Справа № 825/1361/14
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1361/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді
- Д'якова В.І.,

за участю секретаря
- Воєдило Л.П.,

представника позивача
- Присівок Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Данівське» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

В С Т А Н О В И В:

23.04.2014 Чернігівське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів у
Чернігівський області звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Данівське» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 44177,64 грн. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що у Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Данівське» середньооблікова
кількість штатних працівників у 2013
році складала 64 особи, а тому,
відповідно Інструкції щодо заповнення
форми звітності № 10-ПІ, норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році становив 3 робочих
місця. Відповідно до поданого
відповідачем звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність становила 2 особи. Проте,
відповідно до додаткового наданих
документів встановлено, що особами з
обмеженими фізичними можливостями
відпрацьовано на підприємстві сумарно
14 місяців, що відповідає 1 робочому
місцю призначеному для інвалідів, а
саме: ОСОБА_2 відпрацьовано у
товаристві 6 місяців (інвалідність
встановлена з 20.06.2013); ОСОБА_3
відпрацьовано 8 місяців (інвалідність
встановлено з 14.02.2013, звільнено в
зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1). Таким
чином, невиконання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів у
Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Данівське»
становить два робочих місця.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надіслав заяву про
розгляд справи без його участі та
письмові заперечення, в яких зазначив,
що в діях відповідача відсутній склад
господарського правопорушення, так як
товариством направлялось до
Козелецького районного центру
зайнятості Чернігівської області
відповідна звітність з інформацією
щодо можливості працевлаштування
інвалідів, але робочі місця залишились
вакантними, у зв'язку з не направленням
центром зайнятості інвалідів, які
бажають працевлаштуватись. Оскільки,
обов'язок товариства зі створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
займатись пошуком інвалідів для
працевлаштування, в задоволенні
адміністративного позову відповідач
просив відмовити.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Данівське» подано до відділення
Фонду звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік, в
якому зазначено, що середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу у товаристві
складала у 2013 році - 64 осіб, норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році становить 3 робочих
місце, у товаристві за 2013 рік працювало
2 особи, яким встановлена інвалідність
(а.с.4).

Проте, відповідно до додаткового
наданих документів встановлено, що
особами з обмеженими фізичними
можливостями відпрацьовано на
підприємстві сумарно 14 місяців, що
відповідає 1 робочому місцю
призначеному для інвалідів, а саме:
ОСОБА_2 відпрацьовано у товаристві 6
місяців (інвалідність встановлена з
20.06.2013); ОСОБА_3 відпрацьовано 8 місяців
(інвалідність встановлено з 14.02.2013,
звільнено в зв'язку зі смертю
ІНФОРМАЦІЯ_1) (а.с.5-9).

Таким чином, невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Данівське»
становить два робочих місця.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає на
наступне.

Відповідно до вимог статті 19 Закону
України від 21.03.1991 року № 875-XII «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в України» (далі - Закон №
875-XII) для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Частиною 2 статті 19 Закону № 875-XII
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Стаття 18 Закону № 875-XII передбачає, що
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу за рік
визначається відповідно до Інструкції
зі статистики кількості працівників,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 28.09.2005
року №286, та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 30.11.2005
року № 1442/11722.

Крім того, відповідно до частини 3 та
частини 5 статті 19 Закону №875-XII
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону. Виконанням
нормативу робочих місць у кількості,
визначеній згідно з частиною першою
цієї статті, вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Згідно статті 20 Закону №875-XII
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Частинами 9, 10 статті 19 Закону № 875-XII
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, в яких за
основним місцем роботи працює 8 і
більше осіб, реєструються у
відповідних відділеннях Фонду
соціального захисту інвалідів за своїм
місцезнаходженням і щороку подають цим
відділенням звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів. Керівники
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, у разі незабезпечення
виконання нормативів робочих місць для
працевлаштування інвалідів, неподання
Фонду соціального захисту інвалідів
звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів несуть
відповідальність у встановленому
законом порядку.

Згідно підпункту 2.1. пункту 2 Інструкції
щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна)
«Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів»
затвердженої наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10 лютого 2007 р. № 42, та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 13.02.2007 року № 117/13384, звіт
складається роботодавцями щороку і до
1 березня, наступного після звітного
періоду, подається або надсилається
рекомендованим листом за місцем їх
державної реєстрації відділенню Фонду
соціального захисту інвалідів.

