Справа № 810/2491/14
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року 810/2491/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді - Лиска
І.Г. , суддів: Виноградової О.І.,
Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України, Міністерства оборони України
про стягнення одноразової грошової
допомоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 з позовом до Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України, Міністерства
оборони України про стягнення
одноразової грошової допомоги при
звільненні з військової служби у
запас за станом здоров'я у розмірі
192665грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за
наявності відповідних законодавчих
підстав, позивачу після звільнення з
військової служби не виплачено
одноразової грошової допомоги в
розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби,
гарантії щодо виплати якої встановлено
статтею 15 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» та статтею 9 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб». Після звільнення
із Збройних сил України, позивач
звертався з заявами щодо виплати
одноразової грошової допомоги при
звільненні з військової служби до
відповідачів, проте у виплаті йому було
відмовлено, що на думку позивача є
протиправним.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 підтримав позовні
вимоги у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити, стягнути з ДП
"Украерорух" одноразову грошову
допомогу при звільненні у сумі 192665 грн.

Представник відповідача Парикожка О.І.
заперечував проти задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України одноразової грошової допомоги.
Свою позицію мотивує тим, що є
неналежним відповідачем у даній
справі, оскільки за своїм правовим
статусом не належить до суб'єктів
владних повноважень, є державним
комерційним підприємством, яке не
отримує кошти ні з державного ні з
будь-якого місцевого бюджетів. Отже,
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби, повинна бути
нарахована та виплачена при звільненні
позивача з військової служби
Міністерством оборони України. Вважає
незаконними та безпідставними позовні
вимоги до Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України.

Представник Міністерства оборони
України Удод Б.В. у судовому засіданні
проти позову заперечував. На
обґрунтування заперечень проти позову
вказав на те, що позивач був звільнений
згідно з наказом Міністерства оборони
України, за станом здоров'я,
безпосередньо з посади у структурі
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України. Таким чином, вважає що саме на
Державне підприємство обслуговування
повітряного руху України в силу
частини 7 статті 9 та абзацом 5 частини 2
статті 15 Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" покладено обов'язок щодо
виплати позивачу грошової допомоги при
звільненні з військової служби.

12.05.2014 року представник позивача
ОСОБА_2 надав суду клопотання про
розгляд справи у порядку письмового
провадження.

Також, представники відповідача
Парикожка О.І. та Удод Б.В. 12.05.2014 року
надали суду заяви про розгляд справи у
порядку письмового провадження, з
урахуванням наданих відповідачами
заперечень та пояснень.

Відповідно до вимог ст. 122 КАС України,
особа, яка бере участь у справі, має
права заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження.

На підставі ст. 122, статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
судом прийнято рішення про розгляд
справи у порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
врахувавши норми закону, що діяли на
момент виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до матеріалів справи,
ОСОБА_1 проходив військову службу з 5
серпня 1982 року по 21 лютого 2014 року, що
підтверджується витягом із послужного
списку (а.с. 72).

На виконання наказу Міністра Оборони
України від 8 грудня 1999 року №704, ОСОБА_1
був відряджений із залишенням на
військовій службі до Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України Міністерства
транспорту і зв'язку України із
залишенням на військовій службі на
підставі Указу Президента України від
25.10.2007 року №1020, Постанов Кабінету
міністрів України від 20.06.2003 року №933,
від 19.07.199 року №1281 про відрядження в
установленому порядку
військовослужбовців Збройних сил
України до Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України міністерства транспорту і
зв'язку України, що підтверджується
Довідкою від 18.02.2014 року №1.6.40-8
Державного підприємства
Обслуговування повітряного руху
України.

На підставі наказу Міністра оборони
України №26 від 03.02.2014 року, Наказом
генерального директора Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України від 20 лютого
2014року №91/о, Наказом регіонального
структурного підрозділу Київського
районного центру "Київцентраеро" ДП
"Украерорух" №102/0 від 21.02.2014 року ОСОБА_1
був звільнений з військової служби у
запас з посади старшого штурмана
(старшого дипетчера з руху літаків РПС
"Київцентраеро" у військовому званні
майора провідного інженера відділу
організації експлуатації засобів
зв'язку, навігації та спостереження
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України відповідно до пункту "б"
частини 6 статті 26 Закону України "Про
військовий обов'язок і військову
службу" (за станом здоров'я).

На день звільнення з військової служби,
вислуга позивача у Збройних Силах
України у календарному обчисленні
становить 31 рік 05 місяців (а.с. 24, 25, 26).

Позивач звернувся до Міністерства
оборони України з вимогами виплатити
належну суму одноразової грошової
допомоги у зв'язку із звільненням з
військової служби, на що позивач
отримав відповідь №248/3/9/1/208 від 02.04.2014
року, у якій повідомлялось, що
враховуючи положення п. 2 ст. 15 Закону
України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей" , виплату одноразової
грошової допомоги при звільненні з
військової служби повинно
здійснювати ДП "Украерорух".

Позивач, також, звернувся з листом до
ДП "Украерорух" з вимогою здійснити
виплату одноразової грошової допомоги.

