Справа № 802/1134/14-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 травня 2014 р.
Справа № 802/1134/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Комара Павла Анатолійовича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Мошняги Валентина Івановича

позивача:
Аврамчук Віти Юріївни

відповідача:
Калинчука Сергія Вікторовича

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: управління Пенсійного
фонду України в місті Вінниці

до: відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області

про: визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання до
вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулось
управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці до відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання до
вчинення дій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що на виконанні у відділі
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області перебуває зведене
виконавче провадження № 38488299 щодо
стягнення коштів з боржника державного
підприємства "45 експериментальний
механічний завод" на користь
управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці заборгованості на
загальну суму 1498580 грн. 24 коп. Однак,
державним виконавцем не вчинено всіх
дій, передбачених Законом України "Про
виконавче провадження" щодо виконання
виконавчого провадження № 38488299, тому
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

В судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримала та просила його
задовольнити посилаючись на обставини
викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог та
зазначив, що державний виконавець діяв
у відповідності до Закону України "Про
виконавче провадження", вживались всі
необхідні заходи щодо виконання
виконавчих листів, а відтак, вимоги
позивача стосовно бездіяльності
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області є безпідставними та
не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно, всебічно, об'єктивно
дослідивши надані у справу докази,
надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено у судовому засіданні на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області перебуває зведене виконавче
провадження № 38488299 щодо стягнення
коштів з боржника державного
підприємства "45 експериментальний
механічний завод" на користь
управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці заборгованості на
загальну суму 1498580 грн. 24 коп.

При ознайомленні із матеріалами
виконавчого провадження управлінням
Пенсійного фонду України в м. Вінниці
встановлено, що у виконавчому
провадженні відсутні будь-які
документи, що свідчать про вжиття
державним виконавцем заходів
примусового виконання, які закріплені
в статті 32 Закону України "Про
виконавче провадження", що свідчить про
порушення державним виконавцем своїх
обов'язків для захисту інтересів
управління як стягувача.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовано
Законом України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон), яким
визначено умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
проводяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону,
учасниками виконавчого провадження є
державний виконавець, сторони,
представники сторін, прокурор,
експерти, спеціалісти, перекладачі,
суб'єкти оціночної діяльності -
суб'єкти господарювання.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: проводити перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання
та реалізовувати його в
установленому законом порядку;
накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей.

Статтею 32 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Суд, досліджуючи матеріали справи,
з'ясував, що державним виконавцем з
виконання виконавчих документів були
вжиті наступні дії та заходи.

23 серпня 2013 року державним виконавцем
зроблено запит до Державної податкової
служби України про наявність відкритих
у банках та інших фінансових установах
номерів рахунків боржника.

Так, в ході виконання зведеного
виконавчого провадження державним
виконавцем проведено перевірку
майнового стану боржника державного
підприємства "45 експериментальний
механічний завод" за результатами
проведення якої за боржником були
виявлені транспортні засоби та об'єкти
нерухомого майна.

18 серпня 2011 року до Державних реєстрів
обтяжень рухомого і нерухомого майна
внесені реєстраційні записи про арешт
всього рухомого і нерухомого майна
боржника.

Як зазначено в судовому засіданні
представником відповідача державне
підприємство "45 експериментальний
механічний завод" є державним
підприємством заснованим на державній
власності. Тому примусове виконання
зведеного виконавчого провадження про
стягнення грошової заборгованості із
боржника державного підприємства "45
експериментальний механічний завод"
проводиться із врахуванням положень
Закону України "Про введення мораторію
на примусову реалізацію майна".

Відповідно до статей 1,2 Закону України
"Про введення мораторію на примусову
реалізацію майна" встановлено,
мораторій на застосування примусової
реалізації майна державних
підприємств та господарських
товариств, у статутних фондах яких
частка держави становить не менше 25
відсотків. Під примусовою реалізацією
майна підприємств розуміється
відчуження об'єктів нерухомого майна
та інших основних засобів виробництва,
що забезпечують ведення виробничої
діяльності цими підприємствами, а
також акцій (часток, паїв), що належать
державі в майні інших господарських
товариств і передані до статутних
фондів цих підприємств, якщо таке
відчуження здійснюється шляхом:
звернення стягнення на майно боржника
за рішеннями, що підлягають виконанню
Державною виконавчою службою, крім
рішень щодо виплати заробітної плати
та інших виплат, що належать працівнику
у зв'язку із трудовими відносинами, та
рішень щодо зобов'язань боржника з
перерахування фондам
загальнообов'язкового державного
соціального страхування
заборгованості із сплати внесків до
цих фондів, яка виникла до 01 січня 2011
року, та з перерахування органам
Пенсійного фонду України
заборгованості із сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

В ході виконання зведеного виконавчого
провадження 12 листопада 2013 року
державним виконавцем складений акт
опису і арешту майна боржника, яким
описано та арештовано: будівлі - блок
складів № 1, літера 21, загальною площею
3898,4 кв.м.; будівлі - блок складів № 2,
літера 22, загальною площею 1912,7 кв.м.;
будівлі - блок складів НЗ з рампою,
літера 24, загальною площею 550,3 кв.м.

Згідно постанови від 13 листопада 2013
року до участі у виконавчому
провадженні залучено суб'єкта
оціночної діяльності TOB
"Експертно-консалтинговий центр" на
вирішення якому було постановлено
питання щодо визначення вартості
арештованого майна боржника. З 31 грудня
2013 року зведене виконавче провадження
перебуває на стадії зупинення у зв'язку
із розшуком транспортних засобів
боржника.

Окрім того, представником відповідача
зазначено, що 3 виконавчих документи
про стягнення коштів на користь
управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці на загальну суму 826398 грн.
87 коп. завершені відділом примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області протягом 2013 року у зв'язку з
фактичним виконанням.

Визначаючись з вимогою позивача щодо
визнання бездіяльності державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області, суд виходить із загального
поняття бездіяльності. Під
бездіяльністю розуміють пасивну
поведінку суб'єкта владних
повноважень, яка в подальшому може мати
вплив на реалізацію прав, свобод,
інтересів фізичної чи юридичної особи,
в даному випадку стягувача.

Більше того, до матеріалів справи не
долучено жодних доказів, які б свідчили
про неналежне виконання встановлених
обов'язків державним виконавцем, що
проявилось у бездіяльності
відповідача.

Як видно із матеріалів
адміністративної справи відповідачем
вчинялися дії, щодо виконання
виконавчих документів, а тому, виходячи
із вищезазначеного, підстав для
задоволення позовної вимоги про
визнання бездіяльності відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області з виконання
зведеного виконавчого провадження №
38488299 судом не знайдено.

Відтак, мотивація та докази, надані
позивачем, не дають суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували доводи відповідача, та
встановлені у справі обставини не
підтверджують позиції позивача
покладеної в основу позовних вимог про
визнання бездіяльності державного
виконавця.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: - суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; - суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

В силу статті 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

При цьому, суд у відповідності до
статті 86 цього Кодексу оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Оскільки позивачу в задоволенні
адміністративного позову відмовлено, а
також за відсутності витрат
відповідача, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Комар Павло Анатолійович