Справа № 810/2562/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року №810/2562/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
Лата Н.Ф.(за довіреністю)

від відповідача:
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проТовариства з
обмеженою відповідальністю «АЕРОК»
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АЕРОК» (далі -
позивач) звернулось до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Головного управління Міндоходів у
Київській області (далі - відповідач)
про скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області від 5
грудня 2013 року №/1234 та №1/1235.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є незаконними,
оскільки прийняті на основі
помилкових висновків про порушення ТОВ
«АЕРОК» вимог пункту 138.1, 138.2 статті 138,
підпункту 139.1.9 статті 139, пунктів 198.2,
198.3, 198.6, статтей 200, 201 Податкового
кодексу України при здійсненні
господарських операцій з ТОВ «ПБІ», у
результаті чого відповідач
безпідставно дійшов висновку про
заниження позивачем зобов'язань з
податку на додану вартість та податку
на прибуток.

Позивач стверджує, що придбав товар у
ТОВ «ПБІ» правомірно, тому підстави для
визнання укладених договорів
безтоварними відсутні, господарські
операції підтверджені належним чином
складеними первинними документами,
зокрема, договорами,
товарно-транспортними накладними і
податковими накладними.

Звертав увагу, що відповідачем у ході
перевірки використано інформацію, яка
не мітить жодного доведеного факту,
підтвердженого належними доказами
щодо недійсності правочинів ТОВ
«АЕРОК». За наведених обставин,
висновки викладені в акті перевірки
від 20 листопада 2013 року є
необгрунтованими та зроблені на основі
припущень, а прийняті на їх основі
податкові повідомлення-рішення
підлягають скасуванню.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що посадові особи Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Головного управління Міндоходів у
Київській області при проведенні
перевірки позивача та оформленні її
результатів діяли на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України, а податкові
повідомлення-рішення є обґрунтованими.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки
позивача були виявлені обставини, які
дають підстави вважати, що правочини
ТОВ «АЕРОК» та його контрагентом
вчинено виключно з мотивів мінімізації
податкових зобов'язань. В запереченнях
наголошував на ознаках фіктивності ТОВ
«ПБІ» з огляду на неможливість
провести зустрічну звірку. У
задоволені позову просив відмовити
повністю.

У судові засідання представник
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області не з'явився, про місце, дату і
час розгляду справи повідомлявся,
натомість подав заяву про розгляд
справи за його відсутності.

Заслухавши думку представника
позивача, суд ухвалив здійснювати
розгляд справи за відсутності
представника відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, врахувавши норми закону, які
діяли на момент виникнення
правовідносин між сторонами, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як суб'єкт господарювання, Товариство з
обмеженою відповідальністю «АЕРОК»
зареєстроване 25 грудня 2006 року, що
підтверджується Випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців Серія АД
№556251 (т.1, а.с. 89). Позивач перебуває на
податковому обліку з 27 грудня 2006 року
за №3639, на дату підписання акту
перевірки перебував на обліку у
Державній податковій інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області (т.1, а.с. 11).

Відповідно до матеріалів справи, у
період з 5 листопада 2013 року по 11
листопада 2013 року, посадовою особою
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області, на підставі підпункту 20.1.4
пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2
пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1
пункту 78.1 статті 78, Податкового кодексу
України та на виконання наказу від 5
листопада 2013 року №274, проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «АЕРОК» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Еволюшин» за період з 1 липня 2012
року по 31 серпня 2012 року та ТОВ «ПБІ» за
період з 1 серпня 2011 року по 31 серпня 2011
року.

Результати перевірки оформленні актом
від 20 листопада 2013 року №1079/10-16-22-00/34840150
(далі - акт перевірки)(т.1, а.с. 10-41).

У ході перевірки відповідачем
проаналізовано акт від 24 вересня 2013
року №287/22-4/37146194 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «ПБІ» щодо
підтвердження господарських відносин
з ТОВ «Бізнес Столиця» за період
серпень, вересень, листопад 2011 року»

Із змісту даного акту податковим
органом встановлено, що зустрічну
звірку провести неможливо, оскільки
ТОВ «ПБІ» за податковою адресою не
знаходиться. На підставі аналізу
податкової звітності та аналізу
інформаційних баз даних, відповідач
дійшов висновку про відсутність
документального підтвердження факту
передачі товарів на користь ТОВ
«АЕРОК».

