Справа № 818/520/14
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 р.
Справа №818/520/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

за участю секретаря судового засідання
- Кохан Т.І.,

представника відповідача - Куц О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, звернувся до Сумського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Суми, у якому з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог просить суд визнати
незаконними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Сумах №
/8446 від 20.09.2013 р. та № /25279 від
31.12.2013 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
з 12.08.2013 року по 23.08.2013 відбулась
документальна планова виїзна
перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про що складено акт
№ 624/18-19-17- 01/17/НОМЕР_2/16, за наслідками
якого прийнято оскаржувані податкові
повідомлення - рішення:

ФОП ОСОБА_2 вважає, що порушення
податкового законодавства у неї
відсутні, а зазначені податкові
повідомлення - рішення не відповідають
законодавству з огляду на наступне.

ФОП ОСОБА_2 здійснює продаж
автонавантажувачів. Однією із суттєвих
умов купівлі - продажу
автонавантажувачів споживачам є
гарантійне та післягарантійне
технічне їх обслуговування та ремонт з
боку продавця ФОП ОСОБА_2 Відповідно, у
разі проведення технічного
обслуговування та ремонту у межах
гарантійного строку, витрати по цій
операції продавець бере на себе за
рахунок отриманого від продажу доходу.
У разі коли у роботи входить і
гарантійне обслуговування, і ремонт
певних вузлів і агрегатів, гарантійний
термін експлуатації яких закінчився,
або коли вузол (агрегат) вийшов із ладу
з вини покупця, то роботи виконуються
частково за рахунок продавця, а
частково, за рахунок покупця. Саме така
ситуація була при виконанні робіт
автонавантажувача ЕВ-717 ТОВ «Горобина»,
де покупець сплатив 2875 грн., а фактичні
витрати продавця склали 4983,90 грн.
Відтак, позивач не згодна з висновками,
викладені в акті про те, що зазначені
операції не були направлені на
отримання доходу.

Що стосується робіт, виконаних ТОВ
«С.Т.Техно-Сервіс», то у зазначеному
товаристві ОСОБА_2 є засновником та
директором, підприємство є
зареєстрованим платником податків, не
має ознак фіктивності, чинним
законодавством не заборонено
підприємцям перебувати у трудових
відносинах з іншими суб'єктами
господарювання, а керівникам суб'єктів
господарювання не заборонено
займатись окремо підприємницькою
діяльністю, крім випадків, прямо
заборонених законом, тому за
відсутності інших доказів фіктивності
зазначеного договору відповідач
безпідставно виключив cyму 26009,10 грн. з
валових витрат ФОП ОСОБА_2

Крім того, позивач вважає, що у частині
зменшення витрат по оренді приміщення
ФОП ОСОБА_2 у сумі 16057 гpн. дії посадових
осіб ДГІІ в м. Сумах також є
незаконними.

Також, позивач зазначає, що
автонавантажувач Міцубісі TOB «Моно
Краву Ліфтс Україна був доставлений у
свій час саме автотранспортом та за
рахунок ТОВ «Моно Краву Ліфтс Україна»,
перебував на зберіганні у ФОП ОСОБА_2,
коли віднайшовся покупець, то була
оформлена поставка цього
автонавантажувача і він був проданий
від імені ФОП ОСОБА_2 Зазначені вище
господарські операції є звичайними у
господарській діяльності і нічим не
порушують вимоги закону.

Представник позивач у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував та просив у задоволенні
позовних вимог відмовити виходячи з
наступного.

В акті перевірки зазначено, що ФОП
ОСОБА_2 здійснено технічне
обслуговування керованого мосту та
електрообладнання навантажувача ЕВ717
на загальну суму 2875 грн., замовником
яких виступало ТОВ «Горобина». Для
виконання даних робіт ФОП ОСОБА_2 було
залучено фізичну особу ОСОБА_4, якому
було виплачено заробітну плату з
нарахуваннями в сумі 4983,90 гривень.
Таким чином, перевищення понесених
витрат над одержаними доходами при
виконанні робіт з технічного
обслуговування навантажувача склали в
сумі 2108,90 гривень. Крім цього, ФОП
ОСОБА_2 було укладено договори з ФОП
ОСОБА_5 та з ТОВ «С.Т.Техно-Сервіс» на
виконання робіт з технічного
обслуговування та ремонтів
автонавантажувачів, по операціях з
реалізації даних послуг замовникам ФОП
ОСОБА_2 отримала збитковий фінансовий
результат.

