Справа № 806/943/14
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
Житомир справа № 806/943/14

категорія 11.5

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Лавренчук О.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області до Відділу
Державної виконавчої служби
Малинського районного управління
юстиції Житомирської області про
визнання дій неправомірними та
скасування постанови ВП №39041674 від
10.02.2014 р.,-

встановив:

Малинська об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
(далі - Малинська ОДПІ) звернулась до
суду з позовом, в якому просить визнати
неправомірними дії державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Малинського
районного управління юстиції
Житомирської області П'ятницької А.І.,
що полягають у поверненні до
Малинської ОДПІ виконавчого листа
№452/13, виданого Житомирським окружним
адміністративним судом 31.01.2013 року та
скасувати постанову державного
виконавця ВП № 39041674 від 10.02.2014 р. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 12.02.2014 року Малинська ОДПІ
отримала із супровідним листом від
12.02.2014 року № 1715/3-22 постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві ВП №39041674 від 10.02.2014 року в
якому зазначено, що підставою для
повернення став інформаційний лист
Вищого адміністративного суду України
від 24.10.2013 року, яким роз'яснено порядок
стягнення податкового боргу. З даною
позицією відповідача позивач не
погоджується, оскільки вона не
відповідає нормам Податкового кодексу
України, Закону України "Про виконавче
провадження" та положенням
інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
24.10.2013 року.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився. Надав клопотання
про розгляд справи без його участі,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Надав клопотання
про розгляд справи без участі
представника та письмові заперечення.

Відповідно до ч. 6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Дослідивши письмові докази у справі,
письмові заперечення відповідача, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
12.02.2014 року на адресу Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
надіслано постанову державного
виконавця Державної виконавчої служби
Малинського районного управління
юстиції Житомирської області
П'ятницької А.І. про повернення
виконавчого документа стягувачеві ВП
№ 39041674 від 10.02.2014 р. та виконавчий лист
№ 452/13 від 31.01.2013 року, виданий
Житомирським окружним
адміністративним судом.

Зі змісту виконавчого листа
вбачається, що стягнення необхідно
здійснити за рахунок фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

При винесенні оскаржуваної постанови
ВП № 39041674 від 10.02.2014 р., відповідач
посилався на п. 9 ч.1 ст.47 Закону України
"Про виконавче провадження", а саме:
наявна встановлена законом заборона
щодо звернення стягнення на майно чи
кошти боржника, якщо у нього відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення; та ст.50 вказаного Закону, яка
регулює наслідки завершення
виконавчого провадження.

В оскаржуваній постанові державний
виконавець посилається на
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України від
24.10.2013 року № 1484/12/13-13 (далі - Лист ВАСУ),
яким роз'яснено, що Податковим кодексом
України встановлено особливий порядок
виконання судових рішень про стягнення
коштів з платника податків у рахунок
погашення податкового боргу. Органами
стягнення за такими рішеннями, які
здійснюють процедуру їх примусового
виконання є контролюючі органи в
розумінні Податкового кодексу України.
При цьому органи державної виконавчої
служби до цієї процедури не
залучаються. За таких обставин
виконавчий документ підлягає
поверненню стягувачеві.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України
від 21.04.1999 року № 606-XIV "Про виконавче
провадження" ( далі - Закон № 606-XIV)
примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Згідно п.4 ст.47 Закону № 606-XIV про
повернення стягувачу виконавчого
документа державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
законом.

Частиною 1 ст. 47 Закону № 606-XIV
встановлено вичерпний перелік підстав
для повернення виконавчого документу
стягувачу, а саме:

1) письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за
собою майно боржника, не реалізоване
під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій або не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним
виконавцем заходів неможливо
встановити особу боржника, з'ясувати
місцезнаходження боржника - юридичної
особи, місце проживання, перебування
боржника - фізичної особи (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене
виконавчим документом майно, яке він за
виконавчим документом має передати
стягувачу, або майно, на яке необхідно
звернути стягнення з метою погашення
заборгованості (крім коштів), а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини) чи майно боржника, розшук яких
здійснювався органами внутрішніх
справ, не виявлені протягом року з дня
оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації
заставленого майна, недостатньо для
задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на
заставлене майно;

9) наявна встановлена законом
заборона щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника, якщо у нього
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можливо звернути стягнення, а також
щодо проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

З аналізу пункту 9 вказаної статті,
можна зробити висновок, що повернення
виконавчого документу у даному випадку
можливе лише в разі наявності
встановленої відповідної заборони
саме в Законі, а не в будь-якому іншому
акті чи документі.

У відповідності до статті 85
Конституції України прийняття законів
відноситься до повноважень Верховної
Ради України.

Підставою для застосування п.9 ст.47
Закону № 606-XIV в оскаржуваній постанові,
державний виконавець посилається на
інформаційний лист №1484/12/13-13 від 24.10.2013
року, виданий Вищим адміністративним
судом України та адресований головам
апеляційних адміністративних судів з
метою доведення до відома суддів
окружних та апеляційних
адміністративних судів для врахування
при здійсненні правосуддя. Як випливає
із самої назви та змісту цього листа,
він носить лише
інформаційно-роз'яснювальний характер,
та ніяким чином не є законом і не може
його підміняти.

Окрім того, існує відповідне
роз'яснення в ч. 2 п.3.15 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5, якою встановлено, що "при
поверненні виконавчого документа
стягувачу необхідно враховувати, що
підставою для повернення виконавчого
документа згідно з пунктом 9 частини
першої статті 47 Закону № 606-XIV є
встановлення безпосередньо у Законі
заборони звертати стягнення на окреме
майно чи кошти боржника. Якщо заборона
випливає із норми закону, наприклад
така заборона встановлена судом, який
відповідно до закону має право
заборонити звернення стягнення на
майно боржника, необхідно керуватися
пунктом 2 частини першої статті 47
Закону".

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про незаконність винесеної
постанови та необхідності її
скасування, та відповідно про
незаконність дій державного виконавця
в частині повернення виконавчого
документа.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України "Про виконавче
провадження" ст.ст. 128, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Малинського
районного управління юстиції
Пятницької А. І., що полягають у
поверненні Малинській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області виконавчого
листа № 452/13.

Скасувати постанову ВП № 39041674 від
10.02.2014 року про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.В.
Лавренчук