Таким чином, ТОВ «АЕРОК» порушено:

пункт 138.1, пункту 138.2 статті 138,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 138
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення суми від'ємного
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток у сумі 363923,00 грн., у
тому числі за другий-третій квартали
2011 року на суму 363923,00 грн.,
другий-четвертий квартали 2011 року на
суму 363923,00 грн.

пункт 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188,
пункт 187.1 статті 187, пункту 198.2, 198.3, 198.6
статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункт 201.6,
201.7, 201.8 статті 201 Податкового кодексу
України, у результаті чого позивачем
завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на загальну суму 72784,00 грн., у
тому числі за серпень 2011 року - 72784,00 грн.

Виявлені порушення пов'язані з
безпідставним, на думку перевіряючого,
формуванням ТОВ «АЕРОК» показників
податкового кредиту та валових витрат
за господарськими операціями з ТОВ
«ПБІ» у серпні 2011 року.

На підставі висновків акту перевірки,
Державною податковою інспекцією в
Обухівському районі Головного
управління у Київській області
прийнято:

податкове повідомлення-рішення форми
«П» від 5 грудня 2013 року №/1234, яким
позивачу зменшено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток відповідно до
декларації за вересень 2011 року №
у розмірі 363923,00 грн. (т.1, а.с. 8).

податкове повідомлення рішення форми
«В4» від 5 грудня 2013 року /1235, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість, відповідно до декларації за
грудень 2012 року № у розмірі 72784,00
грн. (т.1, а.с. 9).

Не погоджуючись з таким рішеннями
відповідача, ТОВ «АЕРОК» оскаржило
його в адміністративному порядку. За
результатами розгляду скарги, Рішенням
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 17 лютого 2014 року
№396/10/10-36-10-01-04/1063 (т.1, а.с. 46), Рішенням
Міністерства доходів і зборів України
від 10 квітня 2014 року №6423/6/99-99-10-01-15 (т.1,
а.с. 54-56) податкові повідомлення-рішення
залишені без змін.

Вважаючи податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Законодавчим актом, який регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства є
Податковий кодекс України від 2 грудня
2010 року № 2755-VI.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку
з: постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть
бути майно, товари, дохід (прибуток) або
його частина, обороти з реалізації
товарів (робіт, послуг), операції з
постачання товарів (робіт, послуг) та
інші операції платника податків, які
відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України визначені як об'єкт
оподаткування.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 198.4 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені(нараховані) у
зв'язку з таким придбання
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

У силу вимог пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Зі змісту зазначених положень слідує,
що необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (робіт) сум до
податкового кредиту є факт придбання
робіт (послуг) з метою їх використання в
господарській діяльності.

Тому, при розгляді тверджень органу
державної податкової служби про
нікчемність (безтоварність) угод
позивача перевірці підлягає власне
факт здійснення господарської
операції.

В такому випадку дослідженню
підлягають усі первинні документи, які
належить складати залежно від певного
виду господарської операції: договори,
акти здачі прийняття робіт,
проектно-кошторисна документація,
використання у господарській
діяльності товарів та послуг, тощо.

Аналогічна позиція викладена в листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 2 червня 2011 року.

Зазначеним листом Вищого
адміністративного суду України також
визначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг), спорудженням основних
фондів, імпортом товарів (послуг),
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Таким чином, при визначенні права
платника податків на формування
податкового кредиту та валових витрат,
судом має бути перевірено чи мали
операції між платником податків та
його контрагентами реальний товарний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного, подальше
використання позивачем придбаної у
зазначених контрагентів продукції. При
цьому, суд має виходити з того, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту або формування
валових витрат, зокрема, виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції.

Надаючи правову оцінку господарським
операціям між ТОВ «АЕРОК» та ТОВ «ПБІ»
при укладанні та виконанні договору
поставки, який на переконання
відповідача вчинений без мети настання
реальних наслідків, суд зазначає
наступне.

Як вбачається із Виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, основним
видом економічної діяльності ТОВ
«АЕРОК» є «виготовлення виробів із
бетону для будівництва» (КВЕД 23.61) (т.1,
а.с. 89).

