Справа № 461/5802/13а 2а/461/311/13
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
Справа № 876/11918/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Сапіги В. П., Яворського І. О.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Луганської обласної
організації «Східноукраїнський центр
громадських ініціатив (Тотальна акція
на підтримку прав людини та
демократії)» на постанову Галицького
районного суду м. Львова від 17 червня 2013
року в справі за позовом Луганської
обласної організації
«Східноукраїнський центр громадських
ініціатив (Тотальна акція на підтримку
прав людини та демократії)» до
Львівської міської ради про визнання
дій протиправними та зобов'язання до
вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2013 року Галицьким районним
судом м. Львова зареєстровано позовну
заяву Луганської обласної організації
«Східноукраїнський центр громадських
ініціатив (Тотальна акція на підтримку
прав людини та демократії)» до
Львівської міської ради про визнання
протиправною відмови в наданні
графічної частини генерального плану
м. Львова та зобов'язання надати копію
графічної складової генерального
плану м. Львова.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
норми п. 11 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» та
норми ст. ст. 10, 32 Закону України «Про
інформацію» зобов'язують відповідача
надавати рішення органів місцевого
самоврядування, в тому числі про
затвердження генеральних планів
населених пунктів і їх текстову і
графічну частини, що є невід'ємною
складовою рішення.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 17 червня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
відповідачем не порушено прав та
інтересів позивача.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем - Луганською
обласною організацією
«Східноукраїнський центр громадських
ініціатив (Тотальна акція на підтримку
прав людини та демократії)», подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що належним
розпорядником генерального плану є
саме міська рада, яка і є належним
відповідачем у даній справі.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому, суд,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності, в порядку
письмового провадження, за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Судом апеляційної інстанції заслухано
суддю-доповідача, досліджено матеріали
справи та проаналізовано доводи
апеляційної скарги, внаслідок чого суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скаргу слід задовольнити
частково, оскаржувану постанову суду
першої інстанції скасувати, а
адміністративний позов - залишити без
розгляду.

Встановлено, що 11 листопада 2009 року
позивачем подано відповідачу запит про
надання інформації наступного змісту:
чи був затверджений Генеральний план
населеного пункту, якщо так, то які
реквізити відповідного рішення (дата,
номер, назва), чи діє затверджений
Генеральний план зараз; як зацікавлені
громадяни можуть отримати доступ до
текстової складової Генерального
плану; як зацікавлені громадяни можуть
отримати доступ до графічної складової
Генерального плану; надати засвідчену
копію графічної складової
Генерального плану цього міста (копії
відповідних карт або носій інформації
з електронними копіями відповідних
карт); чи затверджувались у місті інші
види містобудівної документації
(місцеві правила забудови, детальний
план території населеного пункту, план
червоних ліній, проекти забудови
територій, проекти розподілу
території), якщо так, надати реквізити
відповідних рішень ради, якими вони
затверджені.

Листом № 2-13015/2401 від 27 листопада 2009 року
Управлінням архітектури департаменту
містобудування Львівської міської
ради відповідачем надано позивачу
відповідь.

Згідно із ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України
строк звернення до суду, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Як випливає з Рішення Конституційного
Суду України від 09 лютого 1999 року №
1-рп/99, частину першу статті 58
Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, у тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права.

Водночас неприпустимість зворотної
дії нормативно-правового акта полягає
в тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності. Отже, приписи
нового нормативно-правового акта не
можуть змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене тривалість і
правила обчислення строку звернення
особи до суду визначаються за тими
правилами, які були чинними на момент
початку перебігу відповідного строку.

Таким чином, тривалість строку
звернення до суду не змінюється в разі
подальших змін законодавства, яке
регулює відповідні відносини. Тому
строк звернення до суду розпочинається
і закінчується з урахуванням тієї
тривалості, яка передбачалася на
момент початку перебігу відповідного
строку.

При цьому тривалість строку звернення
до суду не змінюється залежно від того,
коли було реалізоване право на позов.
Відповідно тривалість строку
звернення до адміністративного суду не
залежить від того, коли було фактично
пред'явлено позов.

Виходячи з принципу юридичної
визначеності, суд апеляційної
інстанції вважає, що до спірних
правовідносин слід застосовувати
положення ч. 2 ст. 99 КАС України, в
редакції, яка діяла до 30 липня 2010 року,
тобто річний строк звернення до суду.

