Справа № 455/2194/13а, 2а-455/22/2014
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 р.
Справа № 876/2880/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Старосамбірському районі на
постанову Старосамбірського районного
суду Львівської області від 21.02.2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Старосамбірському районі про
зобов'язання нарахувати та виплатити
надбавку до пенсії як реабілітованому,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 17.12.2013 року звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Старосамбірському районі, яким просила
зобов'язати відповідача нараховувати
та виплачувати на її користь
підвищення до пенсії відповідно до п.
«г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 17.06.2013 року.

Постановою Старосамбірського
районного суду Львівської області від
21.02.2014 року позов задоволено.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає її
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, а також суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи. Просить постанову
скасувати і прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити повністю.
На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що надбавка до пенсії
як особі, що була реабілітована,
виплачується позивачу з дотриманням
вимог законодавства.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до висновку,
що подана скарга не підлягає
задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідністю з
довідкою Н №21075 4/5 від 05.12.1991 року, 21.10.1947
року у складі сім'ї батька ОСОБА_2
рішенням особливої наради при МДБ СРСР
була виселена на спецпоселення в
Челябінську область, 21.03.1960 року
звільнена. А на підставі ст. 3 Закону
України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні» від
17.04.1991 року реабілітована.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» позивач був
реабілітований, в зв'язку з чим
відноситься до осіб, що необґрунтовано
зазнали політичних репресій і згодом
були реабілітовані.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в
Управління Пенсійного фонду України у
Старосамбірському районі та отримує
підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн.,
відповідно до п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 16.07.2008 року № 654
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян», як член сім'ї
необґрунтовано репресованого і згодом
реабілітованого.

Проте відповідно до п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
призначені пенсії підвищуються
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, на 50 процентів, а членам
їх сімей, яких було примусово
переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з п. 6 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до прийняття
відповідного Закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Однак всупереч вимогам наведених норм
відповідач, як зазначено вище, не
здійснював виплати позивачу даного
підвищення у розмірі, передбаченому
Законом України «Про пенсійне
забезпечення».

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про пенсійне забезпечення» має вищу
юридичну силу в порівнянні з
постановою Кабінету Міністрів України
№ 654 від 16.07.2008 року.

Крім того, за чинним законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до переконання, що положення
частини третьої статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не
слід брати до уваги, оскільки наявність
такої норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має
право на підвищення до пенсії
відповідно до п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» в
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з
17.06.2013 року (в межах позовних вимог), з
урахуванням виплачених сум.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
належить залишити без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Старосамбірському районі - залишити
без задоволення.

Постанову Старосамбірського районного
суду Львівської області від 21.02.2014 року
у справі № 455/2194/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар