Справа № 2а-703/10/0770
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2014р.
Справа № 9104/33656/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді

Левицької Н.Г.,

судді

Обрізка І.М.,

судді

Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання

Сідельник Г.М.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): не
з'явився

позивача у справі: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової адміністрації
України у Закарпатській області,
м.Ужгород

на постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13.09.2010р. у
справі №2а-703/10/0770

за позовом ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України у
Закарпатській області, м.Ужгород

про скасування рішення про
застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2010р. позивач: Приватний підприємець
ОСОБА_1 звернулась до Закарпатського
окружного адміністративного суду із
позовом до Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України у
Закарпатській області про скасування
рішення №/32 від 29.01.2010р. про
застосування фінансових санкцій в сумі
6495,00грн.

Вимоги ОСОБА_1 обгрунтовано тим, що Акт
перевірки не може вважатись належним
документом, на підставі якого прийнято
оскаржуване рішення від 29.01.2010р. про
застосування фінансових санкцій,
оскільки на першій сторінці Акту
перевірки від 02.01.2010р. відповідачем
зазначено, що перевірку здійснено
начальником відділу - Ковач М.І та
ОСОБА_2, на останній сторінці Акту
стоять підписи суб'єктів, які здійснили
перевірку, де зазначено - начальник
відділу Ковач І.Ю. та ОСОБА_2, тобто
різні ініціали посадових осіб.

Крім того, за аргументами позивача, у
додатку до акту не вказано, до якого
акту він є додатком; в акті вказано, що
здійснено перевірку складського
приміщення, якого, насправді у ОСОБА_1
немає та невірно обраховано суму
виробів, через що виявилась завищеною
сума штрафу; в рішенні про застосування
штрафних санкцій невірно вказано
норму, а саме, вказано ч.22 ст.15 Закону
України "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів", якою не
передбачено таких санкцій.

За наслідками розгляду справи
Закарпатський окружний
адміністративний суд прийшов до
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі. Такі висновку суду ґрунтуються
на наступному:

На час проведення перевірки, в магазині
зберігались алкогольні напої на суму
4555,00грн., та тютюнові вироби на суму
382,00грн. На момент проведення перевірки
- 02.01.2010р. існувала норма, передбачена
вимогами ст.15 Закону України від
19.12.1995р. №481/95-ВР "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" - зберігання алкогольних
напоїв та тютюнових виробів
здійснюється в місцях зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, внесених до Єдиного реєстру.
На виконання даної норми був прийнятий
Наказ ДПА України №489 від 07.09.2009р. "Про
затвердження Змін до Порядку ведення
Єдиного державного реєстру місць
зберігання". В даному випадку
проводилась перевірка у місці
реалізації - у магазині, який, згідно з
Договором оренди (а.с.16) та довідкою БТІ
(а.с.20) взагалі не має складських
приміщень, хоча в Акті перевірки
зазначено, що перевірка проводилась у
складському приміщенні. Проте, 20.05.2010р.
було внесено зміни та доповнення
(вступили в закону силу з 16.06.2010р.)
(Закон, ВР України, від 20.05.2010р., №2275-VI
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України") до ст.15
Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", а саме, добавлено частину 36
наступного змісту: "Суб'єкти
господарювання, які отримали ліцензію
на роздрібну торгівлю алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
вносять до Єдиного реєстру тільки ті
місця зберігання алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, що розташовані за
іншою адресою, ніж місце здійснення
торгівлі". Тобто, після внесення
відповідних змін, позивачу немає
необхідності вносити до Єдиного
державного реєстру місця зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, оскільки ОСОБА_1 здійснює
зберігання алкогольної та тютюнової
продукції у місці здійснення торгівлі,
відповідно до виданих ліцензій (а.с.17-19).

За таких обставин на час розгляду
справи та винесення рішення відносно
ОСОБА_1 у відповідача - суб'єкта владних
повноважень відсутні підстави для
застосування до ОСОБА_1 штрафних
санкцій. Тобто, такі зміни до
вищевказаного Закону, як наголосив
позивач: ОСОБА_1 скасовують
відповідальність позивача. Відповідно
до вимог ст.58 Конституції України -
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи. В
даному випадку слід застосувати дану
норму Конституції України і
застосувати зворотну дію закону, а
саме, послатись на частину 36 ст.15 Закону
України "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового", яка не
передбачає внесення до Єдиного
державного реєстру місця зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, оскільки вона здійснює
зберігання алкогольної та тютюнової
продукції у місці здійснення торгівлі,
а отже, такі дії не вважаються
порушенням та не несуть за собою
застосування фінансових санкцій.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідач:
Регіональне управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової
адміністрації України у Закарпатській
області оскаржив її в апеляційному
порядку, оскільки вважає, що судом
першої інстанції невірно застосовано
норми права і це призвело до винесення
неправомірної постанови. Зокрема,
відповідач зазначив, що посилання суду
на ст.58 Конституції України є
безпідставним, оскільки вона
стосується фізичних осіб, тобто прав і
свобод людини і громадянина, а не
суб'єкта господарювання.

