Справа № 803/713/14
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року м.
ЛуцькСправа № 803/713/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання
Грушецькому П.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Мінчука О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Відділу Держземагенства у
Ківерцівському районі Волинської
області Головного управління
Держземагенства у Волинській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача Озерцівська сільська рада про
визнання протиправною відмови № 03-4/200
від 16.10.2013 року та зобов'язання вчинити
дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з
адміністративним позовом до Відділу
Держземагенства у Ківерцівському
районі Волинської області Головного
управління Держземагенства у
Волинській області (далі - відділ
Держземагенства у Ківерцівському
районі), третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Озерцівська сільська
рада про визнання протиправною відмови
в погодженні проекту землеустрою зі
зміни цільового призначення земельної
ділянки, викладеної у висновку № 03-4/200
від 16.10.2013 року, та зобов'язання
відповідача погодити зазначений
проект землеустрою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач є власником земельної ділянки
площею 0,6685 га, яку набув у власність на
підставі договору купівлі-продажу від
14.12.2009 року. Відповідно до державного
акту на право власності на земельну
ділянку Серії ЯИ № 562301 цільовим
призначенням цієї земельної ділянки є
її використання - для ведення
особистого селянського господарства.
Позивач вирішив використати належну
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування житлового будинку.
Рішенням від 27.11.2012 року Озерцівська
сільська рада затвердила детальний
план території житлової забудови в с.
Озерце, с. Клепачів Ківерцівського
району. ОСОБА_3 виготовив проект
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку. Проте висновком №
03-4/200 від 16.10.2013 року відповідач
відмовив у погоджені проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки посилаючись на дію мораторію
на відчуження та зміну цільового
призначення земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
відповідно до підпункту 6 пункту 15
розділу Х «Перехідні положення»
Земельного кодексу України, а також у
зв'язку із відсутністю по Озерцівській
сільській раді схеми землеустрою та
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель.

Позивач вважає, що відмова у погоджені
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки є протиправною,
оскільки цільовим призначенням
земельної ділянки є не ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, а ведення особистого
селянського господарства, така
земельна ділянка не є земельною
часткою (паєм), що не має конкретно
виділених меж, вона набута не у зв'язку
із виділенням в натурі (на місцевості)
належного йому земельного паю, а на
підставі цивільно-правого договору.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю з
підстав, викладених в позовній заяві.

У письмових запереченнях відповідач та
у судовому засіданні представник
відповідача адміністративний позов не
визнали, посилаючись на те, що земельна
ділянка, яка належить позивачу,
відповідно до Розпорядження
Ківерцівської районної державної
адміністрації від 26.06.2003 року № 127,
першочергово була надана у власність
ОСОБА_5 як земельна частка (пай) для
ведення особистого селянського
господарства. Згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки №2700
від 26.08.2005 року ОСОБА_5 відчужив
земельну ділянку площею 1,3370 га на
користь ОСОБА_6 Згідно договору
купівлі-продажу №1634 від 14.12.2009 року
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,6685 га
відчужила на користь ОСОБА_3.
Враховуючи, що вперше земельна ділянка
надавалася у власність ОСОБА_5 і була
виділена в натурі на місцевості, як
земельна частка (пай) для ведення
особистого селянського господарства,
відповідно статус земельної ділянки
залишився незмінним, незважаючи на її
відчуження, а отже земельна ділянка
підпадає під дію підпункту «б» пункту 15
розділу Земельного кодексу України, а
тому відповідачем обґрунтовано було
відмовлено у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.
Просили у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Озерцівська сільська рада в
судове засідання свого представника не
направила, однак у судовому засіданні 24
квітня 2013 року представник сільської
ради при вирішенні справи покладався
на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, суд приходить до
висновку, що заявлені позовні вимоги не
підлягають до задоволення, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням
Ківерцівської районної державної
адміністрації Волинської області від 26
червня 2003 року №127 «Про затвердження
технічної документації по проекту
поділу на земельні частки (паї) та їх
передачі в натурі зі складанням
державних актів на право приватної
власності на землю для ведення
особистого селянського господарства
власникам сертифікатів на право на
земельну частку (пай), уточнення
грошової оцінки та розміру земельної
частки (паю)» затверджено технічну
документацію по виконанню
проектно-вишукувальних робіт із
виготовлення та складання державних
актів на право приватної власності на
землю для ведення особистого
селянського господарства власникам
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) Озерцівської сільської
ради, виготовлену Волинським
регіональним центром державного
земельного кадастру; передано у
приватну власність власникам
сертифікатів земельні частки (паї) в
натурі, в тому числі ОСОБА_5 площами 1,34
та 1,11 га, що підтверджується додатком
№ 1 до розпорядження.

