Справа № 2а-551/11/0970
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
Справа №
31842/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 10.02.2011 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації про визнання незаконною
відмову та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
праці та соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації (далі - ГУПСЗН) про
визнання незаконною відмову та
зобов'язання вчинити дії.

Позивач просив визнати незаконною
відмову Головного управління праці і
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації щодо видачі дозволу на
безоплатне переоформлення автомобіля
OPEL Vectra 1.8, 1996 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належав покійному батькові позивача
ОСОБА_2, та зобов'язати відповідача
надати позивачу дозвіл на
перереєстрацію вказаного
транспортного засобу на його ім'я.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
10.02.2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив ОСОБА_1, подавши на неї
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що суд першої інстанції помилково
застосував положення Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою КМ України
від 19.07.2006 року №999, і необґрунтовано
відхилив доводи позивача щодо
застосування до спірних правовідносин
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою КМ України від 8.09.1997 року
№999, пункт 37 якого передбачає, що після
смерті інваліда автомобіль, яким він
був забезпечений безплатно або на
пільгових умовах залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.

У зв'язку з тим, що постанова суду
першої інстанції від 10.02.2011 року
прийнята з неправильним застосуванням
норм матеріального права та порушенням
норм процесуального права, апелянт
ОСОБА_1 просить її скасувати та
прийняти нову постанову про
задоволення позову.

Оскільки клопотань від осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю не поступило, тому суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних в ній
доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

В справі встановлено, що 24.09.2004 року
громадянин Німеччини ОСОБА_5 як
гуманітарну допомогу надав ГУПСЗН для
інваліда ІІ групи ОСОБА_2 автомобіль OPEL
Vectra 1.8, 1996 року випуску.

1.12.2004 року ОСОБА_2 звернувся до
відповідача із заявою про забезпечення
його в якості гуманітарної допомоги
автомобілем, який дарується
відповідачу, без права продажу,
дарування чи передачі такого
транспортного засобу іншій особі.

2.12.2004 року наказом відповідача №102
згідно медичних показань, відповідно
до п.2 Порядку надання автомобілів,
отриманих як гуманітарна допомога,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України за №128 від 07.02.2001
року, відповідно до протоколу
засідання Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України №26/ГД-2473/К від 04.11.2004
року ОСОБА_2 забезпечено автомобілем OPEL
безоплатно.

3.03.2005 року ОСОБА_2 зареєстрував
автомобіль OPEL Vectra 1.8, 1996 року випуску,
кузов № НОМЕР_2, об'єм двигуна 1800
кубічних сантиметрів на власне ім'я та
отримав державний реєстраційний номер
транспортного засобу НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер.

3.12.2010 року ОСОБА_1, як син померлого
інваліда, з яким останній проживав на
час смерті, звернувся до відповідача із
заявою про надання йому дозволу на
перереєстрацію автомобіля на власне
ім'я.

28.01.2011 року відповідачем відмовлено
позивачу у безоплатній передачі
автомобіля та наданні дозволу на
перереєстрацію автомобіля на його ім'я.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
строк експлуатації спірного
автомобіля померлим інвалідом є меншим
за 10 років, позивачем не сплачено
відповідних податків та зборів, які
визначені чинним законодавством, тому
правових підстав для залишення
наданого автомобіля за членом сім'ї
немає.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.11-1 Закону України «Про
гуманітарну допомогу» забезпечення
інвалідів, дітей-інвалідів
автомобілями, визнаними гуманітарною
допомогою, здійснюється на умовах,
передбачених законом, та у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України. Після смерті інваліда,
дитини-інваліда автомобіль, визнаний
гуманітарною допомогою, яким інвалід
був забезпечений через органи праці та
соціального захисту населення і
користувався менше 10 років, може бути
переданий у власність одному із членів
сім'ї за рішенням Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля. Якщо інвалід,
дитина-інвалід користувався
автомобілем більше 10 років, за бажанням
членів його сім'ї автомобіль може бути
переданий у їх власність безкоштовно. У
разі несплати членом сім'ї інваліда,
дитини-інваліда податків і зборів
(обов'язкових платежів) автомобіль
повертається (вилучається) органам
праці та соціального захисту населення
у порядку та на умовах, що визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.2 ст.38 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», після смерті
інваліда, дитини-інваліда автомобіль,
виданий безоплатно чи на пільгових
умовах, у тому числі визнаний
гуманітарною допомогою, за бажанням
членів його сім'ї може бути переданий у
їх власність безоплатно у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України. Технічні та інші засоби
реабілітації можуть бути залишені у
власності членів сім'ї померлого
інваліда, дитини-інваліда в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 19.07.2006 року № 999 затверджений
Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями.