Згідно акту перевірки зазначено, що ТОВ
«С.Т.Техно-Сервіс», де ОСОБА_2 є
засновником та директором,
зареєстроване та здійснює
господарську діяльність (з 2 кварталу
2011 року) в орендованому ФОП ОСОБА_2
приміщенні. Відповідно до наданих ФОП
ОСОБА_2 пояснень, приміщення
знаходиться у спільному користуванні з
ТОВ «С.Т.Техно-Сервіс», витрати по
оренді повністю несе ФОП ОСОБА_2
Враховуючи даний факт, перевіркою
зменшено (у розмірі 50 відсотків)
задекларовані ФОП ОСОБА_2 витрати на
суму витрат по оренді, так як дана
діяльність ФОП ОСОБА_2 не направлена на
отримання доходу у будь-якій формі та
не відповідає суті господарської
операції.

В акті перевірки зазначено, що ФОП
ОСОБА_2 мала взаємовідносини з ТОВ
«Моно Краву Ліфтс Україна» ( м. Кривий
Ріг), було придбано автонавантажувач
Mitsubishi. В ході перевірки ФОП ОСОБА_2 не
було виявлено
документів/товарно-транспортних
накладних, які при фактичному
здійснені господарських операцій в
обов'язковому порядку повинні б були
отримані на поставку від ТОВ «Моно
Краву Ліфтс Україна» та які є складовою
частиною комплекту перевізних
документів. Актом перевірки
констатовано, що ФОП ОСОБА_2 не
підтверджено фактичного проведення
господарської операції щодо придбання
навантажувача у ТОВ «Моно Краву Ліфтс
Україна».

Суд, заслухавши, представника позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
докази у їх сукупності, вважає позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, ДПІ у м. Сумах ГУ
Міндоходів у Сумській області
проведена документальна планова
виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2, за період з
01.07.2010 р. по 31.12.2012 р., за результатами
якої складено акт перевірки від 02.09.2013
р. № 624/18-19-17-01/17/НОМЕР_2/16 (т.1 а.с. 8-20).

За результатами перевірки ДПІ у м.
Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області
винесено до ФОП ОСОБА_2 податкові
повідомлення-рішення від 20.09.2013
№/8445 про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на 40154,25грн в т.ч.
основний платіж - 32361,00грн, штрафні
санкції - 7793,25грн, від 20.09.2013 №/8446
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб на 8282,81грн в т.ч. основний
платіж - 6626,25грн, штрафні санкції - 1656,56
гривень (т.1 а.с. 21-22).

Рішенням ГУ Міндоходів у Сумській
області від 05.12.13 №10805/Ф/18-28-10-01-105-124/133ск
про результати розгляду первинної
скарги залишено без змін податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах ГУ
Міндоходів у Сумській області від
20.09.2013 №/8446 та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 20.09.2013
№/8445 в частині визначеного
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість за основним платежем
на суму 2200 грн. та застосованої
штрафної санкції у розмірі 366,75 гривень
(т.1. а.с. 29-32).

На виконання рішення ГУ Міндоходів у
Сумській області від 05.12.13
№10805/Ф/18-28-10-01-105-124/133ск, прийнятого за
розглядом первинної скарги, та
відповідно до Порядку направлення
органами державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 28.11.2012 №1236, ДПІ у м. Сумах ГУ
Міндоходів у Сумській області складено
податкове повідомлення-рішення від
31.12.2013 №/25279 (т.1 а.с. 23).

З матеріалів справи суд вбачає, що
перевіркою встановлено порушення ФОП
ОСОБА_2 п.п. 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 ст. 138, п. 177.4
ст. 177 Податкового кодексу України, в
результаті чого ФОП ОСОБА_2 занижено
податок на доходи фізичних осіб на
загальну суму 6626,25 грн та п.п. 7.2.3 п. 7.2,
п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 198.2 ст. 198, п. 201.4 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого ФОП ОСОБА_2 занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 32361 грн.

Зокрема, перевіркою було встановлено
здійснення ФОП ОСОБА_2 протягом
перевіреного періоду ряд операцій без
отримання позитивного фінансового
результату, тобто збиткових, в зв'язку з
чим податковим органом (згідно
розрахунку т.1 а.с. 63) було зменшено
валові витрати та донараховано
податкового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб в сумі 4217,70 грн. та
застосовано штрафну санкцію в сумі 1054,40
грн. суд погоджується з такими
висновками податкового органу та
вважає їх такими, що відповідають
вимогам законодавства виходячи з
наступного.

