Справа № 816/1591/14
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1591/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Петренко О.В.,

представника позивача - Пилипенка А.К.,

представника відповідача - Паська Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом приватного підприємства
"Геологія" до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2014 року приватне підприємство
"Геологія" (надалі - позивач, ПП
"Геологія") звернулось до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (надалі - відповідач,
Кременчуцька ОДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 04
квітня 2014 року № /495, яким позивачу
визначено суму грошового зобов`язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів в розмірі
56685 грн, з них за основним платежем 45636
грн та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 11049 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийнято контролюючим органом на
підставі висновків перевірки, про
порушення позивачем п. 201.1, п.201.6 ст. 201, п.
198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, що
призвело до заниження податку на
додану вартість всього у сумі 45636 грн, в
тому числі за квітень 2013 року на суму 1600
грн, травень 2013 року на суму 9252 грн, за
червень 2013 року на суму 9252 грн, за
липень 2013 року на суму 12652 грн та за
серпень 2013 року на суму 12880 грн. Позивач
вважає такі висновки протиправними з
огляду на те, що вони не ґрунтуються на
нормах Податкового кодексу України, а
перевірка проведена без врахування
всіх обставин та не досліджено у
повному обсязі наданих під час
перевірки первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку.
З приводу взаємовідносин зі спірними
контрагентами позивач вказує, що
твердження контролюючого органу про
фіктивність та відсутність факту
реального здійснення господарської
діяльності із даним контрагентом
ґрунтуються на припущеннях, а відтак є
непідтвердженими та такими, що не
відповідають дійсності.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, просив
задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні. У
письмових запереченнях в
обґрунтування правомірності
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення зазначав, що
перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 201.1, п.201.6 ст. 201, п. 198.1, п.198.3,
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 № 2755-VI під час формування
податкового кредиту з ПДВ за
наслідками господарських
взаємовідносин із ТОВ "ЛАнкорн" та ТОВ
"Енерго ком сервіс". Вказував, що надані
позивачем в ході проведення перевірки
документи не підтверджують реальності
здійснення господарських операцій.
Зазначав, що позивачем не було надано
до перевірки будь-які документи, що
підтверджують транспортування товару,
також господарські операції позивача
із контрагентом не підтверджуються
стосовно врахування реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, необхідного для
здійснення своєї діяльності. А тому
контролюючим органом правомірно
констатовано заниження податку на
додану вартість та донараховано
позивачу відповідні податкові
зобов'язання.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, встановив
наступне.

Приватне підприємство "Геологія"
зареєстроване як юридична особа
виконавчим комітетом Комсомольської
міської ради Полтавської області 26
жовтня 2000 року, ідентифікаційний код
31160669, номер запису 1000306, а також
перебуває на податковому обліку у
відповідача та зареєстрований
платником ПДВ з 31 жовтня 2000 року (а.с.
115-118).

У період з 13 лютого 2014 року по 19 лютого
2014 року на підставі направлення від 13
лютого 2014 року № 473/16-03-22-01, виданого
Кременчуцькою ОДПІ Полтавської
області ДПС, Москаленко Ольгою
Сергіївною - старшим державним
податковим ревізором-інспектором
відділу перевірок платників податків
управління податкового аудиту, згідно
із підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78
Податкового Кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-VІ, відповідно до
наказу Кременчуцької ОДПІ Полтавської
області ДПС від 13 лютого 2014 року № 548
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ПП "Геологія" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ "Ланкорн" за період з 01 квітня 2013
року по 31 липня 2013 року та ТОВ "Енерго
ком сервіс" за період з 01 серпня 2013 року
по 31 серпня 2013 року.

За результатами даної перевірки
складено акт від 26 лютого 2014 року №
552/16-03-22-02-12/31160669, в якому відображено
порушення позивачем п. 201.1, п.201.6 ст. 201, п.
198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у загальній сумі 45636
грн, в тому числі за квітень 2013 року на
суму 1600 грн, травень 2013 року на суму 9252
грн, за червень 2013 року на суму 9252 грн,
за липень 2013 року на суму 12652 грн та за
серпень 2013 року на суму 12880 грн (а.с. 16-36).

Не погодившись з вказаним актом
перевірки, позивач оскаржив його в
адміністративному порядку.

