожним з висновків.

На підставі отриманого висновку про
повернення відповідний орган
Державного казначейства України готує
платіжні документи на перерахування
коштів з рахунку з обліку доходів
державного бюджету на рахунок,
зазначений у Висновку про повернення,
та протягом п'яти робочих днів від дати
отримання Висновку про повернення
здійснює повернення коштів з бюджету
(пункт 7 Порядку № 611/147).

Під час судового розгляду справи
представником позивача не надано суду
доказів подання до митного органу
заяви про повернення з Державного
бюджету України надмірно сплаченого
податку на додану вартість, у зв'язку з
чим суд дійшов висновку, що позивачем
не дотримано визначеного вказаними
вище нормативними актами порядку
повернення надмірно сплачених
платежів.

Відтак, позовні вимоги позивача про
стягнення з Державного бюджету України
надмірно сплаченого податку на додану
вартість задоволенню не підлягають,
оскільки є формою втручання в
повноваження митних органів та органів
Державного казначейства України та
виходять за межі завдань
адміністративного судочинства.

Крім того, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, фактично визначить митну
вартість ввезеного нею товару за
першим методом, чим підмінить митний
орган. Аналогічна позиція висвітлена у
постанові Верховного Суду України 17
грудня 2013 року в справі № 21-439а13, яка в
силу статті 244-2 КАС України є
обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійсненні позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог,
а відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 задовольнити
частково.

2.Визнати протиправним та скасувати
рішення Запорізької митниці про
корегування митної вартості
№112050000/2013/000616/2 від 27.07.2013, №112050000/2013/000840/2
від 16.10.2013, №112050000/2013/000991/2 від 05.12.2013 та
№112050000/2013/000992/2 від 05.12.2013.

3.В іншій частині адміністративного
позову відмовити.

4.Повернути з Державного бюджету
України на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім)
гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Ю.П.Бойченко