Справа № 2а-2810/11/2170
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/49881/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.,

секретар: Бовкун В.В.,

за участю представника Генеральної
прокуратури України - Зарудяної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Заступника
прокурора Херсонської області (далі -
Прокурор) на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 14
липня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Прокурора до
Голопристанської районної державної
адміністрації Херсонської області
(далі - РДА), третя особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Славутич»
(далі - Товариство),

про визнання протиправними та
скасування розпоряджень,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року Прокурор звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання протиправним та скасування
розпорядження РДА № 565 від 9.12.2002 року
(далі - Розпорядження № 565) щодо
затвердження проекту відведення та
передачі в оренду Товариству із земель
запасу земельної ділянки, площею 240 га,
розташованої на території Геройської
сільської ради, Голопристанського
району, Херсонської області
розпорядження РДА № 393 від 29.10.2004 року
(далі - Розпорядження № 393) щодо зміни
умов договору оренди та затвердження
технічної документації із землеустрою
про продовження строку договору оренди
земельних ділянок Товариства.

На обґрунтування позову зазначив, що
оскаржувані розпорядження голови
суперечать вимогам земельного та
водного законодавства, оскільки
перевіркою встановлено, що земельна
ділянка, надана в оренду Товариству
для заготівлі очерету, розташована в
межах прибережної захисної смуги
Дніпровського лиману і відповідно до
ст. 58 Земельного кодексу України не
підлягала передачі в оренду.

Крім того, проект відведення
зазначеної земельної ділянки не був
погоджений з органом охорони
культурної спадщини.

14 липня 2011 року постановою
Херсонського окружного
адміністративного суду, залишеною без
змін ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
зазначили, що Прокурор не надав доказів
того, що земельна ділянка була
віднесена РДА до земель водного фонду і
виділена під прибережну захисну смугу,
а також не надав проект із розмірами
цієї захисної смуги.

На час прийняття РДА оскаржуваних
розпоряджень був одержаний позитивний
висновок державної землевпорядної
експертизи стосовно зазначеної
земельної ділянки.

Прокурор звернувся з касаційною
скаргою з вимогою скасування постанови
Херсонського окружного
адміністративного суду та ухвали
Одеського апеляційного
адміністративного суду і направлення
справи на новий розгляд, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій 9.12.2002 року РДА прийняла
Розпорядження № 565 щодо затвердження
Товариству проекту відведення в
оренду із земель запасу земельної
ділянки, площею 240 га, на території
Геройської сільської ради,
Голопристанського району,Херсонської
області для заготівлі очерету.

29 жовтня 2004 року РДА прийняла
Розпорядження № 393 щодо затвердження
технічної документації із землеустрою
про продовження Товариству договору
оренди земельних ділянок, площею 240 га,
до 40 років.

25 лютого 2011 року Прокурором до РДА був
внесений протест на Розпорядження № 565
та Розпорядження № 393 з тих підстав, що
земельна ділянка розташована в межах
прибережної захисної смуги
Дніпровського лиману і відповідно до
ст. 58 Земельного кодексу України
відноситься до земель водного фонду
відповідно до ст. 90 Водного кодексу
України.

Прибережна захисна смуга уздовж морів,
морських заток і лиманів входить у зону
санітарної охорони моря в може
використовуватися лише для
будівництва санаторіїв та інших
лікувально-оздоровчих закладів, з
обов'язковим централізованим
водопостачанням і каналізацією.

Розпорядженнями № 565 та № 393 Товариству
надані в оренду земельні ділянки для
заготівлі (викосу) очерету, але чинним
законодавством України не передбачена
така категорія цільового призначення
земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
до земель водного фонду належать землі,
зайняті: морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами;
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм;
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Земельного кодексу
України вздовж річок, морів і навколо
озер, водосховищ та інших водойм з
метою охорони поверхневих водних
об'єктів від забруднення і засмічення
та збереження їх водності у межах
водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Земельного
кодексу України та ст. 90 Водного
кодексу України у прибережних захисних
смугах уздовж морів, морських заток і
лиманів та на островах у внутрішніх
морських водах забороняється:
влаштування полігонів побутових та
промислових відходів і накопичувачів
стічних вод; влаштування вигребів для
накопичення господарсько-побутових
стічних вод об'ємом понад 1 кубічний
метр на добу; влаштування полів
фільтрації та створення інших споруд
для приймання і знезаражування рідких
відходів; застосування сильнодіючих
пестицидів.

Суди першої та апеляційної інстанції
прийшли до передчасного висновку про
відмову у задоволенні позову, оскільки
не встановили цільове призначення
зазначеної земельної ділянки, а також
не перевірили чи знаходиться вона в
зоні прибережної захисної смуги, як це
зазначено у протесті прокурора.

Враховуючи те, що судами попередніх
інстанцій зазначені обставини не були
встановлені, постанова суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень з направленням справи на новий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справ.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
рішення першої та апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню,
адміністративна справа направленню до
суду першої інстанції для нового
розгляду.

Керуючись ст., ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Заступника прокурора
Херсонської області задовольнити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 14 липня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2012
року скасувати, адміністративну справу
направити до Херсонського окружного
адміністративного суду на новий
розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.