Частиною 2 ст. 5 КАС України встановлено,
що провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Суд апеляційної інстанції наголошує,
що поважними причинами є ті обставини,
які є об'єктивно непереборними, не
залежать від волевиявлення особи та
пов'язані з дійсними істотними
перешкодами чи труднощами для
своєчасного вчинення відповідних дій,
а існування таких причин
підтверджується достатньою кількістю
належних та допустимих доказів.

Позивачем до позовної заяви додано
клопотання про поновлення строку
звернення до суду, в якому зазначено, що
такий не пропущено, оскільки відповідь
було оскаржено до Жовтневого районного
суду м. Луганська 13 квітня 2010 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Луганська від 15 квітня 2010 року
адміністративний позов повернуто у
зв'язку з недотриманням правил
територіальної підсудності. Це судове
рішення за наслідками апеляційного
провадження залишено без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09 червня 2011
року. Така обставина зумовила
необхідність касаційного оскарження
згаданих судових рішень. За наслідками
касаційного провадження згадані
судові рішення залишено без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 14 березня 2013 року. До
моменту прийняття Вищим
адміністративним судом України
остаточного рішення позивач був
позбавлений права повторного
звернення до суду.

Ухвалою Галицького районного суду м.
Львова від 03 червня 2013 року поновлено
позивачу процесуальний строк
звернення до суду.

Однак, висновок суду першої інстанції
про поважність пропущення позивачем
строку звернення до суду є абсолютно
необґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
вказані позивачем причини пропущення
строку звернення до адміністративного
суду не є поважними.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КАС України у
разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Таким чином, ухвала Жовтневого
районного суду м. Луганська від 15
квітня 2010 року, якою роз'яснено
позивачу його право на звернення з
даним позовом до місцевого загального
адміністративного суду з дотриманням
правил територіальної підсудності,
набрала законної сили за наслідками
апеляційного провадження 09 червня 2011
року.

Твердження позивача, що до моменту
прийняття Вищим адміністративним
судом України остаточного рішення були
відсутні підстави для повторного
звернення до суду є безпідставним.

Позивачем не вказано об'єктивних
підстав, які б перешкоджали зверненню
до суду з даним позовом до іншого
місцевого загального суду з 09 червня 2011
року в межах річного строку звернення
до суду.

Суд апеляційної інстанції також
вважає, що наявність листа Вищого
адміністративного суду України від 25
квітня 2013 року, в якому позивачу
вказано про існування неоднакової
судової практики у питанні
територіальної підсудності через
якість окремих норм процесуального
закону, не може бути визнано поважною
причиною пропущення строку звернення
до суду, оскільки такий лист не має
преюдиційного значення для розгляду
зазначеної справи та не змінює по суті
прийняті судові рішення, які набрали
законної сили та є обов'язковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно із ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію і практику Суду як джерело
права.

У рішенні в справі «Девеер проти
Бельгії» від 27 лютого 1980 року та
рішенні в справі «Стаббігс та інші
проти Великобританії» від 22 жовтня 1996
року Європейським Судом з прав людини
вказано на те, що право на звернення до
суду не є абсолютним і може бути
обмеженим, в тому числі і встановленням
строків для звернення до суду за
захистом порушених прав.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України
суд своєю ухвалою залишає позовну
заяву без розгляду, якщо позовну заяву
подано з пропущенням встановленого
законом строку звернення до
адміністративного суду і суд не
знайшов підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Згідно із ч. 1 ст. 203 КАС України
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

Керуючись ст. ст. 99, 100, п. 9 ч. 1 ст. 155, ст.
ст. 158-160, 195, 197, п. 4 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 1 ст.
203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 254 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луганської обласної
організації «Східноукраїнський центр
громадських ініціатив (Тотальна акція
на підтримку прав людини та
демократії)» задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м.
Львова від 17 червня 2013 року в справі №
461/5802/13-а - скасувати.

Адміністративний позов Луганської
обласної організації
«Східноукраїнський центр громадських
ініціатив (Тотальна акція на підтримку
прав людини та демократії)» до
Львівської міської ради про визнання
дій протиправними та зобов'язання до
вчинення дій - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
В. П.
Сапіга

І. О.
Яворський