27.06.2003 року ОСОБА_5 виданий державний
акт на право власності на земельну
ділянку Серії Р1, цільове призначення
якої «для ведення особистого
селянського господарства».

26.08.2005 року ОСОБА_5, згідно договору
купівлі-продажу № 2703, відчужив
земельну ділянку площею 1,3370 га ОСОБА_6,
що підтверджується витягом із Книги
записів державних актів на право
приватної власності на землю.

Згідно договору купівлі продажу від
14.12.2009 року № 1634 ОСОБА_6 відчужила на
користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею
0,6685 га. в селі Озерце Ківерцівського
району із цільовим призначенням «для
ведення особистого селянського
господарства», що підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку Серії ЯИ № 562301.

30.11.2012 року позивач уклав договір №331 на
виконання робіт із ПП «Вектор»,
відповідно до умов якого ПП «Вектор»
зобов'язався виготовити проект
землеустрою, щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в с. Озерце Ківерцівського
району.

ПП «Вектор» на виконання умов договору
від 30.11.2012 року № 331 виготовило проект
землеустрою, щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в с. Озерце Ківерцівського
району.

16.10.2013 року висновком № 03-4/200 Відділ
Держземагенства у Ківерцівському
районі відмовив у погодженні проекту
землеустрою щодо відведення позивачу
зазначеної земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд посилаючись на те, що
земельна ділянка підпадає під дію
мораторію на відчуження та зміну
цільового призначення відповідно до
пункту 15 розділу Х «Перехідні
положення» Земельного кодексу України,
а також у зв'язку з тим, що по
Озерцівській сільській раді
Ківерцівського району відсутні схема
землеустрою і техніко-економічні
обґрунтування використання та охорони
земель відповідно до пункту 7 статті 118
та пункту 6 статті 186-1 Земельного
кодексу України.

Надаючи правову оцінку
вищезазначеному висновку суд зазначає
наступне.

Спірні правовідносини виникли з
приводу зміни цільового призначення
земельної ділянки, яка сформована
внаслідок виділення в натурі (на
місцевості) власнику земельної частки
(паю), а тому врегульовані Земельним
кодексом України та Законом України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)».

У відповідності до статті 33 Земельного
кодексу України громадяни України
можуть мати на праві власності та
орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства.

За нормами статті 118 Земельного кодексу
України громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства в
розмірі не більше 2,0 гектара, при цьому
розмір земельних ділянок, що
передаються безоплатно громадянину
для ведення особистого селянського
господарства, може бути збільшено у
разі отримання в натурі (на місцевості)
земельної частки (паю) (частини 1, 2
статті 121 ЗК України).

Згідно із преамбулою Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)» цей
Закон визначає організаційні та
правові засади виділення власникам
земельних часток (паїв) земельних
ділянок у натурі (на місцевості) із
земель, що належали колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам на праві колективної
власності, а також порядок обміну цими
земельними ділянками.

З наведеного слідує, що чинне земельне
законодавство передбачає два способи
безоплатного одержання громадянами
земель для ведення особистого
селянського господарства:

1) із земель державної або комунальної
власності на підставі Земельного
кодексу України (безоплатна
приватизація);

2) із земель, що належали колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам на праві колективної
власності на підставі Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)».

Як зазначено у пункті 15 розділу X
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України, до набрання чинності
законом про обіг земель
сільськогосподарського призначення,
але не раніше 1 січня 2016 року, не
допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної та комунальної власності,
крім вилучення (викупу) їх для
суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом
відчуження земельних ділянок і зміна
цільового призначення (використання)
земельних ділянок, які перебувають у
власності громадян та юридичних осіб
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
земельних ділянок, виділених в натурі
(на місцевості) власникам земельних
часток (паїв) для ведення особистого
селянського господарства, а також
земельних часток (паїв), крім передачі
їх у спадщину, обміну земельної ділянки
на іншу земельну ділянку відповідно до
закону та вилучення (викупу) земельних
ділянок для суспільних потреб, а також
крім зміни цільового призначення
(використання) земельних ділянок з
метою їх надання інвесторам - учасникам
угод про розподіл продукції для
здійснення діяльності за такими
угодами.

