Справа № 2а-13549/10/2670
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2014 року 12:15
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кармазіна О.А., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомДержавної податкової
інспекції у Святошинському районі ГУ
Міндоходів у м. Києвідо Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1про стягнення
Державна податкова інспекція у
Святошинському районі м. Києва,
правонаступником якої є ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, звернулась до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у
розмірі 12 060,54 грн.
Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
вимоги ДПІ задоволено повністю та
стягнуто з СПД ОСОБА_1 суму податкового
боргу у розмірі 12 060,54 грн.
Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.02.2011 року
скасовано постанову суду першої
інстанції від 12.11.2010 року та прийнято
нову постанову, якою у задоволенні
позову відмовлено повністю.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19.03.2014 року скасовано
постанову суду першої інстанції від
12.11.2010 року та постанову апеляційної
інстанції від 10.02.2011 року, а справу
направлено до суду першої інстанції на
Зокрема, скасовуючи рішення судів
першої та апеляційної інстанції ВАС
України зазначив, що для правильного
вирішення питання щодо стягнення
податкового боргу необхідним є
встановлення факту наявності або
відсутності такого боргу,
підтвердженого належними доказами.
Нез'ясування наведених обставин,
зокрема, які свідчать про наявність
підстав, з якими закон пов'язує
можливість стягнення податкового
боргу у судовому порядку,
встановлення факту його сплати у
добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту,
стало підставою для скасування судових
рішень попередніх інстанцій та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.
Під час нового судового розгляду
позивач обґрунтовував свої вимоги тим,
що за відповідачем обліковується
податковий борг у загальному розмірі 12
060,54 грн. і на момент розгляду даної
справи вказана заборгованість ФОП
ОСОБА_1 не погашена, а відтак підлягає
стягненню у встановленому законом
Відповідач в ході нового судового
розгляду частково заперечував проти
заявлених позовних вимог. Зокрема, суть
заперечень відповідача полягала в
тому, що відповідачем ніколи не
використовувалась праця найманих
працівників, а відтак відповідач
вважає, що у ДПІ відсутні будь-які
підстави для стягнення з нього
заборгованості по сплаті податку з
доходів найманих працівників. При
цьому, відповідач зазначав, що
предметом судового розгляду має бути
питання стягнення заборгованості по
сплаті податку від інвестиційного
доходу, а не по сплаті податку з доходів
найманих працівників.
Виходячи з положень ч. 4 ст. 122 КАС
України та за згодою сторін у судовому
засіданні 07.05.2014 р. судом ухвалено про
продовження розгляду справи в порядку
письмового провадження.
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи, з'ясувавши фактичні
обставини справи, на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
На підставі Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» ДПІ
04.05.2009 року, яким ФОП ОСОБА_1 визначено
суму податкового зобов'язання у
розмірі 5 204,91 грн.
повідомлення-рішення отримано
відповідачем 13.05.2009 року, що
підтверджується копією повідомлення
Окрім того, ДПІ прийнято податкове
04.03.2010 року, яким визначено відповідачу
суму податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 8 590,19 грн.
повідомлення-рішення отримано
відповідачем 18.03.2010 року, що
підтверджується розпискою на корінці
рішення.

Враховуючи те, що в адміністративному
та судовому порядку вказані рішення не
оскаржувались, узгодження у зв'язку з
цим сум податкових зобов'язань, які
було визначено у вказаних податкових
повідомленнях-рішеннях, ДПІ сформовано
на адресу відповідачу першу податкову
вимогу від 08.07.2009 року № 1/2301 на суму 5
205,32 грн., яка вручена відповідачу 26.04.2010
року.

Крім того, ДПІ сформовано другу
податкову вимогу від 26.05.2010 № 2/1336 на
суму 12 060,54 грн., яка була направлена за
адресою відповідача, не була вручена
відповідачу з незалежних від ДПІ
причин («за закінченням терміну
зберігання») та повернута згідно
відмітки пошти від 11.06.2010 р., у зв'язку з
чим розміщена на дошці податкових
оголошень згідно акту від 22.06.2010 р.

