Справа № 2а-412/1/11
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/74090/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Гаманко О.І., Заїка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Дніпровського районного
суду м.Києва від 16.02.2011р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.10.2011р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення
Дніпровської у м.Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного
управління соціального захисту
населення виконавчий орган Київської
міської державної адміністрації про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплату одноразової компенсації
згідно статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виходячи
із розміру 60 мінімальних заробітних
плат.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 16.02.2011р., яка залишена
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12.10.2011р., позов задоволено частково,
зобов'язано зробити перерахунок та
виплату одноразової компенсації в
розмірі 60 мінімальних заробітних плат,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати на момент виплати з
урахуванням проведених виплат.

З такими рішеннями судів не погодився
позивач, подав касаційну скаргу, в якій
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постановлені
судами першої та апеляційної інстанцій
рішення та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача по справі та
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Відповідно положення статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, виплачується в таких
розмірах, зокрема інвалідам І групи - 60
мінімальних заробітних плат,
інвалідам II групи - 45 мінімальних
заробітних плат. У разі встановлення
інвалідності вищої групи інвалідам
виплачується різниця у компенсаціях.

Судами встановлено, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС першої
категорії, до 25.02.2008р. був інвалідом ІІ
групи, а з 25.02.2008р. є інвалідом І групи по
захворюванню, яке пов'язане із
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Позивачу була виплачена спірна
компенсація в серпні 1996 року в розмірі
256,70 грн. згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 10.01.1996р. №35 як
інваліду ІІ групи.

У листопаді 2010 року позивач звернувся
до відповідачів із заявою про виплату
одноразової компенсації згідно статті
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 60 мінімальних
заробітних плат.

Рішенням Дніпровського РУПСЗН про
призначення компенсації від 10.11.2010р.
позивачу призначено компенсацію як
інваліду І групи у розмірі 94,90 грн.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції, з чим погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
відповідачем безпідставно виплачена
позивачу різниця у компенсаціях у
розмірі меншому, ніж передбачено
законом, оскільки впродовж 2010 року
жодні обмеження розміру спірної
компенсації для інвалідів І групи на
законодавчому рівні встановлені не
були, а тому при визначенні її розміру
слід керуватись положеннями статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постановою Кабінету
Міністрів України.

З такими висновками судів колегія
суддів погоджується і вважає, що вони
відповідають нормам матеріального та
процесуального права і фактичним
обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній
скарзі, висновки судів не спростовують
і є безпідставними, оскільки за
правилами статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в разі
встановлення інвалідності вищої групи
інвалідам виплачується сбме різниця у
компенсаціях, а тому рішення суду про
виплату належної позивачу компенсації
з врахуванням уже проведених виплат
відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судами
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Дніпровського
районного суду м. Києва від 16.02.2011р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.10.2011р. у
даній справі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
О.І. Гаманко

М.М. Заїка