Листом від 125.03.2014 року №1.24-8 Державне
підприємство обслуговування
повітряного руху України повідомило
позивача ОСОБА_1 про те, що відповідно
до вимог ч.4 ст.9 Закону України „Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких Інших
осіб" та пункту 4 частини 2 статті 15
Закону України „Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей", виплата
одноразової грошової допомоги при
звільнені з військової служби має
виплачуватись за рахунок коштів
державного бюджету, призначених для
утримання Збройних Сил України. ДП
„Украаерорух" не отримує кошти з
державного бюджету України і тому не
може здійснювати виплату зазначеної
грошової допомоги.

Не погоджуючись з відмовами у виплаті
одноразової грошової допомоги при
звільненні з військової служби ОСОБА_1
звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить
з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 5 статті 17
Конституції України, держава
забезпечує соціальний захист громадян
України, які перебувають на службі у
Збройних силах України та в інших
формуваннях, а також членів їх сімей.

Законодавчим актом, що визначає
основні засади державної політики у
сфері соціального захисту
військовослужбовців та членів їх
сімей, встановлює єдину систему їх
соціального та правового захисту,
гарантує військовослужбовцям та
членам їх сімей в економічній,
соціальній, політичній сферах
сприятливі умови для реалізації їх
конституційного обов'язку щодо захисту
Вітчизни та регулює відносини у цій
галузі є Закон України «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року
№ 2011-XII.

Статтею 9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» встановлено, що держава
гарантує військовослужбовцям достатнє
матеріальне, грошове та інші види
забезпечення в обсязі, що відповідає
умовам військової служби, стимулює
закріплення кваліфікованих військових
кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у
розмірах, що встановлюються Кабінетом
Міністрів України, та повинно
забезпечувати достатні матеріальні
умови для комплектування Збройних Сил
України, інших утворених відповідно до
законів України військових формувань
та правоохоронних органів
кваліфікованим особовим складом,
враховувати характер, умови служби,
стимулювати досягнення високих
результатів у службовій діяльності
(частина четверта статті 9 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей»).

Умови і порядок виплати пенсійного
забезпечення та допомоги
військовослужбовцям визначено статтею
15 Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей». Відповідно до
частини другої зазначеної статті ,
військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової служби,
які звільняються з військової служби
за віком, станом здоров'я чи у зв'язку зі
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів, після
закінчення строку контракту, у зв'язку
із систематичним невиконанням умов
контракту командуванням, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Виплата допомоги при звільненні
військовослужбовців з військової
служби також гарантована частиною
першою статті 9 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-XII, якою
встановлено, що особам рядового,
сержантського, старшинського та
офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом та звільняються зі служби за
віком, станом здоров'я чи у зв'язку із
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів, закінченням
строку контракту, систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 у
період з 5 серпня 1982 рік по 21 лютого 2014
року проходив військову службу та був
звільнений з військової служби у запас
за пунктом "б" (за станом здоров'я)
статті 26 Закону України "Про військовий
обов'язок і військову службу" в
званні майора із вислугою у збройних
силах 31 рік 05 місяців.

Отже, позивач має право на отримання
одноразової грошової допомоги,
гарантії щодо виплати якої встановлені
частиною 2 статті 15 Закону України
"Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" та частиною 1 статті 9
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб".

Частиною 4 статті 9 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» встановлено, що виплата
зазначеної в частинах першій та другій
цієї статті одноразової грошової
допомоги при звільненні зі служби
особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають право
на пенсію за цим Законом, здійснюється
Міністерством оборони України,
Міністерством внутрішніх справ
України, Державною службою
спеціального зв'язку та захисту
інформації України, центральними
органами виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сферах
цивільного захисту, транспорту,
виконання кримінальних покарань,
пожежної і техногенної безпеки, єдину
державну податкову політику, іншими
утвореними відповідно до законів
України військовими формуваннями та
правоохоронними органами, за рахунок
коштів Державного бюджету України,
передбачених на їх утримання.

Відповідно до частини 5 статті 9 цього ж
Закону, особам офіцерського складу,
особам середнього, старшого та вищого
начальницького складу органів
внутрішніх справ, державної пожежної
охорони, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової
міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби України,
звільненим зі служби безпосередньо з
посад, займаних в органах державної
влади, органах місцевого
самоврядування або у сформованих ними
органах, на підприємствах, в установах,
організаціях і у вищих навчальних
закладах із залишенням на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, державній пожежній охороні,
Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації України, органах
і підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України,
виплата одноразової грошової допомоги
з підстав, передбачених частинами
першою та другою цієї статті,
здійснюється за рахунок коштів
органів, у яких вони працювали.

Положення статті 9 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» кореспондуються із положеннями
статті 15 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» .

Згідно із абзацами четвертим та п'ятим
частини 2 статті 15 вказаного закону,
виплата військовослужбовцям
одноразової грошової допомоги при
звільненні їх з військової служби
здійснюється Міністерством оборони
України, іншими утвореними відповідно
до законів України військовими
формуваннями та правоохоронними
органами за рахунок коштів Державного
бюджету України, передбачених на їх
утримання.