Відповіддю від 26 березня 2014 року № 10591/10
на заперечення від 24 березня 2014 року
вих. № 24-03/14 відповідачем зауважено про
встановлення таким актом викладених
останнім порушень та його
відповідність діючому законодавству
(а.с. 37-54).

На підставі акту перевірки
Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення від 04 квітня 2014
року № /495, яким позивачу
визначено суму грошового зобов`язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів в розмірі
56685 грн, з них за основним платежем 45636
грн та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 11049 грн.

Не погодившись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив його до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірному
податковому повідомленню-рішенню від 04
квітня 2014 року № /495, яким позивачу
визначено суму грошового зобов`язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів в розмірі
56685 грн, з них за основним платежем 45636
грн та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 11049 грн, суд виходить з
наступного.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З огляду на викладене, необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Відповідно до п. 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Пункт 201.5 ст. 201 Податкового кодексу
України встановлює, що податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому ст. 182 цього
Кодексу.

Суд також враховує, що статтею 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що господарська операція -
це дія або подія, що викликає зміни у
структурі активів і зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону
вбачається, що бухгалтерський облік
полягає, зокрема, у складанні та
прийнятті до обліку первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій,
складенні на їх підставі зведених
облікових документів, систематизації
інформації первинних документів на
рахунках бухгалтерського обліку в
регістрах синтетичного та
аналітичного обліку шляхом подвійного
запису їх на взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

З огляду на викладене, податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично здійснений
і підтверджений належним чином
складеними податковими накладними,
первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Судом встановлено, протягом періоду, що
перевірявся, між позивачем (по тексту
договору - Покупець) та ТОВ "Ланкорн" (по
тексту договору - Постачальник)
укладено договір поставки від 25 квітня
2013 року № 1/04, відповідно до умов якого
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупця буровий інструмент
згідно видаткових накладних на кожну
партію Товару, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
Товар. Ціни, асортимент та кількість
Товару узгоджується Сторонами у
видаткових накладних, що є невід'ємною
частиною даного Договору (а.с. 88-89).

Відповідно до матеріалів справи,
підставою для формування позивачем
податкового кредиту були наступні
податкові накладні, видані ТОВ
"Ланкорн": від 26 квітня 2013 року № 381 на
загальну суму 9600 грн, у тому числі ПДВ -
1600 грн; від 21 травня 2013 року № 301 на
загальну суму 55512 грн, у тому числі ПДВ -
9525 грн; від 20 червня 2013 року № 481 на
загальну суму 55512 грн, у тому числі ПДВ -
9525 грн; від 01 липня 2013 року № 19 на
загальну суму 20400 грн, у тому числі ПДВ -
3400 грн; від 19 липня 2013 року № 1423 на
загальну суму 55512 грн, у тому числі ПДВ -
9525 грн (а.с. 96, 101, 103, 107, 111).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем долучено
до матеріалів справи належним чином
завірені копії наступних документів:
рахунки від 26 квітня 2013 року № 42601, від 21
травня 2013 року № 52101, від 20 червня 2013
року № 62002, від 01 липня 2013 року № 70128, від
19 липня 2013 року № 71903, а також видаткові
накладні від 26 квітня 2013 року № 42601, від
21 травня 2013 року № 52101, від 20 червня 2013
року № 62002, від 01 липня 2013 року № 70128, від
19 липня 2013 року № 71903 (а.с. 94-95, 98-100, 102,
105-106, 109-110).

Отриманий товар був оплачений ТОВ
"Ланкорн" згідно банківських виписок з
відмітками банківської установи,
належним чином завірені копії яких
долучені до матеріалів справи (а.с. 93, 97,
104, 108).

Згідно умов вищезазначеного договору
Товар за даним Договором передається
будь-яким зручним для Покупця видом
транспорту (доставки) у м. Кременчук, м.
Комсомольськ (за усною домовленістю
сторін). У даному випадку перевезення
здійснювалось транспортом позивача, що
перебуває у його власності відповідно
до свідоцтва про державну реєстрацію
транспортного засобу, копія якого
наявна в матеріалах справи (а.с. 121), та
здійснювалась на підставі подорожніх
листів вантажного транспорту, що
підтверджується копіями останніх, що
долучені до матеріалів справи (а.с.188-197).

