Справа № 337/2271/14-а
Суддя: Ширіна С. А.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/337/59/2014
Справа № 337/2271/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2014 р

Суддя Хортицького районного суду м.
Запоріжжя Ширіна С.А., розглянувши в
порядку письмового провадження
матеріали справи за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Хортицькому
районі м. Запоріжжя про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Хортицькому районні м.Запоріжжя в
якому просить суд визнати незаконними
дії Управління Пенсійного фонду
України в Хортицькому районні
м.Запоріжжя щодо відмови йому у
призначені пенсії та зобов'язати
відповідача здійснити призначення
пенсії за віком з 11.03.2014 року.

Свої вимоги мотивує наступним. Позивач
до 1995р. мешкав в м. Запоріжжя. До виїзду
з України він проживав за адресою:
АДРЕСА_1. З березня 1995 року позивач
постійно проживає в Сполучених Штатах
Америки. Є громадянином України.

7 жовтня 2009 Конституційний Суд України
(КСУ), рішенням № 25-рп/2009 у справі №
1-32/2009 за конституційним поданням
Верховного Суду України, про
відповідність Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування" № 1058-ІУ, в п. 3.3 констатував
- "Оспорюваними нормами Закону (ст. 51)
конституційне право на соціальний
захист поставлено в залежність від
факту укладення Україна з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення. Таким
чином, держава, всупереч
конституційним гарантіям соціального
захисту для всіх осіб, які мають право
на отримання пенсії у старості, на
законодавчому рівні позбавила цього
права пенсіонерів, в тих випадках, коли
вони обрали постійним місцем
проживання країну, з якою не укладено
відповідний договір. Виходячи з
правової, соціальної природи пенсій,
право громадянина на отримання
призначеної йому пенсії не може
зв'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україну; держава,
відповідно до конституційних засад,
зобов'язана гарантувати це право,
незалежно від того, де проживає особа,
якій призначено пенсію: в Україні чи за
її межами."

Конституційний Суд України вирішив: "1.
Визнати не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення пункту 2 частини першої
статті 49, другого речення статті 51
Закону України" Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування "від 09.07.2003 року. № 1058-Г/. 2.
Положення Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", визнані
неконституційними, втрачають чинність,
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення ".

Таким чином, з 7 жовтня 2009 - дня
ухвалення КСУ рішення № 1-25рп/2009 -
органи ПФУ позбавлені права на відмову
в призначенні пенсії громадянам, які
проживають за кордоном.

Позивач 11.03.2014 р. звернувся до
відповідача із заявою про призначення
пенсії.

У листі від 25.03.2014 р. №39/л відповідач
відмовив йому в призначенні пенсії,
вказавши, що у нього відсутнє постійне
місце реєстрації.

Вважає таку відмову в призначенні
пенсії за віком незаконним, з таких
підстав:

Відповідно до ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає, зокрема, право на
забезпечення їх у старості. Це право
гарантується загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням за
рахунок страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення. Тобто, право
на отримання пенсії в Україну є
конституційним правом громадянина
Україна.

В судове засідання представник
позивача не з'явилася, про день
розгляду справи була повідомлена
своєчасно та належним чином, надала
суду заяву про розгляд справи без її
участі, просила суд адміністративний
позов задовольнити.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, надав суду
письмове заперечення проти позову в
якому просить відмовити у задоволенні
позову,вказавши наступне.

Згідно до п. 16 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", особа, яка
звертається за пенсією (незалежно від
виду пенсії), повинна пред'явити
паспорт (або інший документ, що
засвідчує цю особу, місце її проживання
(реєстрації) та вік).

Відповідно до п. 29 Порядку, за документ,
що засвідчує місце проживання особи,
приймаються: паспорт або довідка
уповноважених органів з місця
проживання (реєстрації), у тому числі
органів місцевого самоврядування.
Іноземні громадяни та особи без
громадянства подають також копію
посвідки на постійне проживання
(реєстрації).