Докази наведеного наявні в матеріалах
справи.

Відтак, враховуючи наведене позивач
зазначає, що за ФОП ОСОБА_1
обліковується податковий борг, який на
момент розгляду справи відповідачем не
погашено, у зв'язку з чим просить суд
стягнути з відповідача суму
податкового боргу у розмірі 12 060,54 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з
наступного.

У зв'язку із виникненням податкового
боргу у відповідача до набрання
чинності ПК України, умови та підстави
формування сум податкового боргу та
взаємозв'язані з цим процедури і
правила надіслання податкових
повідомлень-рішень, з дотриманням яких
пов'язується виникнення у позивача
права на стягнення податкового боргу,
регламентується законодавством, яке
діяло до набрання чинності Податковим
кодексом України, тобто положеннями
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" № 2181 від 21.12.2000 (далі - Закон №
2181).

За змістом підпунктів 1.2 та 1.3 статті 1
Закону № 2181 податкове зобов'язання -
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України;
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Відповідно до підпункту 4.2.1. статті 4
Закону № 2181 якщо згідно з нормами цього
пункту сума податкового зобов'язання
розраховується контролюючим органом,
платник податків не несе
відповідальності за своєчасність,
достовірність та повноту нарахування
такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне і повне
погашення нарахованого податкового
зобов'язання та має право на оскарження
цієї суми у порядку, встановленому цим
Законом.

При цьому, обов'язок доведення того, що
будь-яке нарахування, здійснене
контролюючим органом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.2 цього пункту,
є помилковим, покладається на платника
податків, за винятком випадків,
визначених пунктом 4.3 цієї статті
(підпункт 4.2.3. статті 4 Закону № 2181).

У разі коли відповідно до закону
контролюючий орган самостійно
визначає податкове зобов'язання
платника податків за причинами, не
пов'язаними із порушенням податкового
законодавства, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
податкового зобов'язання у строки,
визначені у законі з відповідного
податку, а за їх відсутності - протягом
тридцяти календарних днів від дня
отримання податкового повідомлення
про таке нарахування (п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5
Закону № 2181).

При цьому, п/п 5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону
визначено, що податкове зобов'язання
платника податків, нараховане
контролюючим органом відповідно до
пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону,
вважається узгодженим у день отримання
платником податків податкового
повідомлення, за винятком випадків,
визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Так, відповідно до п/п. 5.2.2. Закону № 2181 у
разі коли платник податків вважає, що
контролюючий орган невірно визначив
суму податкового зобов'язання або
прийняв будь-яке інше рішення, що
суперечить законодавству з питань
оподаткування або виходить за межі
його компетенції, встановленої
законом, такий платник податків має
право звернутися до контролюючого
органу із скаргою про перегляд цього
рішення, яка подається у письмовій
формі та може супроводжуватися
документами, розрахунками та доказами,
які платник податків вважає за
потрібне надати. Скарга повинна бути
подана контролюючому органу протягом
десяти календарних днів, наступних за
днем отримання платником податків
податкового повідомлення або іншого
рішення контролюючого органу, що
оскаржується.

Якщо відповідно до закону контролюючий
орган самостійно визначає податкове
зобов'язання платника податків за
причинами, не пов'язаними із порушенням
податкового законодавства, такий
платник податків має право на
адміністративне оскарження рішень
контролюючого органу протягом
тридцяти календарних днів від дня
отримання податкового повідомлення
або відповіді контролюючого органу на
скаргу, замість десятиденного строку,
визначеного у абзаці першому цього
підпункту.

Згідно з п/п. 5.2.3. Закону № 2181 заява,
подана із дотриманням строків,
визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту,
зупиняє виконання платником податків
податкових зобов'язань, визначених у
податковому повідомленні, на строк від
дня подання такої заяви до
контролюючого органу до дня закінчення
процедури адміністративного
оскарження. Протягом зазначеного
строку податкові вимоги з податку, що
оскаржується, не надсилаються, а сума
податкового зобов'язання, що
оскаржується, вважається неузгодженою.