З матеріалів справи суд вбачає, що
згідно актів виконаних робіт від 28
травня 2012 року №0014 та від 11 червня 2012
року №0019 ФОП ОСОБА_2 здійснено технічне
обслуговування керованого мосту та
електрообладнання навантажувача ЕВ717
на загальну суму 2875 грн. (без врахування
вартості замінених деталей),
замовником яких виступало ТОВ
«Горобина» (т.1 а.с. 106-107). Для виконання
даних робіт ФОП ОСОБА_2 було залучено
фізичну особу ОСОБА_4 згідно
цивільно-правового договору,
відповідно до якого було виплачено
винагороду (враховуючи нарахування) в
сумі 4983,90 гривень. Таким чином,
перевищення понесених витрат над
одержаними доходами при виконанні
робіт з технічного обслуговування
навантажувача склали в сумі 2108,90
гривень.

Також, перевіркою встановлено що у
перевіреному періоді ФОП ОСОБА_2 було
укладено договори з ФОП ОСОБА_5 (рнокпп
НОМЕР_1) та з ТОВ «С.Т.Техно-Сервіс» на
виконання робіт з технічного
обслуговування та ремонтів
автонавантажувачів (т.1 а.с. 103, договір з
ФОП ОСОБА_5 позивачем надано не було). По
операціях з реалізації даних послуг
замовникам з залученням вказаних
виконавців, ФОП ОСОБА_2 отримала
збитковий фінансовий результат, сума
перевищення витрат над отриманими
доходами становить 26009,10 грн., у тому
числі за 1 півріччя 2011 року на суму 7030
грн. за 2012 рік на суму 18979,10 гривень
(розрахунок наведено в акті перевірки
т.1 а.с. 12 - 13).

Суд зазначає, що нормами ст. 42
Господарського кодексу передбачено, що
підприємництво - це самостійна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем від
здійснення господарської діяльності,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, регулюється ст. 177
Податкового кодексу.

Підпунктом 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу визначено, що об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формах) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 ПК України, господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Отже, враховуючи збитковий характер
перелічених вище операцій ФОП ОСОБА_2,
суд вважає , що дана діяльність
позивача не була направлена на
отримання прибутку (доходу), тому не
може бути визнана як господарська, а
відтак податковим органом правомірно
було зменшено витрати в сумі 28118 грн. як
такі, що не пов'язані з господарською
діяльністю.

При цьому посилання позивача на те що
вказані вище операції є операціями з
гарантійного ремонту (обслуговування)
раніше реалізованої ФОП ОСОБА_2
техніки, суд вважає безпідставним з
огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 140.1.4 пункту 140.1
статті 140 ПК України, при визначенні
об'єкта оподаткування враховуються
будь-які витрати на гарантійний ремонт
(обслуговування) або гарантійні заміни
товарів, проданих платником податку,
вартість яких не компенсується за
рахунок покупців таких товарів, у
розмірі, що відповідає рівню
гарантійних замін,
прийнятих/оприлюднених платником
податку.

У разі здійснення гарантійних замін
товарів платник податку зобов'язаний
вести облік покупців, що отримали таку
заміну товарів або послуг з ремонту
(обслуговування), у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби.

Здійснення заміни товару без
зворотного отримання бракованого
товару або без належного ведення
зазначеного обліку не дає права на
збільшення витрат продавця такого
товару на вартість замін.

Порядок гарантійного ремонту
(обслуговування) або гарантійних замін,
а також перелік товарів, на які
встановлюється гарантійне
обслуговування, визначаються
Кабінетом Міністрів України на
підставі норм законодавства з питань
захисту прав споживачів.

Термін «оприлюднення» означає
розповсюджене в рекламі, технічній
документації, договорі або іншому
документі зобов'язання продавця щодо
умов та строків гарантійного
обслуговування.

Суд зазначає, що в матеріалах справи
відсутні будь - які документи, що
передбачають зобов'язання ФОП ОСОБА_2
як продавця щодо гарантійного
обслуговування автонавантажувачів чи
іншої техніки. На неодноразові
пропозиції суду надати відповідні
документи, які передбачають обов'язок
ФОП ОСОБА_2 щодо гарантійного
обслуговування, представник позивача
зазначив, що такі документи у ФОП
ОСОБА_2 відсутні.

Таким чином, враховуючи викладене вище,
суд вважає, що позовні вимоги в цій
частині необґрунтовані та задоволенню
не підлягають.

