Справа № К/9991/29913/11-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/29913/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Пасічник С.С.,

Штульман І.В.,

провівши у порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовом державного підприємства
науково-виробничий комплекс "Прогрес"
до виконавчої дирекції Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про визнання
протиправним та скасування рішення у
частині,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року Державне підприємство
науково-виробничий комплекс "Прогрес"
(далі - Підприємство) пред'явило у суді
позов до Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності (далі - Відділення
Фонду), в якому просило визнати
протиправним та скасувати рішення
відповідача від 12 липня 2010 року
№ 727 в частині не прийняття до заліку
витрат Підприємства в розмірі 12 432
гривні та застосування фінансових
(штрафних) санкцій в розмірі 6 216
гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржене рішення
прийнято відповідачем на підставі
висновків акту перевірки від 23 червня
2010 року, яким було виявлено, зокрема, що
у 2010 році за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності (далі - Фонд)
Підприємство забезпечило своїх
працівників чотирма путівками на
санаторно-курортне лікування,
загальною вартістю 12 432
гривні, на підставі медичних довідок №
070/о не встановленого зразка, оскільки
такі довідки видані головним лікарем
Підприємства Яковенком О.В.
одноособово, а не за підписами
лікуючого лікаря, завідувача
відділенням, на підставі відповідного
рішення лікарсько-консультативної
комісії лікувально-профілактичного
закладу, чим порушено пункт 4.1 Порядку
отримання застрахованими особами і
членами їх сімей санаторно-курортного
лікування, що сплачується за рахунок
коштів Фонду, затвердженого постановою
правління цього Фонду від 25 лютого 2009
року № 12.

Особи, які забезпечувалися путівками,
мали медичні показання для
санаторно-курортного лікування,
перебували на диспансерному обліку з
приводу захворювань, що є головною
передумовою для видачі путівок,
рішення про забезпечення цих
працівників путівками прийнято з
дотриманням встановленого порядку -
комісією із соціального страхування
Підприємства, на підставі їх особистих
заяв та довідок за формою № 070/о.
Порядку ж заповнення, як і порядку
видачі, довідки за формою № 070/о не
існує, оскільки наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 10 вересня
2009 року № 668 скасовано наказ цього
Міністерства від 3 липня 2001 року № 258
"Про затвердження типових інструкцій
щодо заповнення форм первинної
медичної документації
лікувально-профілактичних закладів" як
такий, що підлягав державній
реєстрації в Міністерстві юстиції
України, але на державну реєстрації не
подавався.

Посилаючись на зазначені обставини,
Підприємство просило позов
задовольнити.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року, позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Відділення Фонду від 12 липня 2010
року № 727 в частині неприйняття до
заліку витрат Підприємства у розмірі 12
432 гривні та нарахування фінансових
(штрафних ) санкції в розмірі 6 216
гривень.

У касаційній скарзі Відділення Фонду,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування
ухвалених ними рішень та прийняття
нової постанови про відмову в
задоволенні позову.

Підприємство заперечень на касаційну
скаргу не подало.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на таке.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини
другої статті 27, статті 28 Закону
України від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
(далі - Закон № 2240-ІІІ)
страхувальник зобов'язаний надавати
та оплачувати застрахованим особам у
разі настання страхового випадку
відповідний вид матеріального
забезпечення та соціальних послуг
відповідно до цього Закону; вести облік
коштів загальнообов'язкового
державного соціального страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, і своєчасно
надавати органам Фонду встановлену
звітність щодо цих коштів.

Згідно з пунктом 8.7 Інструкції про
порядок надходження, обліку та
витрачання коштів Фонду, затвердженої
постановою його правління від 26
червня 2001 року № 16 (далі - Інструкція №
16), витрати коштів Фонду, які були
проведені з порушенням законодавства і
заподіяли йому збитки, не приймаються
до заліку в рахунок страхових внесків і
відшкодовуються за рахунок
страхувальника.

Статтею 30 Закону № 2240-ІІІ передбачено,
що за порушення порядку витрачання
страхових коштів на страхувальника
накладається штраф у розмірі 50
відсотків належної до сплати суми
страхових внесків.

Рішення Відділення Фонду в частині, що
оскаржується, мотивовано тим, що
Підприємство забезпечило своїх
працівників ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 путівками на санаторно-курортне
лікування, на підставі медичних
довідок № 070/о не встановленого зразка,
оскільки такі довідки були видані
головним лікарем Підприємства
Яковенком О.В. одноособово, а не за
підписами лікуючого лікаря, завідувача
відділенням, на підставі відповідного
рішення лікарсько-консультативної
комісії лікувально-профілактичного
закладу.

Колегія суддів не погоджується з таким
твердженням відповідача з огляду на
таке.

Порядок видачі путівок
встановлено постановою Правління
Фонду від 25 лютого 2009 року № 12 "Про
затвердження Порядку отримання
застрахованими особами і членами їх
сімей санаторно-курортного лікування,
що сплачується за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності".

Відповідно до пункту 4.1 цього
Порядку, рішення про виділення путівки
застрахованій особі приймає комісія
(уповноважений) із соціального
страхування підприємства, установи,
організації із загальнообов'язкового
державного соціального страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням (далі - комісія
(уповноважений) із соціального
страхування), на підставі особистої
заяви та довідки для одержання путівки
(форма № 070/о, затверджена
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 27 грудня 1999 року № 302 "Про
затвердження форм облікової
статистичної документації, що
використовується в поліклініках
(амбулаторіях)").

Розділом п'ятим Інструкції
встановлено порядок звітування за
видані путівки. Так, пунктом 5.4. цього
розділу визначено, що страхувальники
за місцем їх обліку надають районній,
міжрайонній, міській виконавчій
дирекції відділення Фонду щокварталу
звіт про путівки на санаторно-курортне
лікування разом із звітом про
нараховані внески, перерахування та
витрати, пов'язані із
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності.

Таким чином, порушенням порядку
витрачання коштів Фонду необхідно
вважати видачу путівки на санаторне
лікування без медичної довідки про
необхідність такого лікування. За
інших обставин, відсутні підстави
стверджувати про будь-яке порушення
внаслідок його недоведеності.

Оскільки путівки працівникам
Підприємства були видані у 2010 році на
підставі особистої заяви та довідки
для одержання путівки (форма
№ 070/о), і ця обставина відділенням
Фонду не заперечується, колегія суддів
вважає, що позивачем не порушено
порядок витрачання коштів Фонду. Таким
чином, суди дійшли правильного
висновку про задоволення позовних
вимог.

За правилом частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи, що доводи касаційної
скарги правильності висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують,
останні під час розгляду справи вірно
застосували норми матеріального права
та не порушили норми процесуального
права, колегія суддів приходить до
висновку, що підстави для скасування
ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 2201, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т. Ф. Весельська

С. С. Пасічник

І. В. Штульман