Відповідно до пояснень представника
позивача, ТОВ «АЕРОК» здійснює
виробництво широкого асортименту
бетонних блоків та інших будівельних
матеріалів із бетону. З огляду на
специфіку виробництва, а також
обмежену кількість постачальників
сировини, якість якої відповідає
вимогам підприємства, позивачем було
досягнуто домовленостей з ТОВ «ПБІ» на
поставку піску річкового.

Так, 1 березня 2011 року, ТОВ «АЕРОК»
(Покупець) уклало з ТОВ «ПБІ»
(Постачальник) договір поставки №9/01-1, у
силу якого, Постачальник
зобов'язувався передавати у власність
Покупця, а Покупець приймати та
сплатити пісок самовивозом або на
умовах доставки товару транспортом
Постачальника (далі - договір поставки).
(т.2, а.с. 1-4)

Згідно пункту 3.2 договору поставки,
розрахунки за кожну поставлену партію
товару здійснюється шляхом переказу
Покупцем грошових коштів на поточний
рахунок Постачальника.

Умовами договору передбачено, що
кількість, якість, загальна вартість
товару визначається у специфікаціях до
договору, Постачальник гарантує, що
якість Товару відповідає вимогам
державних стандартів та технічним
умовам, що діють на території України
(пункти 1.2, 1.3 договору поставки).

Як вбачається з пояснень представника
позивача, з метою підтвердження
показників якості, ТОВ «АЕРОК»
витребувано у контрагента документи,
що підтверджують походження піску а
також сертифікати якості та
безпечності. Оскільки ТОВ «ПБІ» є
посередником, позивачу надано договір
від 4 січня 2011 року №04 (т.1, а.с. 57-59), що
свідчить про виробника піску
річкового, паспорт радіаційної якості
№083-07/11 (т.1, а.с. 60-61), сертифікат
відповідності (т.1, а.с. 62).

При цьому, позивач зазначив, що ТОВ
«Будіндустрія-Сервіс ЛТД», яке є
безпосереднім виробником піску
річкового, працює лише з певним колом
посередників, що зумовило укладення
договору саме з ТОВ «ПБІ».

У силу вимог статті 662 Цивільного
кодексу України, продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно статті 664 Цивільного кодексу
України, обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент: 1) вручення товару покупцеві,
якщо договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; 2) надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Товар вважається наданим у
розпорядження покупця, якщо у строк,
встановлений договором, він готовий до
передання покупцеві у належному місці
і покупець поінформований про це.

При цьому факт передачі, перевезення та
оплати товару може бути доказано
податковими, бухгалтерськими та іншими
документами первинного обліку.

За визначенням, наведеним у статті 1
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 19 серпня 1999 року № 996-XIV,
бухгалтерським обліком є процес
виявлення, вимірювання, реєстрації,
накопичення, узагальнення, зберігання
та передачі інформації про діяльність
підприємства зовнішнім та внутрішнім
користувачам для прийняття рішень.

У відповідності до частини 2 статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
України», фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року N 88, та
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Судом встановлено, що на виконання умов
договору поставки від 1 березня 2011 року
№9/01-1, ТОВ «ПБІ» у серпні 2011 року
поставило та передало у власність ТОВ
«АЕРОК» пісок річковий у загальній
кількості 4802,3 тон, що підтверджується:

- видатковими накладними від 01.08.2011
№РН-0801-01, від 02.08.2011року №РН-0802-01, від
03.08.2011 року №РН-0803-01, від 04.08.2011 року
№РН-0804-01, від 05.08.2011 року №РН-0805-01, від
07.08.2011 року №РН-0806-01, від 07.08.2011 року
№РН-0807-02, від 08.08.2011 року №РН-0808-01, від
08.08.2011 року №РН-0808-03, від 09.08.2011 року
№РН-0809-01, від 10.08.2011 року №РН-0810-01, від
11.08.2011 року РН-0811-02, від 12.08.2011 року
№РН-0812-01, від 15.08.2011 року №РН-0815-05, від
16.08.2011 року №РН-0816-04 від 17.08.2011 року
№РН-0817-02, від 18.08.2011 року №РН-0818-03, від
19.08.2011 року №РН-0819-04, від19.08.2011 року
№РН-0819-01, від 20.08.2011 року №РН-0820-01, від
20.08.2011 року №РН-0820-04, від 21.08.2011 року
№РН-0821-01, від 22.08.2011 року №РН-0822-01, від
22.08.2011 року №РН-0823-01, від 22.08.2011 року
№РН-0824-02, від 25.08.2011 року №РН-0825-01, від
26.08.2011року №РН-0826-01, від 27.08.2011 року
№РН-0827-01, від 28.08.2011 року №РН-0828-01, від
29.08.2011 року №РН-0829-01, від 29.08.2011 року
№РН-0829-04, від 30.08.2011 року №РН-0830-03, від
30.08.2011 року №РН-0831-02. (т.1, а.с. 139, 142, 146, 149,
151, 153, 155, 157, 159, 161, 165, 167, 171, 175, 177, 180, 184, 189,
193, 196, 198, 200, 203, 206, 210, 213, 216, 219, 222, 225, 229, 231,
233, 236.)

