Справа № 257/457/14-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бурлаченко
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року справа №257/457/14-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Бишова М.В., Василенко Л.А., при
секретарі судового засідання Варчук
О.М., з участю позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Пащенко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського
районного суду м. Донецька від 27
березня 2014 року у адміністративній
справі № 257/457/14-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Донецька про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О
В И В :

Постановою Київського районного суду
м. Донецька від 27 березня 2014 року у
задоволені позову ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Донецька про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
пенсії у розмірі 82 % від заробітної
плати з урахуванням виплачених сум
матеріальної допомоги та індексації
заробітної плати з 01.09.2011 року,
відмовлено.

Позивачем на постанову суду подано
апеляційну скаргу, в якій він
посилається на невірне застосування
судом норм матеріального права, в
зв'язку з чим просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову про задоволення позову.

Позивач в судовому засіданні просив
апеляційну скаргу задовольнити,
постанову суду першої інстанції
скасувати та задовольнити його позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, а постанову
суду першої інстанції скасувати з
наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач перебуває на
обліку у відповідача з 01.09.2011 року та
отримує пенсію у розмірі 82 % від
заробітної плати відповідно до Закону
України «Про державну службу».

При зверненні за призначенням пенсії
до відповідача 01.09.2011 року з заявою про
призначення пенсії, позивачем була
надана довідка від 01.09.2011 року № 03/61, у
якій зазначено, що у період з серпня 2007
року по серпень 2011 року позивачем були
отримані матеріальна допомога на
оздоровлення у розмірі 6227,38 та
індексація заробітної плати у розмірі
8278,39 грн. Згідно вказаної довідки, на
всі виплати, що в ній вказані,
нараховані страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а з 01.01.2011 року єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

27.12.2013 року позивач звернулась до
відповідача із заявою про перерахунок
пенсії з урахуванням інших виплат,
додавши до неї довідку від 25.12.2013 року №
03/50, у якій також зазначено, що у період
з серпня 2007 року по серпень 2011 року
позивачем були отримані матеріальна
допомога на оздоровлення у розмірі 6227,38
та індексація заробітної плати у
розмірі 8278,39 грн. Згідно вказаної
довідки, на всі виплати, що в ній
вказані, нараховані страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а з 01.01.2011 року єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Рішенням відповідача № 23431/ 04 від 31.12.2013
року в перерахунку пенсії позивача
було відмовлено. Відмова обґрунтована
тим, що такі види виплат, як матеріальна
допомога на оздоровлення та індексація
заробітної плати, як складові
заробітної плати статтею 33 Закону
України «Про державну службу» не
передбачені, а тому підстави для
перерахунку пенсії позивача відсутні.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції погодився з висновком
відповідача про те що згідно зі ст.33
Закону України «Про державну службу»
матеріальна допомога на оздоровлення
та індексація заробітної плати не є
складовою частиною заробітної плати
державного службовця, у зв'язку з чим не
можуть бути враховані при обчислені
пенсії.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції прийнята з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до помилкових висновків
про необґрунтованість позовних вимог з
огляду на наступне.

Згідно ст.37 Закону України «Про
державну службу» (в редакції, що діє з
01.10.2011 року), пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків суми їх заробітної плати, з
якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

До 01.10.2011 року, статтею 37 Закону України
«Про державну службу» було
передбачено, що за кожний повний рік
роботи понад 10 років на державній
службі пенсія збільшується на один
відсоток заробітку, але не більше 90
відсотків заробітної плати.

Згідно ст.37-1 Закону України «Про
державну службу» (далі Закон №3723-XII), у
разі підвищення розміру заробітної
плати працюючим державним службовцям,
а також у зв'язку з набуттям особою
права на пенсійне забезпечення
державного службовця за цим Законом
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначених пенсій. Перерахунок
пенсії здійснюється виходячи із сум
заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
працюючого державного службовця
відповідної посади та рангу на момент
виникнення права на перерахунок
пенсії.

Законом України «Про оплату праці» від
24.03.1995 року №108/95-ВР (далі Закон №108/95-ВР)
встановлено, що заробітна плата це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу (частина перша
статті 1).