Військовослужбовцям, звільненим зі
служби безпосередньо з посад, займаних
в органах державної влади, органах
місцевого самоврядування або
сформованих ними органах, на
підприємствах, в установах,
організаціях і у вищих навчальних
закладах із залишенням на військовій
службі, виплата одноразової грошової
допомоги з підстав, передбачених цим
пунктом, здійснюється за рахунок
коштів органів, у яких вони працювали.

З наведених приписів Закону слідує, що
обов'язком виплати одноразової
грошової допомоги на користь
військовослужбовця у зв'язку з
завершенням такою особою проходження
військової служби через стан здоров'я,
законодавець обтяжив Міністерство
оборони України, оскільки в розумінні
Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу» саме
Міністерство оборони України є тим
суб'єктом права, з яким у
військовослужбовця виникають і
тривають правовідносини з проходження
публічної служби.

Частиною сьомою статті 9 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» передбачено, що за
військовослужбовцями, відрядженими до
державних органів, установ,
організацій, а також Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України, зберігаються
всі види забезпечення, передбачені
статтями 9 і 9-1 цього Закону, гарантії та
пільги, що надаються за рахунок коштів,
призначених у Державному бюджеті
України на утримання Збройних Сил
України, інших утворених відповідно до
законів України військових формувань
та правоохоронних органів, Державної
спеціальної служби транспорту.

Відповідно до частини першої статті 23
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», фінансове
забезпечення витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів, що передбачаються в
Державному бюджеті України на
відповідний рік для Міністерства
оборони України, розвідувальних
органів України та інших центральних
органів виконавчої влади, що мають у
своєму підпорядкуванні військові
формування та правоохоронні органи,
інших джерел, передбачених законом.

Отже, суд зазначає, що у публічних
відносинах з приводу проходження
військової служби ОСОБА_1 перебував
саме з Міністерством оборони України,
наказом якого позивача звільнено з
військової служби у запас. У такому
випадку, позивач не підпадає під
категорію осіб, що безпосередньо
звільнені з Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України, оскільки підставою та
передумовою звільнення позивача з
посади в Державному підприємстві
обслуговування повітряного руху був
наказ Міністра оборони України. Таким
чином, нарахування та виплата
одноразової грошової допомоги
позивачу при звільненні його з
військової служби має здійснюватися
саме за рахунок коштів Міністерства
оборони України.

Дана позиція суду узгоджується із
висновками Київського апеляційного
адміністративного суду у рішенні
№2а-1655/12/1070 від 12 лютого 2013 року та
Вищого адміністративного суду у
рішенні №К/800/20119/13 від 07 серпня 2013 року,
від 26 листопада 2013 року у справі
№К/9991/81832/12, від 13 лютого 2013 року у
справі №К/9991/69001/12 та №К/9991/25954/12.

Відповідно до пункту 1 Постанови
Кабінету Міністрів України "Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб" №1294 від 7 листопада 2011 року
грошове забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу складається з
посадового окладу, окладу за
військовим (спеціальним) званням,
щомісячних (підвищення посадового
окладу, надбавки, доплати, винагороди,
які мають постійний характер, премії)
та одноразових додаткових видів
грошового забезпечення.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи довідки, виданої Державним
підприємством обслуговування
повітряного руху України від 24.02.2014
року №10.1-242 , місячне грошове
забезпечення позивача складається з:
окладу за військовим званням у сумі 125,00
грн., посадового окладу у сумі 8170 грн.,
надбавки за вислугу років у сумі 3318грн.
, за роботу з документами, які містять
державну таємницю - 817 грн. Отже,
загальна сума місячного грошового
забезпечення позивача становить 12430
грн.

Таким чином, при звільненні з
військової служби за станом здоров'я,
відповідно до частини другої статті 15
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», позивачу належить
до виплати одноразова грошова допомога
у розмірі 192665 грн. (12430/2х30 = 192665).

За таких обставин, відмова
Міністерства оборони України щодо
нарахування та виплати позивачу
одноразової грошової допомоги при
звільнені з військової служби є
необґрунтованою та протиправною.

Водночас, враховуючи відсутність у
даному випадку законодавчих підстав
для стягнення вказаної суми
одноразової грошової допомоги із
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України, вимоги позивача до Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України задоволенню
не підлягають.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведених приписів,
Міністерство оборони України, як
суб'єкт владних повноважень, не надало
суду належних доказів правомірності
відмови щодо виплати одноразової
грошової допомоги позивачу.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, виходячи із
меж позовних вимог, колегія суддів
дійшла висновку, що адміністративний
позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Стягнути з Міністерства оборони
України на користь ОСОБА_1 одноразову
грошову допомогу при звільнені з
військової служби у розмірі 192665 (сто
дев'яносто дві тисячі шістсот
шістдесят п'ять ) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий суддя:
Лиска І.Г.

Суддя:
Виноградова О.І.

Суддя:
Василенко Г.Ю.