Також, судом встановлено, протягом
періоду, що перевірявся, між позивачем
(по тексту договору - Покупець) та ТОВ
"Енерго ком сервіс" (по тексту договору -
Постачальник) укладено договір
поставки від 05 серпня 2013 року № 5/08,
відповідно до умов якого Постачальник
зобов'язується передати у власність
Покупця буровий інструмент згідно
видаткових накладних на кожну партію
Товару, а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити Товар. Ціни,
асортимент та кількість Товару
узгоджується Сторонами у видаткових
накладних, що є невід'ємною частиною
даного Договору (а.с. 122-123).

Відповідно до матеріалів справи,
підставою для формування позивачем
податкового кредиту були наступні
податкові накладні, видані ТОВ "Енерго
ком сервіс": від 05 серпня 2013 року № 28 на
загальну суму 53280 грн, у тому числі ПДВ -
8880 грн та від 19 серпня 2013 року № 69 на
загальну суму 24000 грн, у тому числі ПДВ -
4000 грн (а.с. 134, 141).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем долучено
до матеріалів справи належним чином
завірені копії наступних документів:
рахунки-фактури від 05 серпня 2013 року №
28-08 та від 19 серпня 2013 року № 69-08, а також
видаткові накладні від 05 серпня 2013 року
№ 28-05-08 та від 19 серпня 2013 року № 69-19-08
(а.с. 138, 140, 142-143).

Отриманий товар був оплачений ТОВ
"Енерго ком сервіс" згідно банківської
виписки з відмітками банківської
установи, належним чином завірена
копія якої долучена до матеріалів
справи (а.с. 137).

Згідно умов вищезазначеного договору
Товар за даним Договором передається
будь-яким зручним для Покупця видом
транспорту (доставки) у м. Кременчук, м.
Комсомольськ (за усною домовленістю
сторін). У даному випадку перевезення
здійснювалось транспортом позивача, що
перебуває у його власності відповідно
до свідоцтва про державну реєстрацію
транспортного засобу, копія якого
наявна в матеріалах справи (а.с. 121), та
здійснювалась на підставі подорожніх
листів вантажного транспорту, що
підтверджується копіями останніх, що
долучені до матеріалів справи (а.с.198-201).

В подальшому, товар, отриманий від
спірних контрагентів, позивачем було
використано в межах взаємовідносин з
ВАТ "Полтавський ГЗК" при виконанні
договору підряду від 02 квітня 2013 року №
1197 з проведення
експлуатаційно-розвідувальних робіт
та його додаткових угод (а.с. 202-204).
Також, використання придбаних товарів
підтверджується належним чином
завіреними копіями наступних
документів: актами на списання
бурового інструменту, актами про
закладення та про закриття бурових
скважин, актами прийняття виконаних
робіт, актами надання послуг,
накладними-вимогами на відпуск
(внутрішнє переміщення) матеріалів),
акту на заміну бурового інструменту, що
вийшов з ладу та оборотно-сальдових
відомостей за період, що перевірявся
(а.с. 127-137, 144-186).

Господарські операції позивача
здійснювались в межах основних видів
діяльності позивача за КВЕД та на
підставі дозволу № 131.13.53-43.13 (а.с. 114, 117).

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що господарські операції
позивача зі спірними контрагентами у
перевіряємий період мали реальний
характер, викликаючи зміни в структурі
активів позивача, підтверджені
документами первинного
бухгалтерського обліку, а тому
формування позивачем податкового
кредиту з ПДВ на підставі належним
чином оформлених податкових накладних
ґрунтуються на вимогах Податкового
кодексу України.

Доводи відповідача стосовно того, що у
спірного контрагента позивача не має
власних виробничих, складських
торгових приміщень, устаткування та
транспортних засобів, необхідних для
здійснення господарської діяльності,
суд вважає необґрунтованими, оскільки
зазначені висновки не враховують нічим
не обмежені права підприємства
укладати цивільно-правові угоди оренди
(користування) приміщень, устаткування
та автотранспорту та використання
залучених за такими цивільно-правовими
угодами трудових та інших ресурсів у
власній господарській діяльності.