При цьому, відповідно п/п. 5.2.4. Закону №
2181 процедура адміністративного
оскарження закінчується, крім іншого,
останнім днем строку, передбаченого
підпунктом 5.2.2 цього пункту для подання
заяви про перегляд рішення
контролюючого органу, у разі коли така
заява не була подана у зазначений
строк.

Узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків (п/п 5.4.1. ст. 5
Закону № 2181).

День закінчення процедури
адміністративного оскарження
вважається днем узгодження
податкового зобов'язання платника
податків. При зверненні платника
податків до суду з позовом щодо
визнання недійсним рішення
контролюючого органу податкове
зобов'язання вважається неузгодженим
до розгляду судом справи по суті та
прийняття відповідного рішення.

Поряд з тим, порядок надсилання та
вручення податкових
повідомлень-рішень встановлений
статтею 6 Закону № 2181. Так, згідно
пункту 6.1 статті 6 Закону у разі коли
сума податкового зобов'язання
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 4 цього Закону,
такий контролюючий орган надсилає
платнику податків податкове
повідомлення, в якому зазначаються
підстава для такого нарахування,
посилання на норму податкового закону,
відповідно до якої був зроблений
розрахунок або перерахунок податкових
зобов'язань, сума податку чи збору
(обов'язкового платежу), належного до
сплати, та штрафних санкцій за їх
наявності, граничні строки їх
погашення, а також попередження про
наслідки їх несплати в установлений
строк та граничні строки, передбачені
законом для оскарження нарахованого
податкового зобов'язання (штрафних
санкцій за їх наявності).

Згідно з п/п 6.2.1. статті 6 Закону № 2181 у
разі коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.

Так, п/п 6.2.3. статті 6 Закону № 2181
встановлено, що податкові вимоги
надсилаються:

а) перша податкова вимога - не раніше
першого робочого дня після закінчення
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання. Перша
податкова вимога містить повідомлення
про факт узгодження податкового
зобов'язання та виникнення права
податкової застави на активи платника
податків. обов'язок погасити суму
податкового боргу та можливі наслідки
непогашення його у строк;

б) друга податкова вимога - не раніше
тридцятого календарного дня від дня
направлення (вручення) першої
податкової вимоги, у разі непогашення
платником податків суми податкового
боргу у встановлені строки. Друга
податкова вимога додатково до
відомостей, викладених у першій
податковій вимозі, може містити
повідомлення про дату та час
проведення опису активів платника
податків, що перебувають у податковій
заставі, а також про дату та час
проведення публічних торгів з їх
продажу.

У разі коли у платника податків, якому
було надіслано першу податкову вимогу,
виникає новий податковий борг, друга
податкова вимога має містити суму
консолідованого боргу. При цьому
окрема податкова вимога щодо такого
нового податкового боргу не
виставляється.

Консолідованим вважається борг,
визначений у першій податковій вимозі,
збільшений на суму нового податкового
боргу, що виник до виставлення другої
податкової вимоги (п/п 6.3.2. статті 6
Закону № 2181).

Підпунктом 6.2.4 пункту 6.2 статті 6 Закону
№ 2181 встановлено, що податкова вимога
вважається надісланою (врученою)
фізичній особі, якщо її вручено
особисто такій фізичній особі або її
законному представникові чи надіслано
листом на її адресу за місцем
проживання або останнього відомого
місця її знаходження із повідомленням
про вручення.

У разі коли податковий орган або пошта
не може вручити платнику податків
податкове повідомлення або податкові
вимоги у зв'язку з незнаходженням
посадових осіб, їх відмовою прийняти
податкове повідомлення або податкову
вимогу, незнаходженням фактичного
місця розташування (місцезнаходження)
платника податків, податковий орган
розміщує податкове повідомлення або
податкові вимоги на дошці податкових
оголошень, встановленій на вільному
для огляду місці біля входу до
приміщення податкового органу.

