Справа № 2а-7679/10
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 р.

Справа № 80902/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.М., Каралюса В.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді Закарпатської
області на рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 13 вересня 2010 року у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді Закарпатської
області про зобов'язання нарахувати та
виплатити підвищення пенсії як дитині
війни,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 06.08.2010 року звернулась в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
підвищення пенсії як дитині війни.

Вимоги мотивовані тим, що вона наділена
правовим статусом дитини війни, а тому
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
користується правом на одержання
щомісячної державної соціальної
допомоги у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком. Просить зобов'язати
нарахувати та виплатити підвищення
пенсії як дитині війни за період з
01.01.2007 року по 31.12.2009 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 13
вересня 2010 року позов задоволено.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області провести
нарахування та виплату ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по
31.12.2009 року.

Відповідач рішення суду першої
інстанції оскаржив, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подав
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржуване рішення винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України,
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивачка є
дитиною війни, у відповідності до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», що вбачається з відмітки
в пенсійному посвідченні.

Рішеннями Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від
22.05.2008 року №10-рп/2008 положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік»,
якими обмежується дія ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» визнано неконституційними та
такими, що втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цих Рішень. При цьому згідно
п.п. 5,6 резолютивної частини такого це
рішення має преюдиційне значення для
судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними та є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги, вірно виходив з того, що
невиплата підвищення до пенсії
позивачу заподіяна протиправними
діями відповідача. Колегія суддів
вважає вірним способом відновлення
порушеного права позивача покладення
обов'язку на відповідача провести
належне нарахування та виплату
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з урахуванням виплачених
позивачу сум.

Суд також погоджується з висновками
суду першої інстанції про наявність
правових підстав для виплати позивачу
підвищення до пенсії за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2009 року, що,
на думку колегії суддів, відповідає
нормам матеріального права, фактичним
обставинам справи та наявним у ній
доказам.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх положення, що визнані
неконституційними втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним судом
України рішення про їх
неконституційність.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити про те, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбачених Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», доплат до пенсії не може бути
причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Оскільки правові положення, які
передбачають виплату доплат до пенсії
дітям війни є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

Стосовно посилань апелянта на те, що
законодавством України не визначено
поняття «мінімальна пенсія за віком»
як розрахункової величини для
підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», то колегія вважає за необхідне
вказати про наступне.

За чинним законодавством України
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Однак, згідно ч.3 ст. 28
цього Закону мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, однак, оскільки
законодавством інший мінімальний
розмір пенсії за віком не визначений,
то слід застосовувати цей розмір,
зокрема і при нарахуванні та виплаті
підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Що стосується задоволення судом першої
інстанції позовних вимог з 09.07.2007 року,
то колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Положеннями пунктів 1, 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 09 вересня 2010 року №19-рп/2010
визнано такими, що не відповідають
Конституції України, норми Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами» від 18 лютого 2010
року №1691-VI та Цивільного
процесуального кодексу України, якими
справи, пов'язані із соціальними
виплатами, що підлягали розгляду
адміністративними судами, було
передано місцевим загальним судам для
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Пунктом 3 резолютивної частини
названого Рішення Конституційного
Суду України встановлено, що положення
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами» від 18 лютого 2010
року №1691-VI та Цивільного
процесуального кодексу України,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

За таких обставин із 09 вересня 2010 року
відновлено дію положення Кодексу
адміністративного судочинства
України, що діяло до набрання чинності
Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами», зокрема,
положення пункту 3 частини першої
статті 18, якими встановлювалося, що всі
адміністративні справи у спорах
фізичних осіб із суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням та інших
соціальних виплат, доплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг
підсудні місцевим загальним судам як
адміністративним судам.

Виходячи з викладеного, з 09 вересня 2010
року розгляд справ, пов'язаних із
соціальними виплатами, віднесено до
юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області - залишити без
задоволення, а постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 13 вересня 2011 року у
адміністративній справі №2п-7679/10 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс