Справа № 826/3381/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2014 року № 826/3381/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П. при секретарі судового
засідання Берко А.О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "ІПС Груп" до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті
Києвіпроскасування податкових
представника позивача: Попова А.С.
(довіреність б/н від 05.03.2014)
представника позивача: Тиханова О.О.
(довіреність б/н від 13.04.2014)
представника відповідача: Алексєєнко
В.М. (довіреність № 123/26-58-10-30 від 26.11.2013)
на підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 07.05.2014
проголосив вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІПС Груп" звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
визнання протиправними та скасування
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує наступним.
Податкові зобов'язання позивачу
нараховані за результатами
документальної позапланової невиїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість та податку на прибуток
при взаємовідносинах з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Актив
Бум» за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.
Підставою нарахування податкових
зобов'язань став висновок податкового
органу про те, що договори підряду між
позивачем та контрагентами ТОВ "ІПС
Груп" та ТОВ «Актив Бум» були укладені
без мети настання правових наслідків.
Позивач, не погоджуючись з таким
висновком податкового органу зазначає,
що у період, який перевірявся, дійсно
мав господарські правовідносини з ТОВ
«Актив Бум» за договором № 010712/1 від
01.07.2012, які мали реальний характер та за
якими ним було сплачено, та отримано
товар, який було використано у власній
господарській діяльності та з метою
отримання прибутку, а документи
бухгалтерського та податкового
обліків за цими операціями були
оформлені у відповідності до вимог
податкового законодавства.
Представники позивача у судовому
засіданні 07.05.2014 підтримали позовні
вимоги та просили суд задовольнити
позов у повному обсязі.
Відповідач проти позовних вимог
заперечив, у судовому засіданні 14.04.2014
надав суду письмові заперечення, у яких
просив відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю.
Доводи відповідача викладені в
письмових запереченнях та наведені
його представником під час судового
засідання аналогічні доводам та
висновкам викладеним в акті перевірки
№ 1615/26-58-22-08-11/37312923 від 30.09.2013.
У судовому засіданні 07.05.2014 представник
відповідача заперечила проти позовних
вимог та просила суд відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача суд , -
В період з 19.09.2013 по 23.09.2013 Державною
податковою інспекцією у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві була
проведена позапланова невиїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІПС Груп" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість та податку на прибуток при
взаємовідносинах з ТОВ «Актив Бум» за
період 01.01.2012 по 31.12.2012.
Перевіркою, встановлено порушення
пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 76 563,00 грн., пункту 198.3, 198.6
статті 198, підпунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті
201 Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 72 918,00
За результатами перевірки складено акт
№ 1615/26-58-22-08-11/37312923 від 30.09.2013 на підставі
якого прийнято податкові повідомлення
- рішення, якими збільшено суму
16.10.2013 за платежем податок на додану
вартість на загальну суму 91 148,00 грн., у
тому числі за штрафними (фінансовими)
16.10.2013 за платежем податок на прибуток
на загальну суму 95 704,00 грн. у тому
числі за штрафними (фінансовими)
санкціями на 19 141,00 грн.
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІПС Груп" не
погоджуючись з податковими
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню звернулось з відповідним
позовом до суду.
Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
Суть офіційного з'ясування всіх
обставин у справі визначена в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 цього
Кодексу, якими встановлено, що суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин справи зобов'язує суд
встановити обставини справи для
забезпечення прийняття правосудного
рішення, в тому числі незалежно від
посилань чи доводів сторін.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, встановлено, що
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з:
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть
бути майно, товари, дохід (прибуток) або
його частина, обороти з реалізації
товарів (робіт, послуг), операції з
постачання товарів (робіт, послуг) та
інші операції платника податків, які
відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України визначені як об'єкт
оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів,
витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів,
пов'язаних з обчисленням і сплатою
податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних,
не підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише
в разі фактичного здійснення
господарської операції, якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні
документи не можуть вважатися
первинними документами для цілей
ведення податкового обліку навіть за
наявності всіх формальних реквізитів
таких документів, що передбачені
чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як
обов'язкова ознака господарської
операції кореспондує з нормами
податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу
України встановлено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу , протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому
числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій
у необоротні капітальні активи), у
тому числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
до складу податкового кредиту є факт
придбання товарів та послуг із метою
їх використання в господарській
діяльності.

Господарські операції для визначення
податкового кредиту для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових
коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого
адміністративного суду України також
визначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг), спорудженням основних
фондів, імпортом товарів (послуг),
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Таким чином, при визначенні права
платника податків на формування
податкового кредиту та валових витрат
судом має бути перевірено чи мали
операції між платником податків та
його контрагентами реальний товарний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного, подальше
використання позивачем придбаної у
зазначених контрагентів продукції та
отриманих послуг, при цьому, суд має
виходив з того, що наявність у покупця
належно оформлених документів, які
відповідно до закону необхідні для
віднесення певних сум до податкового
кредиту , зокрема виданих продавцями
податкових накладних, не є безумовною
підставою для відшкодування податку на
додану вартість в подальшому, якщо
податковий орган доведе, що відомості в
таких документах не відповідають
дійсності, наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції.

Позивач у позовній заяві зазначає про
те, що відповідач необґрунтовано
дійшов висновку про відсутність у
нього правових підстав для формування
податкового кредиту та витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування по взаємовідносинах з
ТОВ "Актив Буд" за договором № 010712/1 від
01.07.2012, оскільки вони мали реальний
характер та за ними було сплачено та
отримано товар використаний ним у
власній господарській діяльності та з
метою отримання прибутку, що
підтверджується відповідними
первинним документами.