Також, в акті перевірки зазначено, що
ТОВ «С.Т.Техно-Сервіс», де ОСОБА_2 є
засновником та директором,
зареєстроване та здійснює
господарську діяльність (з 2 кварталу
2011 року) в орендованому ФОП ОСОБА_2
приміщенні за адресою: м. Суми вул.
Воровського, 20/1, яке відповідно до
договору оренди від 1 квітня 2009 року
№03/05/09 ФОП ОСОБА_2 орендує у ТОВ «Вікс»
(т.1 а.с. 95-99). Згідно вказаного договору,
щомісячна орендна плата складає в сумі
1835 грн., у тому числі податок на додану
вартість 305,83 гривень. Враховуючи те що
вказане приміщення знаходиться у
спільному користуванні ФОП ОСОБА_2 та
ТОВ «С.Т.Техно-Сервіс», податковим
органом було зменшено (у розмірі 50
відсотків) ФОП ОСОБА_2 витрати на суму
орендної плати (за період з 1 квітня 2011
року по 31 грудня 2012 року) у загальному
розмірі 16057 грн. та податковий кредит з
ПДВ у сумі 3211,25 грн. В зв'язку з чим
(згідно розрахунку т.1 а.с. 63) податковим
органом було донараховано грошове
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 2408,60 грн. та
застосовано штрафну санкцію в сумі 602,20
грн. та грошове зобов'язання з податку
на додану вартість в сумі 3211,25 грн. та
застосовано штрафну санкцію в сумі 689
грн.

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу та
вважає їх такими, що не відповідають
нормам законодавства виходячи з
наступного.

Статтею 71 КАС України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2 ст.71)

Суд зазначає, що під час розгляду
справи відповідачем не надано доказів
існування будь - яких договірних
відносин щодо оренди зазначеного
приміщення між ТОВ «С.Т.Техно-Сервіс»
та ФОП ОСОБА_2 Податковим органом не
досліджувалося чи дійсно ТОВ
«С.Т.Техно-Сервіс» користується
частиною вказаного приміщення і якщо
користується то в якому розмірі.
Представник відповідача в судовому
засіданні не зміг пояснити чому
податковим органом зменшено позивачу
розмір орендної плати віднесеної на
валові витрати та податковий кредит
саме на 50 відсотків. При цьому,
реальність господарських операцій з
оренди зазначеного приміщення ФОП
ОСОБА_2 податковим органом не
оскаржується, недоліків в оформленні
первинних бухгалтерських документів
та документів податкового обліку по
вказаним операціям податковим органом
не встановлено.

Отже, суд доходить висновку що
донарахування податкових зобов'язань
по операціям з оренди зазначеного
приміщення позивачем не відповідає
нормам законодавства, відтак позовні
вимоги в цій частині є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Крім того, в акті перевірки зазначено,
що ФОП ОСОБА_2 податкова накладна від
11.10.2010 №225 на поставку
автонавантажувача Mitsubishi на суму
161700грн., в т.ч. ПДВ 26950грн. від ТОВ «Моно
Краву Ліфтс Україна» віднесена до
податкового кредиту з податку на
додану вартість у 3 кв. 2010р. на суму
15950грн та в 4 кв. 2010р. на суму 10853грн, чим
порушено п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7, п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в зв'язку з тим, що платником
не підтверджено фактичність
проведення даної господарської
операції. По зазначеній господарській
операції податковим органом
донараховано горошове зобов»язання з
податку на додану вартість в сумі 26950
грн. та застосовано штрафну санкцію в
сумі 689, 00 грн.

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу,
оскільки вони спростовуються
матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи суд вбачає, що
згідно укладеного договору поставки
від 27 вересня 2010 року №54/10 ФОП ОСОБА_2 у
жовтні 2010 року (видаткова накладна від
11 жовтня 2010 року №148, податкова
накладна від 11 жовтня 2010 року №225) було
придбано у ТОВ «Моно Краву Ліфтс
Україна» автонавантажувач Mitsubishi в
кількості 1 штуки загальною вартістю
161700 грн, у тому числі податок на додану
вартість 26950 гривень. (т.1 а.с. 73 - 74, 76-78).
Даний товар був оплачений позивачем в
повному обсязі, що підтверджується
банківською випискою (т.1 а.с. 75). В
подальшому вказаний автонавантажувач
ФОП ОСОБА_2 був реалізований ТОВ «Лодіс
- Суми» згідно договору №4/09 від 27.09.2010
року, що відображено у видатковій та
податковій накладній (т.1. а.с. 82, 84 - 90).
Відповідно до листа територіального
управління Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Сумській області зазначений
автонавантажувач зареєстровано за ТОВ
«Лодіс - Суми» 11.08.2011 року та видано
свідоцтво про реєстрацію №000284,
номерний знак ВМ Т00284 від 11.08.2011 року (т.2
а.с. 47).