Статтею 2 Закон №108/95-ВР визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону №3723-XII
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII
(далі Закон №1788-XII) врегульовано види
оплати праці, що враховуються при
обчисленні пенсій. Відповідно до
частини першої статті 66 цього Закону до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV
(далі Закон №1058-IV) визначені виплати
(доходи), що враховуються в заробітну
плату (дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про те, що матеріальна
допомога на оздоровлення та індексація
заробітної плати, на які нараховувався
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, однак які не включається
до складу заробітної плати державного
службовця і не враховуються при
обчисленні розміру його пенсії, є
наслідком порушення правил
застосування норм права, оскільки суд
виходив тільки з норм Закону України
«Про державну службу», які щодо спірних
правовідносин є загальними. Суд
помилково не враховував положення
спеціальних норм, які мають перевагу
над загальними, оскільки визначають
виплати (доходи) для обчислення пенсії,
за наведених обставин - стаття 41 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
стаття 66 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Отже, оскільки на виплачені позивачу
суми матеріальної допомоги на
оздоровлення та індексацію заробітної
плати, відповідно до довідки від 01.09.2011
року № 03/61, поданої позивачем відразу
при призначенні пенсії, були
нараховані страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, апеляційний суд вважає, що
позивач мав право на їх врахування при
призначенні пенсії. Подавши заяву
відповідачу 27.12.2013 року, позивач
намагався захистити свої порушені
права, але відповідач прийняв
незаконне рішення про відмову в
перерахунку пенсії з урахуванням цих
сум.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 14 травня 2013 року у справі № 21-125а13.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача здійснити
порахунок пенсії позивача у розмірі 82 %
від заробітної плати, колегія суддів
зазначає, що внесені Законом № 3668-VІ
зміни до статті 37 Закону № 3723 щодо
розміру пенсії у відсотках стосуються
порядку призначення пенсії державним
службовцям у разі реалізації ними
права на пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Крім того, процедури призначення та
перерахунку пенсії різні за змістом і
механізмом їх проведення, так, нормами,
які визначають механізм проведення
перерахунку пенсії є ст. 37-1 Закону № 3723,
яка змін у зв'язку із прийняттям Закону
№ 3668-VІ не зазнала.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону в часі,
колегія суддів виходить із того, що
згідно зі статтею 22 Конституції
України закріплені нею права і свободи
не є вичерпними, гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законодавчих актів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

За таких обставин положення Закону
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», який набрав чинності з 01.10.2011
року, до спірних правовідносин
застосуванню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивач має право отримувати пенсію в
розмірі 82 % від розрахованої заробітної
плати, оскільки на час призначення її
пенсії, під час якого були порушені
права позивача, пенсії була призначена
у такому відсотковому відношення
відповідно до діючої на той час
редакції ст. 37 Закону України № 3723.

В той же час, вирішуючи питання щодо
дотримання позивачем строків
звернення до суду, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Колегія суддів зазначає, що про
порушення своїх прав позивач повинен
був дізнатися в жовтні 2011 року при
отриманні пенсії у заниженому розмірі,
яка була призначена без врахування
спірних виплат.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду з позовом
15.01.2014 року.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню в межах шести місяців з
дати звернення позивачем до суду з
вказаним позовом, тобто з 15.07.2013 року, а
позовні вимоги з 01.09.2011 року по 14.07.2013
року повинні бути залишені без
розгляду на підставі ст. 100 КАС України,
оскільки заявлені з пропущенням
строку, а позивач жодних поважних
причин щодо пропуску строку звернення
до суду з позовом не навів.

З огляду на викладене колегія суду
дійшла до висновку, що суд першої
інстанції невірно вирішив справу в
зв'язку з неправильним застосуванням
норм матеріального права, внаслідок
чого постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням нової
постанови.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 100, 24, 157, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т
А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Київського районного суду м.
Донецька від 27 березня 2014 року у
адміністративній справі № 257/457/14-а за
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Донецька про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Донецька про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії за період з 01.09.2011 року по
14.07.2013 року залишити без розгляду.

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Донецька про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
з 15.07.2013 року певні дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Донецька щодо неврахування
при призначенні пенсії ОСОБА_2 даних,
викладених у довідці від 01.09.2011 року №
03/61 про отримані суми матеріальної
допомоги на оздоровлення та індексації
заробітної плати.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Донецька здійснити перерахунок та
виплату пенсії ОСОБА_2 у відповідності
до вимог Закону України «Про державну
службу» з урахуванням сум матеріальної
допомоги на оздоровлення та індексації
заробітної плати, зазначених в довідці
від 01.09.2011 року № 03/61, з 15 липня 2013 року у
розмірі 82 % від заробітної плати.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 судові витрати у
розмірі 68,82 грн. (шістдесят вісім
гривень 82 копійка).

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня її складення в
повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 15
травня 2014 року.

Колегія суддів
М.М. Гімон

Л.А.
Василенко

М.В. Бишов