Суд зазначає, що частиною 3 статті 18
Закону 875-XII чітко визначені обов'язки
підприємства, що використовує найману
працю: виділяти та створювати робочі
місця для працевлаштування інвалідів;
надавати державні службі зайнятості
інформацію, необхідну для
працевлаштування інвалідів; звітувати
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Крім того, згідно пункту 4 частини 3
статті 50 Закону України «Про
зайнятість населення» роботодавці
зобов'язані, зокрема, своєчасно та в
повному обсязі у порядку,
затвердженому центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, за погодженням з
центральним органом виконавчої влади
із забезпечення реалізації державної
політики у галузі статистики, подавати
територіальним органам центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
інформацію про попит на робочу силу
(вакансії).

З матеріалів справи вбачається, що
особами з обмеженими фізичними
можливостями відпрацьовано на
підприємстві сумарно 14 місяців, що
відповідає 1 робочому місцю
призначеному для інвалідів, а саме:
ОСОБА_2 відпрацьовано у товаристві 6
місяців (інвалідність встановлена з
20.06.2013); ОСОБА_3 відпрацьовано 8 місяців
(інвалідність встановлено з 14.02.2013,
звільнено в зв'язку зі смертю
ІНФОРМАЦІЯ_1) (а.с.5-9).

Отже, невиконання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів у
Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Данівське»
становить 2 робочих місця.

Однак, з копій звітів, поданих
відповідачем до Козелецького
районного центру зайнятості
вбачається, що вказані звіти
подавались останнім лише у липні та у
вересні 2013 року, що в свою чергу
суперечить положенням пункту 4 частини
3 статті 50 Закону України «Про
зайнятість населення» щодо
своєчасності їх подання.

Статтею 218 Господарського Кодексу
України (далі - ГК України) встановлено,
що підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ст. 230 ГК Кодексу штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Статтею 238 ГК України передбачено, що за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що відповідач не вживав заходів,
передбачених чинним законодавством по
забезпеченню працевлаштування
інвалідів і на нього може бути
покладена відповідальність за
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
передбачена статтею 20 Закону №875- XII.

Відповідно до звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
річний фонд оплати праці у товаристві
відповідача складає 1410,3 тис. грн.,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника становить 22031,25
грн.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, сума середньорічної
заробітної плати штатного працівника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Данівське»
розрахована з порушенням вимог
Інструкції щодо заповнення форми 10-ПІ
(річна) «Звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів».

Так, в даному випадку рядок 05 = 1410,3 * 1000/64
= 22035,94 грн. Таким чином, за два
нестворені робочі місця штрафні
санкції становлять 44071,88 грн.

Зважаючи на те, що відповідачем
несвоєчасно сплачено
адміністративно-господарські санкції,
то згідно частини 2 статті 20 Закону
№875-XII порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120% річних
облікової ставки Національного банку
України, що діяла на момент сплати,
нарахованої на повну суму недоїмки за
весь її строк.

Відповідно до пункту 3.7 Порядку
нарахування пені та її сплати,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 15.05.2007 року № 223 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 30.05.2007
року за № 552/13819 у поданій позовній
заяві за невиконання нормативу щодо
працевлаштування інвалідів до
відповідної судової інстанції
відділення Фонду розраховує суму пені
на дату її подання.

Постановою правління Національного
банку України від 14.04.2014 №212
встановлена з 15.04.2014 облікова ставка у
розмірі 9,5 % річних, а тому розмір пені,
розрахованої Чернігівським обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів, становить 105,76 грн.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд зазначає, що відповідачем не надано
жодних належних доказів, які б
підтверджували виконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів як і доказів, що спростовують
викладені в позовній заяві обставини.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Данівське» є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню повністю, а
адміністративно-господарські санкції
та пеня стягненню з відповідача.

Оскільки, спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведення судових експертиз, судові
витрати(судовий збір) згідно частини 4
статті 94 КАС України стягненню з
відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167, Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Данівське» (17080,
Чернігівська обл., Козелецький р-н, с.
Данівка, вул. М. Городка, 42, р/р 2631,
Ощадбанк, МФО 353553, ) в
дохід Державного бюджету України
(Отримувач: Державний бюджет
Козелецького району, банк отримувача:
ГУДКСУ у Чернігівській області,
рахунок: 0163, МФО 853592, ) 44 071 (сорок чотири тисячі сімдесят
одна) грн. 88 коп.
адміністративно-господарських санкцій
та 105 (сто п'ять ) грн. 76 коп. пені.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
підпис В.І. Д'яков

З оригіналом згідно

Суддя:
В.І.
Д'яков