Справа № 803/405/14
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Справа №
876/3879/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Негабарит-Сервіс» до Ковельської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення,-

в с т а н
о в и в:

ТзОВ «Негабарит-Сервіс» звернулося в
суд з адміністративним позовом до
Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про скасування податкового
повідомлення - рішення.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області від 01 листопада 2013 року №.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції Ковельська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Волинській області оскаржила її,
подавши до Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана
постанова є незаконна і необґрунтована
та прийнята з неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, при невідповідності
висновків суду обставинам справи і
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
позову, оскільки оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесене
відповідно до вимог чинного
законодавства, так як перевіркою
визначено, що позивачем в порушення
пункту 198.1статті 198 Податкового кодексу
України по операції з придбання
транспортних засобів у підприємця
ОСОБА_1 завищено податковий кредит з
податку на додану вартість за липень 2013
року на 80020,00 грн. За результатами
перевірки у вказаному звітному періоді
зменшено задекларований податковий
кредит на 80020,00 грн., та, відповідно, на
дану суму зменшено визначене платником
в сумі 275774,00 грн. від'ємне значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту з податку на додану вартість та
визначено його в сумі 195754,00 грн.

Відповідно до ст.197 КАС України справу
розглянуто в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області не підлягає до задоволення
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 04.10.2013 року по
10.10.2013 року Ковельською ОДПІ проведено
документальну позапланову перевірку
правомірності нарахування ТзОВ
«Негабарит-Сервіс» бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
липень 2013 року та від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду більше 100 тис. грн.

За наслідками даної перевірки
відповідачем складено акт від 17.10.2013
року №346/15.1-04/37707423 (а.с.26-40), яким
встановлено порушення позивачем вимог
п.198.1 статті 198 ПК України щодо
завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість за липень 2013
року в сумі 80020,00 грн., відповідно
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду (розділ
19 Декларації) завищено на 80020,00 грн., та
становить 195754,00 грн.

На підставі вказаного акту
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення від 01 листопада
2013 року № (а.с.21) про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість за липень 2013
року на 80020,00 грн.

Вищевказане податкове
повідомлення-рішення ТзОВ
«Негабарит-Сервіс» було оскаржене в
адміністративному порядку, однак
рішенням Головного управління
Міндоходів у Волинській області
Міністерства доходів і зборів України
від 14.01.2014 року (а.с.10-11) та рішенням
Міністерства доходів і зборів України
від 14.02.2014 року (а.с.6-7) скарги позивача
залишено без задоволення.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 181 ПК України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Отже, ПК України чітко визначає, що
обов'язковою умовою для правомірного
формування платником податків
податкового кредиту є податкова
накладна, яка засвідчує факт придбання
товарів (послуг) з метою їх подальшого
використання в межах господарської
діяльності.

Судом встановлено, що в липні 2013 року
ТзОВ «Негабарит-Сервіс» придбало у
підприємця ОСОБА_1 шістнадцять
транспортних засобів на загальну суму
640000,00 грн., в тому числі ПДВ - 106666,67 грн.
Реалізація транспортних засобів
здійснювалася на основі усної
домовленості між підприємцем ОСОБА_1 та
ТзОВ «Негабарит-Сервіс» через
фірму-посередника ТзОВ «Ресурсбуд».
Постачання придбаного товару
підтверджується видатковими
накладними №№ЛНА-000025, ЛНА-000026, ЛНА-000027,
ЛНА-000029, ЛНА-000030, ЛНА-000032, ЛНА-000035,
ЛНА-000036, ЛНА-000037, ЛНА-000038, ЛНА-000039,
ЛНА-000040 (а.с.73, 76, 79, 82, 85, 88, 91, 94, 97, 100, 103, 106).
ТзОВ «Ресурсбуд» в адресу ТзОВ
«Негабарит-Сервіс» надано
посередницькі послуги по оформленню
довідок-рахунків на кожен з
шістнадцяти транспортних засобів
(а.с.75, 78, 81, 84, 87, 90, 93, 96, 99, 102, 105, 108). Оплата
за транспортні засоби не проводилась.

На кожен транспортний засіб
підприємцем ОСОБА_1 були виписані
податкові накладні №№2, 3, 6, 7, 4, 9, 12, 13, 14,
15, 16, 17 від 11.07.2013 року (а.с.53-64), які стали
підставою для формування позивачем
податкового кредиту липня 2013 року.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується та обставина, що до
реалізації транспортні засоби були
зареєстровані на громадянина ОСОБА_1
(а.с.75, 78, 81, 84, 87, 90, 93, 96, 99, 102, 105, 108), та
після їх продажу, а саме 12.07.2013 року,
перереєстровані на ТзОВ
«Негабарит-Сервіс» (а.с.74, 77, 80, 83, 86, 89, 92,
95, 98, 101, 104, 107).

Отже, досліджені судом докази в їх
сукупності підтверджують факт
придбання позивачем товарів у
підприємця ОСОБА_1 та належне
оформлення первинних документів.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що Ковельською ОДПІ
проведено повторну документальну
позапланову перевірку правомірності
нарахування ТзОВ «Негабарит-Сервіс»
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за липень 2013 року та від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду більше 100 тис.
грн., за наслідками якої складено акт
від 27.12.2013 року №633/15.1-04/37707423 (а.с.12-18).

Зазначеним актом податковий орган
підтвердив відображення ТзОВ
«Негабарит-Сервіс» в бухгалтерському
обліку придбання транспортних засобів
у липні 2013 року від СПД ОСОБА_1 та
використання їх у господарській
діяльності, про що свідчать подорожні
листи вантажних автомобілів в
міжнародному сполученні, перелік яких
наводиться у додатку №2 до акту (а.с.18
оборот).

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що є доведеним факт придбання
позивачем транспортних засобів у
підприємця ОСОБА_1 саме з метою їх
подальшого використання у
господарській діяльності. За таких
обставин цілком обґрунтованим та
правомірним є формування ТзОВ
«Негабарит-Сервіс» податкового
кредиту липня 2013 року за наслідками цих
операцій на підставі виписаних
податкових накладних.

Колегія суддів додатково зазначає, що
придбання платником податків у
фізичної особи-підприємця
транспортного засобу, який
зареєстрований в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції на
фізичну особу, за умови подальшого його
використання в межах господарської
діяльності та засвідчення факту такого
придбання шляхом отримання належним
чином оформленої податкової накладної
є законодавчо визначеною підставою для
формування таким платником податків
податкового кредиту.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні не спростовуються і
підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу Ковельської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,198,200,205,206,254 КАС
України, суд, -

у х в а л и
в :

Апеляційну скаргу Ковельської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року у справі №803/405/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
М.П.Кушнерик

О.І.Мікула