Справа № 8/2а-134/11
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 8/2а-134/11
Головуючий у 1-й інстанції: Скрипник
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного Фонду України у
Вишгородському районі Київської
області на постанову Вишгородського
районного суду Київської області від 07
жовтня 2010 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного Фонду України у
Вишгородському районі Київської
області про стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги дітям війни,

В С Т А Н О В И Л А:

06 серпня 2010 року позивач звернувся до
Вишгородського районного суду
Київської області з позовом до
управління Пенсійного Фонду України у
Вишгородському районі Київської
області про визнання дій
неправомірними; стягнення
недоплаченої щомісячної соціальної
державної допомоги як дитині війни за
період з січня 2006 по грудень 2009 року
включно.

Постановою Вишгородського районного
суду Київської області від 07 жовтня 2010
року позов задоволено частково.
Зобов'язано управління Пенсійного
Фонду України у Вишгородському районі
Київської області виплатити на користь
ОСОБА_2 недоплачену щомісячну
соціальну допомогу дітям війни за
період з 09 липня 2007 року по грудень 2009
року. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нове рішення яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Главою 6 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
особливості провадження окремих
категорій адміністративних справ.
Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка є імперативною нормою
встановлюється перелік
адміністративних справ щодо яких
обов'язково застосовується скорочене
провадження. Проте, частиною другою
цієї статті, передбачається можливість
розгляду в скороченому провадженні за
умови, що вимоги не стосуються прав,
свобод, інтересів та обов'язків третіх
осіб. Тобто, лише у випадку залучення до
участі у справі третіх осіб
адміністративна справа не може бути
розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративні
справи щодо яких застосовується
скорочене провадження, можуть бути
розглянуті не у скороченому
провадженні у випадку, передбаченому
частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу
з обов'язковим постановленням
відповідної ухвали.

При відкритті провадження в
адміністративних справах за позовними
вимогами, зазначеними у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди першої
інстанції мають зазначати, що саме
скорочене провадження відкривається в
адміністративній справі, а постанови
суду першої інстанції за результатом
розгляду таких справ мають містити
виключно відомості, зазначені у
частині шостої цієї статті.

Тому, порушення судом першої інстанції
особливості провадження справи, а саме
розгляд її не у скороченому
провадженні, не є перешкодою для
апеляційного її розгляду в порядку
письмового провадження, в зв'язку з чим
і оскарження постанови суду першої
інстанції здійснюється в порядку,
передбаченому частинами
восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є особою, що належить до
соціальної категорії громадян «діти
війни» в розумінні ст.1 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», а
відтак, на нього повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
зазначеним вище Законом України.

Згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» особам,
що належать до соціальної категорії
громадян «діти війни», з 01.01.2006 року
відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Нарахування позивачу доплати до його
пенсії в розмірі 30% від мінімальної
пенсії за віком, відповідно до положень
ст. 6 вищезазначеного Закону
відповідачем не здійснено, у зв'язку з
чим він звернувся до суду за захистом
своїх прав.

Дія ст. 6 Закону на 2007 рік була зупинена
на 2007 рік Законом України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
однак рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року вказані зміни
визнано неконституційними.

Ст. 41 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007
року №107-VI були внесені зміни до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», а саме, текс статті
викладено в наступній редакції: «Дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 вказані
зміни визнано неконституційними.

Рішення Конституційного суду є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Отже, на момент виникнення спірних
правовідносин, розгляду справи по суті
заявлених вимог та в подальшому норма
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», яка передбачає виплату
дітям війни щомісячного підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком була чинною.

Всупереч ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалась відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на те, що Закон України «Про
соціальний захист дітей війни» має
вищу юридичну силу в порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530, відповідач
неправомірно виплачував щомісячне
підвищення до пенсії в меншому розмірі
ніж це передбачено ст. 6 зазначеного
Закону.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про правомірність доводів
суду першої інстанції про наявність у
позивача права на перерахунок пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Однак, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
періоду, за який задоволено позов. При
цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України (в
редакцій чинній на момент розгляду
справи в суді першої інстанції)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

В ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено
шестимісячний строк для звернення до
адміністративного суду. Колегія суддів
не вбачає поважних причин для
поновлення строку для звернення до
суду.

Зважаючи на ту обставину, що позов
поданий 06.08.2010 року, відсутні підстави
вважати поважними причини пропуску
строку на звернення до суду, то колегія
суддів вважає за необхідне позовні
вимоги за період з 09 липня 2007 року по
грудень 2009 року залишити без розгляду у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 99 та ч. 1
ст. 100 КАС України, так як пропуск строку
звернення до суду є підставою для
залишення позовних вимог без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що порушення норм
процесуального права призвели до
неправильного вирішення питання, тому
постанова Вишгородського районного
суду Київської області від 07 жовтня 2010
року підлягає скасуванню в частині
задоволення позовних вимог за період
з 09 липня 2007 року по грудень 2009 року із
залишенням цих позовних вимог без
розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 197, 198, 203, 205, 206
КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного Фонду України у
Вишгородському районі Київської
області - задовольнити частково.

Постанову Вишгородського районного
суду Київської області від 07 жовтня 2010
року скасувати в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 до управління
Пенсійного Фонду України у
Вишгородському районі Київської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії за період з 09 липня 2007 року
по грудень 2009 року.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до управління
Пенсійного Фонду України у
Вишгородському районі Київської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії за період з 09 липня 2007 року
по грудень 2009 року залишити без
розгляду.

В іншій частині постанову
Вишгородського районного суду
Київської області від 07 жовтня 2010 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:
Г.М. Бистрик

О.В. Карпушова

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.