Сукупність наданих представником
позивача документів дають достатні
підстави дійти висновку про фактичне
виконання умов договору поставки із
спірним контрагентом, окрім того, зі
змісту первинних документів, долучених
до матеріалів, в діяльності позивача та
його контрагента наявні розумні
економічні та
організаційно-адміністративні причини
для укладання договору, а також наявні
чинники, з якими закон пов'язує
можливість формування позивачем
податкового кредиту за спірними
операціями, зокрема, витрати позивача
за цим договором повною мірою пов'язані
з його господарською діяльністю.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи в повному обсязі доведено
реальність господарських операцій з
придбання товарів, встановлено факт
понесення позивачем витрат та сплати у
ціні придбаних товарів податку на
додану вартість, а також використання
таких товарів у подальшій
господарській діяльності позивача.

Суд звертає увагу на те, висновок
відповідача про порушення позивачем
вимог чинного податкового
законодавства України ґрунтується
головним чином на аналізі характеру
господарської діяльності контрагента
позивача, а саме на висновках актів
щодо неможливості проведення
зустрічної звірки по вищезазначеним
спірним контрагентам.

Позивач є відокремленою юридичною
особою від своїх контрагентів, а тому
не може нести податкову
відповідальність за відсутності вини,
оскільки це б порушувало
конституційний принцип
індивідуального характеру
відповідальності.

Крім того, чинне станом на час
виникнення спірних правовідносин
законодавство не покладає на платника
податків обов'язку перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства перед тим,
як відносити відповідні суми ПДВ до
податкового кредиту та заявляти
відповідні суми до бюджетного
відшкодування, чи формувати валові
витрати.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", "якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту".

Відтак, всупереч вимогам податкового
законодавства України, висновки
податкового органу у спірних
правовідносинах базуються не на
аналізі змісту договірних відносин між
позивачем та його контрагентом, а на
аналізі обставин, які не можуть бути
самостійною підставою для нарахування
(збільшення) суми грошового
зобов'язання за податком на додану
вартість, а саме побудовані на аналізі
фінансово-господарської діяльності
контрагента позивача та на підставі
Актів про неможливість проведення
зустрічних звірок.

Крім того, відповідно до пункту 83.1
статті 83 Податкового кодексу України
для посадових осіб контролюючих
органів під час проведення перевірок
підставами для висновків є: документи,
визначені цим Кодексом; податкова
інформація; експертні висновки; судові
рішення; інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
контролюючі органи.

При цьому, відповідачем під час
проведення перевірки та винесенні
спірного податкового
повідомленні-рішення не було враховано
наявні судові рішення, якими визнані
протиправними дії контролюючих
органів спірних контрагентів щодо
проведення зустрічних звірок
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/34323107 - стосовно ТОВ
"Ланкорн", http://reyestr.court.gov.ua/Review/36088855,
http://reyestr.court.gov.ua/Review/37336016,
http://reyestr.court.gov.ua/Review/37792345 - стосовно ТОВ
"Енерго ком сервіс").

Таким чином, згідно Акту перевірки від
26 лютого 2014 року № 552/16-03-22-02-12/31160669
відповідач покладає на ПП "Геологія"
відповідальність, внаслідок можливого
порушення норм податкового
законодавства його контрагентом, що є
неприпустимим відповідно до статті 61
Конституції України.

Суд, проаналізувавши фактичні
обставини та матеріали справи,
оцінивши докази, надані сторонами, не
знайшов у діях платника податків
(позивача) порушень тих норм законів, на
які посилається відповідач, і прийшов
до висновку, що твердження податкового
органу про наявність таких порушень
ґрунтуються на його припущеннях та
належним чином не доведені, доводи
відповідача протирічать вимогам
закону та спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Суд не погоджується з позицією
відповідача у справі з мотивацій,
наведених вище та вважає, що
відповідачем невірно застосовані
норми Податкового кодексу України,
відтак, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
необґрунтовано та не на підставі
закону, а тому є протиправним та
підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття спірного
повідомлення-рішення покладено на
контролюючий орган.

В даному випадку відповідач не довів
правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 94, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного
підприємства "Геологія" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 04 квітня 2014 року № /495.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
приватного підприємства "Геологія"
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 182,70 грн.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови
виготовлено 20 травня 2014 року.

Суддя
І.Г. Ясиновський