Справа № 826/4971/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2014 року № 826/4971/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Державного підприємства
"Антонов" до Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби головного управління юстиції у
м. Києві Бабійчук Сергія Івановича
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
скасування рішення, зобов'язати
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Державне підприємство «Антонов»
звернулось до суду з позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
головного управління юстиції у м. Києві
Бабійчук С.І., Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправним та
скасування рішення від 06.03.2014 №1140707,
зобов'язання провести державну
реєстрацію обтяження речового права на
нерухоме майно, що розташоване за
адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 41, згідно
із заявою поданою 06.03.2014 №5722674.
В обґрунтування позовних вимог
позивача зазначає, що нерухоме майно,
що розташоване за адресою: м. Київ, пр.
Перемоги, 41, є заставним майном,
позивачем було подано всі документи
визначені Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно» для державної
реєстрації обтяжень вказаного майна,
проте відповідачем в порушення норм
вказаного Закону прийнято оскаржене
рішення про відмову в державній
реєстрації обтяження. Відповідач
- Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві -
заперечував проти задоволення
позовних вимог з підстав викладених у
письмових запереченнях, які долучено
до матеріалів справи, проте явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча був
належним чином повідомлений про час,
дату та місце судового вирішення
справи.

Відповідач - Державний реєстратор прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
головного управління юстиції у м. Києві
Бабійчук С.І. - письмових пояснень по
суті позовних вимог суду не надав, явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча був
належним чином повідомлений про час,
дату та місце судового вирішення
справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що представник позивача не
заперечував проти вирішення справи в
порядку письмово провадження, оскільки
відповідачі належним чином
повідомлені про час, дату та місце
судового розгляду справи, в судове
засідання не прибули, а також з огляду
на відсутність потреби заслухати
свідка чи експерта, суд дійшов висновку
про доцільність розгляду справи в
порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Представником позивача 06.03.2014 було
подано до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень (щодо обтяження речового
права, вид реєстрації: виникнення, вид
обтяження: заборона).

За результатом розгляду заяви позивача
відповідачем прийнято рішеннявід
06.03.2014 №11460707 про відмову в задоволенні
заяви, яким позивачу відмовлено в
задоволенні заяви від 06.03.2014 заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо обтяження речового
права, вид реєстрації: виникнення, вид
обтяження: заборона, оскільки заявлене
право вже зареєстровано.

Умови та порядок здійснення реєстрації
прав на нерухоме майно встановлені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на майно та їх
обмежень" та Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 №868 "Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (далі по тексту Порядок).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» (далі -
Закон) - обтяження це заборона
розпоряджатися та/або користуватися
нерухомим майном, яка встановлена або
законом, або актами уповноважених на це
органів державної влади, їх посадових
осіб або яка виникає на підставі
договорів.

У відповідності до ст. 4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень",
Згідно ст. 4 Закону обов'язковій
державній реєстрації підлягають
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі
в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме податкова застава, предметом
якої є нерухоме майно, та інші
обтяження.

Відповідно до ст. 19 Закону, підставами
державної реєстрації обтяжень є :

1) встановлена законом заборона
користування та/або розпорядження
нерухомим майном;

2) рішення судів, що набрали законної
сили;

3) постанови органів досудового
слідства, державного виконавця про
накладення арешту на нерухоме майно;

4) накладення заборони на відчуження
нерухомого майна нотаріусом;

5) рішення органу місцевого
самоврядування про віднесення
об'єктів нерухомого майна до
застарілого житлового фонду;

6) інші акти відповідних державних
органів та посадових осіб згідно із
законом;

7) договори, укладені у порядку,
встановленому законом.

Згідно пункту 67 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень ( далі - Порядок ) документами,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення обтяжень речових прав, є:

1) рішення суду щодо обтяження речових
прав на нерухоме майно, що набрало
законної сили;

2) рішення органу досудового слідства
щодо обтяження речових прав на
нерухоме майно;

3) рішення державного виконавця щодо
обтяження речових прав на нерухоме
майно;

4) визначений законодавством документ,
на якому нотаріусом вчинено напис про
накладення заборони щодо відчуження
нерухомого майна;

5) рішення органу місцевого
самоврядування про віднесення об'єктів
нерухомого майна до застарілого
житлового фонду;

6) договір, укладений у порядку,
встановленому законом, яким
встановлюється обтяження речових прав
на нерухоме майно, чи його дублікат;

7) закон, яким встановлено заборону
користування та/або розпорядження
нерухомим майном;

8) інші акти відповідних органів
державної влади та посадових осіб
згідно із законом.

Перелік документів, які заявник подає
органу реєстрації прав для здійснення
державної реєстрації обтяжень,
визначається у пункті 68 Порядку.

Відповідно до ст. 11 Закону, обтяження
прав на нерухоме майно та суб'єкта
(суб'єктів) цих прав є однією з частин
розділу Державного реєстру прав.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку, зокрема,
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що
представником позивача подано до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень щодо обтяження речового
права, вид реєстрації: виникнення, вид
обтяження: заборона, яке виникло на
підставі договору іпотеки від 11.08.1999
укладеним між ДП «Антонов» та АБ
«Брокбізнесбанк», предметом застави є
нерухоме майно - житловий будинок
загальною площею 3994,3 кв.м., який
знаходиться за адресою: м. Київ, пр.
Перемоги, 41.

Як вбачається з інформації з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, державного реєстру
іпотек, Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
від 06.03.2014, в державному реєстрі
зареєстровано заборону (архівний
запис) 12.10.2004 Другою київською
державною нотаріальною контрою на
підставі договору застави від 13.08.1999
№989, об'єкт обтяження: житловий будинок
загальною площею 3994,3 кв.м., який
знаходиться за адресою: м. Київ, пр.
Перемоги, 41.

Отже, на час звернення представника
позивача із заявою про державну
реєстрацію обтяження на підставі
договору застави від 13.08.1999 №989, об'єкт
обтяження: житловий будинок загальною
площею 3994,3 кв.м., який знаходиться за
адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 41,
обтяження (заборона) на підставі того ж
договору вже була зареєстрована.

Відповідно до пункту 1 частини другої
статті 9 Закону державний реєстратор
прав на нерухоме майно (далі - державний
реєстратор) встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства та відповідно до
пункту 6 частини першої статті 24 Закону
відмовляє у державній реєстрації прав,
якщо заявником подано ті самі
документи, на підставі яких заявлене
право та обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Отже, відповідачем встановлено, що
представником позивача подано ті самі
документи, на підставі яких заявлене
обтяження такого права вже
зареєстровано що свідчить про
наявність у державного реєстратора
прав на нерухоме майно підстав для
відмови у державній реєстрації права
власності на нерухоме майно в порядку
статті 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" та, як наслідок
правомірність оскарженого рішення.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з
наявних матеріалів справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 172, 177, 179
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку постанову
повністю або частково. Згідно ст. 254 КАС
України Постанова, якщо інше не
встановлено КАС України, набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги.

Суддя
В.І. Келеберда