Суд зазначає, що статтею 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Суд вважає, що документи (видаткові,
податкові накладні,) щодо операції з
поставки автонавантажувача між ФОП
ОСОБА_2 та ТОВ «Моно Краву Ліфтс
Україна» мають всі обов'язкові
реквізити визначені законодавством, а
відтак є первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
та відображають фактично здійснені
позивачем господарські операції.

Відповідно до п. 3.1.1 ст. 3, п. 7.1, п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (якій був чинним на час
виникнення правовідносин), об'єктом
оподаткування цим податком є операції
платників податків з продажу товарів
(робіт, послуг) на митній території
України; продаж товарів здійснюється
за договірними (контрактними) цінами з
додатковим нарахуванням ПДВ; особа -
продавець, яка зареєстрована як
платник ПДВ, зобов'язана на кожну повну
або часткову поставку товарів
нарахувати покупцю ПДВ та скласти і
передати йому податкову накладну, яка є
підставою для зарахування вказаної в
ній суми ПДВ до податкового кредиту.
Пункт 1.7 ст. 1 Закону України "Про
податок на додану вартість" передбачає,
що податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно до п.п. 7.2.3 п.7.2, п.п. 7.3.1 п.7.3 та п.п.
7.4.1 п.7.4 ст.,7 Закону України "Про податок
на додану вартість", податкова накладна
є підставою для визначення сум
податкового кредиту, оскільки тільки
цей документ підтверджує одну з подій,
що здійснено покупцем: чи то оплату
товару чи отримання товару від
продавця, що є підставою для виникнення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

Згідно п.п. 7.2.4 п.7.2 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" право
на нарахування податку на додану
вартість та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Відповідно до п.9.6 ст. 9 Закону України
"Про податок на додану вартість"
свідоцтво про реєстрацію особи в
якості платника ПДВ діє до дати його
анулювання.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент видачі податкових накладних
позивач та його контрагент були
зареєстровані органами державної
податкової служби у встановленому
законодавством порядку в якості
платників податку на додану вартість,
про що є відповідне свідоцтво, а отже
мали право складати податкові
накладні. Також, суд зазначає, що по
вказаній господарській операції було
проведено розрахунки, в т.ч. з ПДВ (ця
обставина підтверджується матеріалами
справи), що доводить реальність
здійснених операції. Також позивачем
було фактично отримано придбаний
товар, та в подальшому реалізовано, що
також підтверджується матеріалами
справи.

Отже, зважаючи, що позивач має належним
чином оформлені податкові накладні,
суд вважає, що сума податку на додану
вартість правомірно віднесена ним до
податкового кредиту. Крім того, як
вбачається з акту перевірки,
розбіжностей з відомостями отриманими
від ТОВ «Моно Краву Ліфтс Україна» не
встановлено, як не було встановлено і
розбіжностей по Додатку 5 до декларації
з податку на додану вартість.

Таким чином, суд вважає, що висновки
відповідача щодо господарської
операції між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Моно
Краву Ліфтс Україна» ґрунтуються на
припущеннях, що суперечить ст. 159 КАС
України.

При цьому посилання відповідача на
відсутність товарно - транспортних
накладних суд вважає безпідставним,
оскільки даний документ не є
обов'язковим документом податкового
обліку, на відміну від податкової
накладної та накладної або акту
приймання - передачі, є до кументом
виникнення певних взаємних прав і
обов'язків між постачальником, перевіз
ником та покупцем.

Таким чином суд доходить висновку, що
позовні вимоги в цій частині
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити
частково.

Визнати незаконним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податковаої інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області № /25279 від 31
грудня 2013 року про визначення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 37587,50 грн. в
тому числі: за основним платежем - 30161,00
грн. та за штрафними санкціями - 7426,50
грн.

Визнати незаконним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податковаої інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області № /8446 від 20
вересня 2013 року в частині визначення
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 3010,80 грн.
в тому числі: за основним платежем - 2408,60
грн. та за штрафними санкціями - 602,20 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_2),
сплачений судовий збір в розмірі 137,25
грн. (сто тридцять сім грн. 25 коп.).

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 05
травня 2014 року.

Суддя (підпис)
В.О. Павлічек

З оригіналом згідно

Суддя
В.О. Павлічек