На підтвердження факту реального
існування фінансово - господарських
правовідносин за договором № 010712/1 від
01.07.2012 позивачем надано суду копії
зазначеного договору, видаткових
накладних та податкових накладних.

Відповідно до умов договору № 010712/1 від
01.07.2012 його предметом є зобов'язання
постачальника в порядку та на умовах,
визначених договором передати у
власність Покупцю, а Покупеця прийняти
та оплатити Товари за цінами та в
строки, визначеними договором.

Пунктом 1.2 договору № 010712/1 від 01.07.2012
передбачено, що товари за договором
передаються у власність покупця
партіями. Асортимент та кількість
товару в межах окремої партії товару,
що підлягає поставці за Договором,
визначаються сторонами у
специфікаціях до цього договору або в
рахунках-фактурах, направлених
постачальником Покупцю.

Ціна, кількість, асортимент
обумовлюються в специфікаціях до цього
Договору, які підписуються сторонами,
або в рахунках-фактурах Постачальника,
оплата яких Покупцем визнається як
погодження ним ціни, кількості та
асортименту Товару, що передбачено
пунктом 2.1 Договору.

Згідно розділу 3 договору № 010712/1 від
01.07.2012 встановлено, що перехід прав
власності на Товар відбувається в
момент його фактичного отримання
Покупцем, про що свідчить підпис
представника Покупця у відповідній
накладній. Передача Товарів
здійснюється виключно за умови надання
представником Покупця довіреності
встановленого зразку (затвердженого
Наказом Мінфіну України № 99 від 16.05.1996)
або надання іншого документа, що
підтверджує повноваження особи на
прийняття Товарів. Підписання
уповноваженим представником Покупця
видаткової накладної визнається як
погодження Покупця з ціною, кількістю
та асортиментом Товару, зазначеним в
такій накладній.

Порядок і строки оплати визначені
розділом 4 зазначеного договору і
здійснюються Покупцем в національній
валюті України шляхом перерахування
грошових коштів на поточних
банківський рахунок Постачальника на
умовах, визначених в пункті 4.2 Договору.

Таким чином, первинною документацією,
що має засвідчувати належне виконання
своїх зобов'язань сторонами за
договором № 010712/1 від 01.07.2012 є
специфікації, рахунки-фактури,
видаткові накладні, довіреності на
право отримання товару, податкові
накладні.

Позивачем специфікації,
рахунки-фактури, видаткові накладні,
довіреності на право отримання товару,
податкові накладні на підтвердження
фактів отримання товару за зазначеним
договором суду надано не було, як і не
було зазначено про причини
неможливості її надання.

Видаткові накладні № 518 від 2012 та № 519
від 24.09.2012 надані позивачем на
підтвердження отримання товару за
договором № 010712/1 від 01.07.2012 судом не
приймаються до уваги, оскільки вони
були складені на підставі договору
№010812/1 від 01.08.2012, а податковим органом
проводилась перевірка щодо
взаємовідносин за договором № 010712/1 від
01.07.2012.

На підтвердження здійснення оплати за
товар який, за твердженням позивача,
було отримано ТОВ «Актив Буд» суду було
надано виписки по особовому рахунку,
водночас зазначені виписки не
засвідчена жодним чином банком, а лише
містить печатку позивача, напис «Копія
вірна» та підпис без зазначення посади
та даних особи що його вчинила, з огляду
на що не можуть належним чином
засвідчувати факт здійснення
позивачем оплати ТОВ «Актив Буд» за
товар, який за твердженням позивача
було йому поставлено згідно договору
№ 010712/1 від 01.07.2012.

Надані позивачем на підтвердження
факту використання товару отриманого
від ТОВ «Актив Буд» у власній
господарській діяльності та з метою
отримання прибутку первинні документи,
а саме, видаткові накладні та
довіреності не приймаються судом до
уваги з огляду на те, що з зазначених
документів не вбачається можливим
встановити факт того, що товар, який
відповідно до зазначених документів
було надано позивачем контрагентам -
покупцям, було отримано саме від ТОВ
«Актив Буд» за договором № 010712/1 від
01.07.2012.

З огляду на викладене, враховуючи те,
що, як було встановлено судом,
позивачем не надано первинних
документів, які мали бути складені
відповідно до умов договору №
010712/1 від 01.07.2012 укладеного між
позивачем та ТОВ «Актив Буд», а надані
складені до іншого договору що не
досліджувався податковим органом при
перевірці, а також те, що позивачем не
надано суду належних доказів на
підтвердження здійснення оплати за
товар, який за твердженням позивача,
було поставлено за договором № 010712/1
від 01.07.2012 та на підтвердження
використання отриманого товару у
власній господарській діяльності та зщ
метою отримання прибутку, суд дійшов
висновку про те, що позивачем не надано
суду належних доказів на підтвердження
реальності та товарності
правовідносин з ТОВ «Актив Буд» за
зазначеним договором, а отже не
доведено факту отримання товару.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що
позивачем не доведено товарності та
реальності господарських
правовідносин з контрагентами ТОВ
«Актив Буд», суд дійшов висновку про
відсутність у позивача правових
підстав для формування податкового
кредиту та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування по
взаємовідносинам з зазначеними
контрагентами.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку для її апеляційного оскарження.
У разі апеляційного оскарження
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П.
Огурцов

Постанова складена в повному обсязі
14.05.2014.