Зі змісту цієї норми слідує, що
заборона щодо зміни цільового
призначення розповсюджувалась лише на
ті земельні ділянки для особистого
селянського господарства, які були
виділені в натурі (на місцевості)
власникам земельних часток (паїв). Отже,
мораторій щодо заборони відчуження та
зміни цільового призначення,
встановлений пунктом 15 розділу Х
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України, не стосується
земельних ділянок для особистого
селянського господарства, які були
надані громадянам із земель державної
та комунальної власності.

У розглядуваному випадку судом
встановлено, що земельна ділянка щодо
якої Відділ Держземагенства у
Ківерцівському районі Волинської
області відмовив у погодженні зміни
цільового призначення, була сформована
внаслідок виділу в натурі (на
місцевості) власнику земельної частки
(паю) для ведення особистого
селянського господарства, а не
внаслідок безоплатної приватизації,
тому на неї поширюється мораторій
встановлений пунктом 15 розділу Х
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України, а відповідач
правомірно відмовив у погодженні
проекту землеустрою ОСОБА_3

Щодо доводів позивача про те, що на його
земельну ділянку не поширюється
мораторій бо він набув право власності
на неї внаслідок укладення договору
купівлі-продажу, а не внаслідок виділу
земельного паю, суд зазначає наступне.

У частині першій статті 81 Земельного
кодексу України визначені способи
набуття громадянами України права
власності на земельні ділянки, якими є:

а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості)
належної їм земельної частки (паю).

Одночасно, у частині дев'ятій статті 79-1
Земельного кодексу України
передбачено, що земельна ділянка може
бути об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

У частині першій та другій статті 79-1
Земельного кодексу України визначено,
що формування земельної ділянки
полягає у визначенні земельної ділянки
як об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. Формування
земельних ділянок здійснюється: у
порядку відведення земельних ділянок
із земель державної та комунальної
власності; шляхом поділу чи об'єднання
раніше сформованих земельних ділянок;
шляхом визначення меж земельних
ділянок державної чи комунальної
власності за проектами землеустрою
щодо впорядкування територій
населених пунктів.

Особливий порядок формування
земельної ділянки як об'єкта цивільних
прав передбачений Законом України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»,
який полягає в тому, що земельні
ділянки виділяються із земель, що
належали колективним
сільськогосподарським
підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам на праві колективної
власності.

На думку суду, вжите законодавцем у
підпункті «б» пункту 15 Розділу Х
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України словосполучення
«виділені в натурі (на місцевості)
власникам земельних часток (паїв) для
ведення особистого селянського
господарства» означає не спосіб
набуття права власності на земельну
ділянку (стаття 81 Земельного кодексу
України), як помилково вважає позивач, а
спосіб формування земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав (стаття 79-1
Земельного кодексу України). На користь
цього висновку свідчить також те, що
мораторій поширюється як на саму
земельну частку (пай), так і на
сформований з цього паю об'єкт
нерухомого майна - земельну ділянку.

Тобто, якщо земельна ділянка
сформована як об'єкт нерухомого майна
внаслідок виділення в натурі
земельного паю для ведення особистого
селянського господарства, то для неї
встановлений мораторій на зміну
цільового призначення, а подальша
зміна власника такої земельної ділянки
не припиняє дію мораторію.

Тому суд вважає, що ОСОБА_3 в
незалежності від способу набуття ним
права власності на земельну ділянку з
цільовим призначенням «для ведення
особистого селянського господарства»,
яка сформована внаслідок виділення
земельного паю, до закінчення дії чи
скасування введеного пунктом 15 Розділу
Х «Перехідні положення» Земельного
кодексу України мораторію, позбавлений
права змінювати цільове призначення
цієї земельної ділянки.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідач відмовляючи у
погодженні проекту землеустрою щодо
зміни цільового призначення належної
позивачу земельної ділянки «для
ведення особистого селянського
господарства» на «для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд» діяв
на підставі, у межах та у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України, а тому позовні вимоги є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Інші твердження представника позивача
не спростовують висновків суду,
зроблених в судовому засіданні.

Керуючись статтями 11, 17, 158, 160 ч. 3, 162, 163,
186 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі
Земельного кодексу України, Закону
України «Про землеустрій», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Відділу
Держземагенства у Ківерцівському
районі Волинської області Головного
управління Держземагенства у
Волинській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача Озерцівська
сільська рада Ківерцівського району
Волинської області про визнання
протиправною відмови № 03-4/200 від 16.10.2013
року та зобов'язання вчинити дії
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі до 13 травня
2014 року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
Р.С. Денисюк