У судове засідання Львівського
апеляційного адміністративного суду
28.04.2014р. з'явилась ОСОБА_1, яка проти
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, заперечила, просила апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13.09.2010р.
залишити без змін.

Регіональне управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової
адміністрації України у Закарпатській
області явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечило, про дату, час та місце
судового розгляду було повідомлено
належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне:

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_1 являється
приватним підприємцем, згідно із
свідоцтвом про державну реєстрацію
(а.с.9).

02.01.2010р. на підставі наказу №231-к (а.с.10)
було проведено перевірку в магазині
"Гранд", де проводить торговельну
діяльність ПП ОСОБА_1 За результатами
перевірки складено Акт перевірки
№2/32-2/НОМЕР_1 від 04.01.2010р. (а.с.11-13).
Встановлено, що в цьому магазині
позивач здійснюється продаж
алкогольних напоїв, а станом на 02.01.2010р.
довідку про внесення до Єдиного
державного реєстру місця зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів не представлено. На час
проведення перевірки, в магазині
зберігалися алкогольні напої на суму
4555,00грн., та тютюнові вироби на суму
382,00грн.

Колегія суддів зазначає, що на момент
проведення перевірки 02.01.2010р. існувала
норма, передбачена ст.15 Закону України
від 19.12.1995р. №481/95-ВР "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" - зберігання алкогольних
напоїв та тютюнових виробів
здійснюється в місцях зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, внесених до Єдиного реєстру.
На виконання даної норми був прийнятий
Наказ ДПА України №489 від 07.09.2009р. "Про
затвердження Змін до Порядку ведення
Єдиного державного реєстру місць
зберігання".

Проте, 20.05.2010р. були внесені зміни та
доповнення (вступили в закону силу з
16.06.2010р.) (Закон ВР України, від 20.05.2010р.
№2275-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України") до ст.15
Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", а саме: добавлено частину 36
наступного змісту: "Суб'єкти
господарювання, які отримали ліцензію
на роздрібну торгівлю алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
вносять до Єдиного реєстру тільки ті
місця зберігання алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, що розташовані за
іншою адресою, ніж місце здійснення
торгівлі".

Тобто, відповідно до чинного на момент
проведення перевірки законодавства, в
разі зберігання суб'єктом
господарювання алкогольних напоїв та
тютюнової продукції у місці здійснення
торгівлі, таке місце також повинно
підлягати внесенню до Єдиного
державного реєстру місць зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що в силу положення ст.58 Конституції
України відповідач звільняється від
відповідальності, оскільки в даному
випадку закон, що скасовує
відповідальність, має зворотну дію в
часі.

Так, відповідно до рішення
Конституційного Суду України від
09.02.1999р. №1-7/99 положення частини першої
статті 58 Конституції України про те, що
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи,
треба розуміти так, що воно стосується
людини і громадянина (фізичної особи).

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про те, що в даному випадку
ст.58 Конституції України не підлягає
застосуванню, а позивач цілком
правомірно застосував до приватного
підприємця ОСОБА_1 рішення про
застосування фінансових санкції.

Із врахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги спростовують висновки суду
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України,
суд апеляційної інстанції скасовує
судове рішення та ухвалює нове рішення,
якщо встановить невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції в процесі розгляду справи
прийшов до висновків, які не
відповідають дійсним обставинам
справи та спростовуються доводами
апеляційної скарги, тому колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задоволити повністю.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196,
198, 202, 205, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової адміністрації
України у Закарпатській області,
м.Ужгород на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
13.09.2010р. у справі №2а-703/10/0770 за позовом
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 до Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової адміністрації
України у Закарпатській області,
м.Ужгород про скасування рішення про
застосування фінансових санкцій, -
задоволити.

2. Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13.09.2010р. у
справі №2а-703/10/0770 за позовом ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 до Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України у
Закарпатській області, м.Ужгород про
скасування рішення про застосування
фінансових санкцій, - скасувати та
прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог позивача відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Касаційна скарга подається
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції, а
у разі складення постанови в повному
обсязі відповідно до статті 160 КАС
України, з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя
І.М.
Обрізко

Суддя
В.П.
Сапіга

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 30.04.2014р.