При цьому день розміщення такої
податкової вимоги вважається днем її
вручення.

В даному випадку, у зв'язку із
нарахуванням відповідачу грошових
зобов'язань ДПІ було прийнято на
надіслано відповідачу податкові
повідомлення рішення № /0 від
05.05.2009 року та № /0 від 04.03.2010 року.
Зазначені рішення було вручено
відповідачу, як зазначено вище, що
підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, враховуючи також
зазначені положення законодавства
щодо порядку узгодження податкового
зобов'язання та направлення органами
податкової служби своїх рішень
платникам податків, суд зазначає, що в
даному випадку позивачем дотримано
процедуру направлення та вручення
податкових повідомлень-рішень, якими
визначено відповідачу суму
податкового зобов'язання, оскільки
дані рішення були направлені
відповідачу та отримані ним, а відтак,
враховуючи те, що позивач не
скористався адміністративним або
судовим порядком їх оскарження,
визначена у них сума податкового
зобов'язання вважається узгодженою в
силу положень Закону № 2181 та набула
статусу податкового боргу.

При цьому, як зазначено вище, під час
розгляду справи не надано
документальної інформації щодо
оскарження відповідачем
вищезазначених податкових
повідомлень-рішень, а також доказів їх
скасування в адміністративному або
судовому порядку.

Враховуючи те, що у відповідача існував
податковий борг, позивачем прийняті та
направлені на адресу відповідача з
дотриманням встановлених правил та
процедур першу податкову вимогу від
08.07.2009 року № 1/2301 на суму 5 205,32 грн., яка
вручена відповідачу 26.04.2010 року та
другу податкову вимогу від 26.05.2010 № 2/1336
на суму 12 060,54 грн., яка була направлена
за адресою відповідача, однак не була
вручена відповідачу з незалежних від
ДПІ причин («за закінченням терміну
зберігання») та повернута згідно
відмітки пошти від 11.06.2010 р., у зв'язку з
чим розміщена на дошці податкових
оголошень згідно акту від 22.06.2010 р., у
зв'язку з чим вважається врученою
відповідачу в силу п/п 6.2.4 Закону № 2181.

Що стосується доводів відповідача,
покладених в основу заперечень проти
позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

З огляду на зміст наведеної норми
процесуального права та зважаючи на те,
що вимогами заявленого позову є
стягнення податкового боргу, предметом
доказування у даній справі мають бути
обставини, які свідчать про наявність
підстав, з якими закон пов'язує
можливість стягнення податкового
боргу у судовому порядку,
встановлення факту його сплати у
добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту
тощо. Наведене відповідає правовій
позиції Вищого адміністративного суду
України, викладеній в ухвалі від 09.04.2012
р. № К-10088/09 (номер рішення в ЄДРСР - 23599386)
та в постанові від 16.05.2013 р. № К/9991/11648/11
(номер рішення в ЄДРСР 31340157).

З урахуванням наведеного, наведені
відповідачем обставини не є предметом
доказування у даній справі. У разі
незгоди з рішеннями, на підставі яких
стягується борг, платник податків не
був позбавлений права оскаржити
рішення, дії, бездіяльність у судовому
порядку, доказів чого в даному випадку
не надано.

Таким чином, враховуючи, що наявність
податкового боргу у заявленій сумі
позову підтверджується документально
та позивачем дотримано правила та
процедури, які є передумовою стягнення
податкового боргу у судовому порядку,
беручи до уваги відсутність доказів
погашення податкового боргу станом на
день розгляду, а також те, що податкові
повідомлення-рішення та податкові
вимоги, на підставі яких позивач
просить стягнути з відповідача суму
боргу, відповідачем не оскаржувалися,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги є законними та обґрунтованими, а
отже позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись вимогами статей 69-71, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
адреса: 03179, АДРЕСА_1) на користь бюджету
суму податкового боргу у розмірі 12 060,54
грн. (дванадцять тисяч шістдесят
гривень 54 коп.).

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України.

Суддя

О.А.Кармазін