Відповідно до п.16 Порядку, після смерті
інваліда автомобіль, яким він був
забезпечений головним управлінням
соціального захисту або управлінням
виконавчої дирекції, строк
експлуатації якого більше ніж 10 років,
залишається члену сім'ї, який на час
смерті інваліда проживав та був
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж 10 років, після смерті
інваліда залишається у користуванні
його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який:

- має підстави для забезпечення
автомобілем згідно з пунктом 3 цього
Порядку;

- проживав і був зареєстрований на час
смерті інваліда за місцем його
проживання і реєстрації;

- не має іншого автомобіля, у тому числі
отриманого через головне управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції.

Перереєстрація автомобіля на ім'я
інваліда з числа членів сім'ї,
законного представника недієздатного
інваліда, дитини-інваліда проводиться
підрозділом МВС на підставі письмової
довідки, форма якої затверджується
Мінпраці. Довідка видається інваліду,
законному представнику недієздатного
інваліда, дитини-інваліда головним
управлінням соціального захисту, в
якому інвалід перебував на обліку, а
інваліду внаслідок трудового каліцтва
- відповідним управлінням виконавчої
дирекції.

Член сім'ї померлого інваліда, який є
також інвалідом, має право повторно
стати на облік, але не раніше
закінчення строку експлуатації
автомобіля, отриманого за життя
інвалідом чи законним представником
недієздатного інваліда,
дитини-інваліда.

Іншому члену сім'ї померлого інваліда,
який проживає та зареєстрований за
місцем проживання і реєстрації
інваліда, автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
залишається у разі сплати ним до
спеціального фонду державного бюджету
на рахунки, відкриті в органах
Державного казначейства, а членом сім'ї
померлого інваліда внаслідок
трудового каліцтва - на рахунки
відповідних управлінь виконавчої
дирекції вартості одержаного
автомобіля з урахуванням ступеня його
зношення та суми, сплаченої за нього
інвалідом.

Пунктом 41 Порядку встановлено, що після
смерті інваліда, дитини-інваліда
автомобіль, визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через головне управління
соціального захисту і користувався
менше ніж 10 років, може бути переданий у
власність одному з членів сім'ї
інваліда за рішенням Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля.

Автомобіль, яким інвалід користувався
менше ніж 10 років, після смерті
інваліда може залишитись у
користуванні його сім'ї безоплатно,
якщо в ній є інвалід, у випадках,
зазначених в абзацах третьому - шостому
пункту 16 цього Порядку.

Якщо інвалід, дитина-інвалід
користувався автомобілем більше ніж 10
років, за бажанням членів його сім'ї
автомобіль може бути переданий їм у
власність безоплатно.

У разі несплати членом сім'ї інваліда,
дитини-інваліда податків і зборів
(обов'язкових платежів) автомобіль
повертається (вилучається) головному
управлінню соціального захисту.
Вилучення автомобіля здійснюється
відповідно до абзацу тринадцятого
пункту 16 цього Порядку.

Як видно з матеріалів справи, строк
експлуатації ОСОБА_2 спірного
автомобіля становить менше 10 років.

Позивач, як член сім'ї померлого ОСОБА_2,
не є інвалідом, що виключає можливість
залишення автомобіля, строк
експлуатації якого становить менше 10
років, в сім'ї інваліда.

Враховуючи, що строк експлуатації
інвалідом автомобіля становить менше 10
років, позивач не має права на
безоплатне отримання його у власність,
у зв'язку з чим відповідачем
обґрунтовано відмовлено у наданні
дозволу на переоформлення автомобіля з
посиланням на необхідність сплати
відповідних податків і зборів
(обов'язкових платежів).

За вказаних обставин судом першої
інстанції обґрунтовано відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

Вказана позиція апеляційного суду
узгоджується з рішенням Верховного
Суду України, зокрема, з постановою від
16.01.2013 року у справі № 6-153цс12 та
постановою від 7.11.2012 року у справі №
6-118цс12.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Постанова суду першої інстанції
відповідає матеріалам справи, наявним
в ній доказам, правильно застосованим
нормам матеріального та
процесуального права, тому підстав для
її скасування колегія суддів не
знаходить.

Доводи апелянта щодо незастосування до
спірних правовідносин Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою КМ України
від 8.09.1997 року №999 не можуть бути взяті
до уваги, оскільки даний Порядок
втратив чинність згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 19.07.2006
року № 999.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
10.02.2011 року по справі № 2а-551/11/0970
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

О.І. Мікула