В оплату за поставлений товар, позивач,
відповідно до платіжних доручень (т.2,
а.с. 5-16), перерахував на користь ТОВ
«ПІБ» кошти на загальну суму 436707,00 грн.

На підтвердження розрахунків та сплати
у складі ціни товару сум податку на
додану вартість за вказаними
господарськими операціями, позивач
отримав від ТОВ «ПІБ» податкові
накладні (т.1, а.с. 105-137).

Суму податку на додану вартість (72784,00
грн.), що підтверджена податковими
накладними, виданими ТОВ «ПБІ»,
позивач включив до складу податкового
кредиту за серпень 2011 року.

У ході розгляду справи, судом
встановлено, що перевезення товару
здійснювалось силами ТОВ «ПБІ», про що
позивачем надані товарно-транспортні
накладні (т.1, а.с. 140-141, 143-144, 147-148, 150, 152, 154,
156-158, 160, 162-164, 166, 168-170, 172-174, 176, 178-179, 181-183,
185-188, 190-192, 194-195, 197, 199, 201-202, 204-205, 207-209, 211-212,
214-215, 217-218, 220-221, 223-224, 226-228, 230, 232, 234-235,
237-238).

З приводу одержання та оприбуткування
піску річкового, представник позивача
зазначив, що ТОВ «АЕРОК» для здійснення
господарської діяльності має у
приватній власності земельну ділянку
площею 8,8914 га по вул. Войкова, 44а, м.
Березань, де розміщено виробничі
потужності товариства та знаходиться
склади загальною площею 1224 кв. м. (т.1,
а.с. 94-97).

Позивач також зазначив, що з огляду на
систематичний характер поставок,
сторонами на підставі частини 3 пункту
13 Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей»
узгоджено, що товар буде отримуватись
начальником транспортно-сировинного
відділу ТОВ «АЕРОК», шляхом
проставляння відповідних відміток на
видаткових і товарно-транспортних
накладних за результатами зважувань та
контрольних вимірювань.

Листом від 1 березня 2011 року №89 позивач
надіслав до ТОВ «ПБІ» зразки підпису
відповідальної особи за
приймання-перадачу товару та зразок
печатки (штампу) (т.1, а.с. 102).

У перевіряємому періоді, безпосереднє
приймання товарно-матеріальних
цінностей від ТОВ «ПБІ» здійснював
начальник транспортно-сировинного
відділу ТОВ «АЕРОК» Журба Ю.М.,
відповідно до затверджених посадових
інструкцій (т.1, а.с. 98-101).

Підприємством, на підтвердження
заявлених у паспорті радіаційного
контролю та сертифікаті характеристик
піску, здійснюється візуальний та
лабораторний контроль показників
засміченості, вологості, тощо, про що
свідчить відповідний витяг з журналу
(т.2, а.с. 19).

Відповідно звіту по проводкам за
серпень 2011 року на завод ТОВ «АЕРОК» в
м. Березані надійшло 4802,3 тон піску
річкового (т.1, а.с. 77-79). При цьому,
представник позивача зазначив, що ТОВ
«ПБІ» у перевіряємому періоді був
єдиним постачальником піску на завод
ТОВ «АЕРОК» у місті Березань.

Поставлений пісок був задіяний у
виробництві газобетону, що
здійснювалось згідно специфікації від
1 серпня 2011 року (т.1, а.с. 82).