Згідно з п. 1 Положення про паспорт
громадянина України, затвердженого
постановою Верховної Ради України від
26.06.1992 № 2503-ХІІ, паспорт громадянина
України є документом, що посвідчує
особу власника та підтверджує
громадянство України.

При зверненні позивача до управління
про призначення виплати пенсії, ним не
було надано паспорту та відомостей про
місце реєстрації. Призначення пенсії
можливо після одержання посвідки на
постійне проживання в України або
іншого документа який підтверджує
місце постійного проживання в Україні.

Судом встановлено наступне. Позивач до
1995р. мешкав в м. Запоріжжі. До виїзду з
України він проживав за
адресою:АДРЕСА_1. З березня 1995 року
позивач постійно проживає в Сполучених
Штатах Америки. Є громадянином України.

11.03.2014р. ОСОБА_1 звернувся до
відповідача із заявою про призначення
пенсії.

Даних про прийняття позивачем
громадянства іншої країни крім України
до суду не надано.

Згідно із ст. 46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Тобто
право на отримання пенсії в України є
конституційним правом громадянина
України.

В ст. 24 Конституції України зазначено,
що громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними
або іншими ознаками. Згідно ч.1 ст. 7
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування здійснюється за
принципами: рівноправності
застрахованих осіб щодо отримання
пенсійних виплат та виконання
обов'язків стосовно сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивач проживаючи в
Сполучених Штатах Америки, як
громадянин України, має такі ж самі
конституційні права, як і інші
громадяни України, так як Конституція
Україні та пенсійне законодавство
України не допускає обмеження права на
соціальний захист, зокрема права на
отримання пенсії, за ознакою місця
проживання громадянина України.

У відповідності з ч. З ст. 2 Протоколу N 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини кожна людина має право на
вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишати будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин
України, включаючи пенсіонерів, має
право на вибір свого місця проживання,
зі збереженням усіх конституційних
прав.

В ч. 3 ст. 22 Конституції України
проголошено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Рішенням Конституційного Суду України
від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень пункту 2 частини першої статті
49, другого речення статті 51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення пункту 2 частини першої
статті 49, другого речення статті 51
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування " від 09.07. 2003 р. № 1058.
Положення Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", які визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення. Вказане рішення
Конституційного Суду України є
безумовною підставою для поновлення
позивачу виплати пенсії.

Що стосується відсутності
нормативно-правових актів, що
передбачають умови, норми та механізм
виплати пенсій громадянам , що
проживають за кордоном, то суд вважає,
що це не є підставою для відмови щодо
виплати пенсії. Згідно ч.2 ст.49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Наявність
Рішення Конституційного Суду України
від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 про
визнання такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування " від 9.07. 2003 р. № 1058є
підставою для нарахування та виплати
пенсії. Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Враховуючи
вищевикладене, позов в частині
визнання дій Управління Пенсійного
фонду України в Хортицькому районні в
м.Запоріжжя щодо відмови в поновлені
виплати пенсії ОСОБА_1
неправомірними, та в частині
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Хортицькому районні м.
Запоріжжя поновити та виплачувати йому
пенсію підлягає задоволенню. в іншій
частині позовні вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки не ґрунтуються на
законі. Крім того з заявою щодо
перерахунку пенсії позивач до
відповідача не звертався.

Керуючись ст. 46 Конституції України, ст.
ст. 1, 10 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»,
Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009, ЗУ «Про державне
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», ст. 19 ЗУ «Про державні
соціальні стандарти і державні
соціальні гарантії», ст. ст. 8 - 12, 158 - 163,
167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Хортицькому районі м. Запоріжжя про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Хортицькому районі м.
Запоріжжя щодо відмови в призначенні
пенсії ОСОБА_1 - неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Хортицькому районі м.
Запоріжжя призначити ОСОБА_1 виплату
державної пенсії за віком починаючи з
11.03.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Хортицький районний суд м.Запоріжжя
протягом 10 днів з моменту її
виготовлення в повному обсязі.

Суддя:
С.А. Ширіна