Справа № 2а-2218/1288/12
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-2218/1288/12
Головуючий у 1-й інстанції: Сарбей В.П.
Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Гонтарук В. М.

судді: Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Хмельницькому районі Хмельницької
області на постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 17 лютого 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Хмельницькому районі Хмельницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Хмельницькому районі Хмельницької
області про визнання неправомірними
дій відповідача у відмові призначити
пенсію державного службовця з 08.09.2011
року; зобов'язання відповідача у
встановленому законом порядку
призначити та перерахувати пенсію
державного службовця з 08.09.2011 року.

Постановою Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 17 лютого 2012 року позовні
вимоги позивача задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції, відповідно
до положень ст.ст.197, 183-2 КАС України,
проводить розгляд справи в порядку
письмового провадження, при цьому
згідно частини 6 статті 12, частини 1
статті 41 КАС України, повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції -скасувати, з наступних
підстав.

Так, як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_2 досяг 60
річного віку, страховий стаж на посаді
судді станом на момент досягнення
пенсійного віку складає 28 років 6
місяців та продовжує працювати суддею
апеляційного суду Хмельницької
області.

Листом від 10.11.2011 року відповідачем
було повідомлено про відмову у
призначенні позивачу пенсії
державного службовця, оскільки йому
призначена пенсія за віком на
загальних підставах та відповідно до
норм чинного законодавства України
пенсія державного службовця
призначається суддям тільки після
звільнення з роботи.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
Закон України "Про судоустрій і статус
суддів" не містить положень, які б
регулювали порядок пенсійного
забезпечення працюючого судді, а
робота (служба) на посадах суддів
зараховується до стажу державної
служби на рівні з роботою (службою) на
посадах державних службовців у
державних органах, передбачених
статтею 25 Закону України "Про державну
службу", внаслідок чого пенсійне
забезпечення працюючих суддів повинно
регулюватися положеннями ст. 37 Закону
України "Про державну службу". При
цьому, відповідно до ч. 4 ст. 37 цього
Закону пенсія державного службовця
виплачується незалежно від його
заробітку (прибутку), одержуваного
після виходу на пенсію, у тому числі, і
на посадах державного службовця, за
винятком пенсії по інвалідності, яка
призначається за умови припинення
державної служби.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Особливий статус судді, гарантії його
незалежності визначено Конституцією і
законами України, зокрема - на час
виникнення спірних відносин - Законом
України «Про судоустрій і статус
суддів» (надалі - Закон №2453-VI).

Згідно з частиною другою статті 1
Закону №2862-XII судді є посадовими
особами судової влади, які відповідно
до Конституції України наділені
повноваженнями здійснювати правосуддя
і виконувати свої обов'язки на
професійній основі в Конституційному
Суді України та судах загальної
юрисдикції.

Статтею 1 Закону України «Про державну
службу» (надалі - Закон України №3723-XII)
державна служба в Україні визначена як
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону
посада - це визначена структурою і
штатним розписом первинна структурна
одиниця державного органу та його
апарату, на яку покладено встановлене
нормативними актами коло службових
повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави
вважати, що суддя, на якого поширюється
дія положень статей 1, 2 Закону № 3723-XII, є
державною службовою особою, яка
здійснює функції представника
державної судової влади на постійній
основі, наділений повноваженнями
здійснювати правосуддя та одержує
суддівську винагороду за рахунок
державних коштів.

Статтею 23 Закону № 3723-XII встановлено
граничний вік перебування на державній
службі, який на час виникнення спірних
відносин становив 60 років для
чоловіків і 55 років для жінок.

Крім того, вказаною статтею визначено,
що у разі необхідності керівник
державного органу за погодженням з
Начальником Головного управління
державної служби при Кабінеті
Міністрів України може продовжити
термін перебування на державній
службі, але не більш як на п'ять років. У
виняткових випадках після закінчення
цього терміну державні службовці
можуть бути залишені на державній
службі лише на посадах радників або
консультантів за рішенням керівника
відповідного державного органу.

Таким чином, Конституцією України та
Законом №2453-VI визначено граничний вік
перебування судді на посаді - 65 років,
при цьому граничний вік перебування на
державній службі фактично є пенсійним
віком для цієї категорії працівників.

Пенсійне забезпечення державних
службовців регулюється статтею 37
Закону №3723-XII, яка, зокрема, визначає
підстави для виходу на пенсію
державних службовців та її розмір, а
також передбачає, що пенсія державному
службовцю виплачується незалежно від
його заробітку (прибутку), одержуваного
після виходу на пенсію.

Зокрема, вказаною статтею встановлено,
що особі, якій призначена пенсія
відповідно до цієї статті та яка
продовжує працювати на державній
службі, виплачується пенсія у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону
України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (надалі - Закон №1058-IV), а
після звільнення - у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону
№3723-XII.

При ухваленні оскаржуваної постанови,
судом першої інстанції не враховано
той факт, що позивач на даний час
незважаючи на досягнення ним
пенсійного віку, не є у відставці, а
продовжує далі працювати на посаді
судді, а відтак останньому правомірно
виплачується пенсія відповідно до
Закону №1058-IV, тобто на загальних
підставах, до моменту його виходу у
відставку.

Відповідно до ст.138 Закону №2453-VI, судді,
який пішов у відставку, при досягненні
пенсійного віку виплачується пенсія на
умовах передбачених статтею 37 Закону
України «Про державну службу» або, за
його вибором, щомісячне довічне
грошове утримання. Суддя у відставці,
який не досяг пенсійного віку, отримує
щомісячне довічне грошове утримання.
При досягненні таким суддею (суддею у
відставці) пенсійного віку за ним
зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання або за його вибором,
призначається пенсія на умовах,
передбачених ст. 37 Закону № 3723-XII.

Вказана стаття, як і в цілому Закон
№2453-VI, посилює гарантії незалежності
суддів порівняно з іншими категоріями
державних службовців, право на пенсію
яких передбачено статтею 37 Закону №
3723-XII.

Зокрема, вона передбачає можливість
вибору суддею одного з двох варіантів
соціального забезпечення у разі виходу
у відставку - отримання пенсії на
умовах, визначених статтею 37 Закону №
3723-XII, або неоподаткованого щомісячного
довічного грошового утримання.

Зазначеною статтею в редакції Закону №
3668-VI встановлено, що особі, якій
призначена пенсія відповідно до цієї
статті та яка продовжує працювати на
державній службі, виплачується пенсія
у розмірі, обчисленому відповідно до
Закону № 1058-IV, а вже безпосередньо
після звільнення - у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону
№3723-XII.

При цьому, скасовуючи рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про призначення
пенсії відповідно до Закону України
«Про державну службу» починаючи з
08.09.2011 року, колегія суддів зважає на
факт того, що у вказаний період позивач
звернувся до Пенсійного фонду із
заявою про призначення йому пенсії
саме на загальних підставах відповідно
до Закону №1058-IV, а відтак Пенсійний
фонд з огляду на положення вказаного
Закону та безпосередньо саму заяву
позивача, правомірно призначив
останньому пенсію на загальних
підставах.

Слід зауважити, що вказана позиція
знайшла своє відображення в рішенні
Верховного Суду України №21-186а1 від
02.07.2013 року.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним обставинам та зібраним
по справі доказам, не правильно
застосував норми матеріального права,
у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке
підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Хмельницькому районі Хмельницької
області задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 17 лютого 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Хмельницькому районі Хмельницької
області про перерахунок пенсії, -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2 відмовити.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Гонтарук В. М.

Судді
Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.