Як пояснив позивач, виробництво
продукції на підприємстві
автоматизоване, за результатами доби,
програмою на підставі даних зважувань
друкуються звіти, на основі яких
формуються місячні відомості про
витрати матеріалів (т.2, а.с. 20), на основі
яких здійснюється списання матеріалів.

Про кількість виготовленої продукції
із поставленого піску свідчить
оборотно-сальдова відомість по рахунку
26 за серпень 2011 року (т.1, а.с. 80-81) та
внутрішні накладні на готову продукцію
(т.2, а.с. 21-23).

Готова продукція позивачем у
перевіряємий період реалізовувалась
контрагентам-замовниками, згідно
видаткових накладних, перелік яких
позивачем наведено в реєстрі за
серпень 2011 року (т.2, а.с. 25-58).

Суд звертає увагу на те, що статтею 204
Цивільного кодексу України закріплена
презумпція правомірності правочину,
згідно якої правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Крім того, суд виходить із презумпції
сумлінності платників податків та
інших учасників правовідносин в
економічній сфері, відповідно до
змісту якої презумується, що дії
платника податків, які мають своїм
результатом одержання певної
податкової вигоди економічно
виправдані, а відомості, що містяться в
його первинних бухгалтерських
документах та податковій звітності є
достовірними, якщо інше не доказано у
встановленому законодавством порядку
належними та допустимими доказами.

Аналіз наданих суду первинних
документів позивача та його
контрагентів дає підстави вважати, що
господарські операції, спрямовані на
виконання вказаних правочинів дійсно
відбулися, спричинили реальні зміни у
майновому стані сторін, є економічно
виправданими та відповідають основним
видам господарської діяльності ТОВ
«АЕРОК» та ТОВ «ПБІ». Складені на
користь позивача первинні документи,
якими сторони супроводжували
господарські операції і податкові
накладні не суперечать вимогам чинного
законодавства, містять вичерпні дані
щодо переліку придбаних послуг,
поставлених товарів, у повній мірі
розкривають зміст та обсяг
господарських операцій.

Натомість, відповідачем не надано
належних і допустимих доказів, які б
об'єктивно ставили під сумнів фактичне
здійснення цих операцій. Також,
відповідачем не наведено обставин та
доказів, які б свідчили про
невідповідність господарських
операцій цілям та завданням статутної
діяльності позивача, збитковості
здійснених операцій або інших
обставин, які б окремо або в сукупності
могли свідчити про їх фіктивність чи
про те, що дії позивача і його
контрагента були спрямовані на
отримання незаконної податкової
вигоди.

Сам акт перевірки не містить жодного
документального підтвердження
стосовно наведених порушень
податкового законодавства, а викладені
у ньому висновки щодо безтоварності
операцій суперечать первинним
бухгалтерським документам підприємця
та під час розгляду справи не
підтвердилися.

Як вбачається із змісту акту перевірки,
відповідач в окремих випадках ставить
під сумнів правильність оформлення
товарно-транспортних накладних при
здійсненні операції з перевезення
піску від ТОВ «ПБІ».

Разом із тим, наявність помилки в
оформленні певних документів сама
собою не може бути підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків в
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Крім того, відсутність в окремих
накладних відомостей щодо особи яка
прийняла вантаж, вантажоодержувача
пункту навантаження і розвантаження
логічно пояснюється обумовленим
сторонам способом прийняття,
оприбуткування і обліку поставленного
піску, що здійснювалось проставлянням
попередньо затвердженого сторонами
штампу і вчинення підпису
відповідальної особи. Відповідачем
пояснень і доказів з даних обставин під
час перевірки до уваги взято не було.

Суд додатково звертає увагу
відповідача, що Податковий кодекс
України не встановлює вимог до форми чи
виду документів, які були б належні для
цілей податкового обліку, тобто були б
обов'язковими для підтвердження
віднесення певних витрат до складу
витрат у податковому обліку. Відтак,
підлягають застосуванню загальні
вимоги до первинного документу, які
встановлені статтею 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", тобто документи
повинні мати ті обов'язкові реквізити,
про які йшлося раніше.

Надані позивачем до перевірки
документи (у тому числі
товарно-транспортні накладні) є
первинними документами у розумінні
вимог статті 9 цього Закону та у своїй
сукупності повністю підтверджують
факт здійснення спірних господарських
операцій, Податкові накладні, отримані
позивачем від ТОВ «ПБІ», відповідають
вимогам податкового законодавства, а
відповідачем не ставиться під сумнів,
що контрагент ТОВ «АЕРОК» у момент
видачі накладних був зареєстрований у
встановленому порядку як платник
податку на додану вартість.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача в акті перевірки на
транзитний акт від Ірпінської
обєднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «БПІ» щодо підтвердження
господарських відносин із ТОВ «Бізнес
Столиця» №287/22-4/37146194.

Відповідач, який фактично продублював
висновки акту про неможливість
проведення зустрічної завірки, жодної
оцінки їм не надав, акт перевірки не
мість посяснень і обгрунтувань, яким
чином протиправна діяльність ТОВ
«Бізнес Столиця» спричиняє
автоматичну безтоварність поставок
ТОВ «ПБІ» до позивача.

Відповідно до матеріалів справи,
змістом господарських операцій між
позивачем та ТОВ «ПБІ» є поставка піску
річкового. Як вбачається з акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки, відповідачем не досліджувалось
жодних первинних документів ТОВ «ПБІ»
та не встановлювалось характеру і
змісту договірних відносин ТОВ «ПБІ» з
іншими контрагентами.

З наданих суду пояснень та документів
встановлено, що пісок ТОВ «ПБІ»
набувало у ТОВ «Будіндустрія-сервіс
ЛТД», що підтверджується відповідним
договором, паспортом та сертифікатом,
яким пісок супроводжувався до
позивача, за таких обставин,
незрозуміло, яким чином відсутність
поставок між ТОВ «ПБІ» та ТОВ «Бізнес
Столиця» створюють наслідки у вигляді
безтоварності операцій позивача та ТОВ
«ПБІ». Про відсутність поставок в
ланцюгу, у першу чергу, свідчить
тотожність товару, який переміщувався
за цим ланцюгом, але акт перевірки
містить лише загальні відомості,
отримані податковим органом з
інформаційних баз та податкової
звітності.

Відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини від 09.01.2007 року у
справі "Інтерсплав проти України", якщо
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку.
Європейський суд та національне
законодавство чітко визначає правило
індивідуальної відповідальності
платника податків. Тобто,
добросовісний платник податків не має
зазнавати негативних наслідків через
порушення з боку його контрагентом.

У контексті вищезазначеного, жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про порушення його
контрагентами вимог податкового
законодавства та невідображення в
податковому обліку операцій з поставки
товару позивачеві, або що самостійною
діловою метою здійснення
господарських операцій з даними
підприємствами було одержання
позивачем податкової вигоди
відповідач не надав.

Недостатність доказів і недоведеність
відповідачем, на якого Кодекс
адміністративного судочинства України
покладає тягар доказування
правомірності прийнятих податкових
повідомлень-рішень, тих обставин, які
стали підставою для їх прийняття, та
невірне застосування відповідачем
норм податкового, господарського і
цивільного законодавства, вказують на
неправомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Отже, висновки відповідача про
порушення ТОВ «АЕРОК» пункту 138.1,
пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 138 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення суми від'ємного значення
об'єкту оподаткування податком на
прибуток у сумі 363923,00 грн., і пункту185.1
статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункт 187.1
статті 187, пункту 198.2, 198.3, 198.6 статті 198,
пункту 200.1 статті 200, пункт 201.6, 201.7, 201.8
статті 201 Податкового кодексу України,
у результаті чого позивачем завищено
залишок від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду на
загальну суму 72784,00 грн., є
безпідставним. Тому, прийняті
Державною податковою інспекцією в
Обухівському районі податкові
повідомлення-рішення є протиправними і
підлягають скасуванню.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, доказів, які б
спростовували твердження позивача не
надав.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, та враховуючи,
що органом державної податкової служби
не доведено законність та
обґрунтованість податкових
повідомлень-рішень, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню

Відповідно до пункту 1 частини 2
статті162 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремих його
положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним
рішення або окремих його положень.

Суд з урахуванням положень частини 2
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, вважає, що
належним способом захисту прав
позивача у даній справі є визнання
протиправним та скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 9, 11, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 5 грудня 2013 року №/1234
та №/1235.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЕРОК»
(ідентифікаційний код 34840150) судовий
збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят
сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя / підпис /
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 16 травня 2014 року.