Справа № 2-а/0312/3598/11
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Справа №
130183/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та
Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Нововолинської міської ради
Волинської обл. на постанову
Нововолинського міського суду
Волинської обл. від 07.11.2011р. в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Нововолинської
міської ради Волинської обл. про
визнання дій протиправними,
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату грошової допомоги на
оздоровлення,-

В С Т А Н О В И Л А:

27.10.2011р. ОСОБА_1 (надалі - позивач).
звернувся до суду із адміністративним
позовом, у якому просив зобов'язати
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Нововолинської міської ради
Волинської обл. ( надалі - відповідач)
провести перерахунок та виплатити на
його користь допомогу на оздоровлення
в розмірі 4 мінімальних заробітних плат
та одноразову компенсацію за шкоду,
заподіяну здоровўю, в розмірі 30
мінімальних заробітних плат, що
передбачені ст.48 Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за 2011 рік в
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат, за виключенням
проведених виплат.

Постановою Нововолинського міського
суду Волинської обл. від 07.11.2011р. позов
задоволено, визнано неправомірними дії
відповідача щодо відмови у перерахунку
та виплаті позивачу одноразової
компенсації за шкоду, заподіяну
здоровўю та щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік, відповідно ст.48
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язано відповідача
провести нарахування та виплатити
позивачу одноразову компенсацію за
шкоду, заподіяну здоровўю та щорічну
допомогу на оздоровлення за 2011 рік у
розмірах, встановлених ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з врахуванням виплаченої суми.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржив
відповідач, який покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим,
що під час винесення рішення судом не
враховані вимоги ст.62 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
постанови КМ України № 562 від 12.07.2005р.
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», при цьому
останньою визначені конкретні суми
щорічної допомоги на оздоровлення.

На підставі ст.197 КАС України розгляд
наведеної справи проводиться в порядку
письмового провадження, оскільки
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та скаргу
в межах наведених у них доводів,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі, суд
виходив з того, що на підставі
пріоритетності законів над
підзаконними актами при виплаті
розміру спірної допомоги та
компенсації позивачеві підлягають
застосуванню норми ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови КМ України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам чинного законодавства, виходячи
з наступного.

Як слідує з матеріалів справи та не
оспорюється сторонами, позивач ОСОБА_1,
1960р.н., віднесений до учасників
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС 1 категорії; з 18.04.2011р. визнаний
інвалідом ІІІ групи захворювання,
пов'язаного з наслідками
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується копіями відповідних
посвідчень.

З урахуванням наведеного, позивачу в
лютому 2011р. виплачена сума щорічної
допомоги на оздоровлення в загальному
розмірі 100 грн., а в липні 2011р. -
одноразова компенсація за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 189 грн. 60
коп.

Листом відповідача № 3685/04-01 від 04.10.2011р.
позивачу відмовлено у проведенні
виплати одноразової компенсації за
шкоду, заподіяну здоров'ю, та допомоги
на оздоровлення за 2011 рік, в розмірах,
встановлених ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали від Чорнобильської
катастрофи».

Абзацом четвертим ч.1 ст.48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується інвалідам
ІІI групи в розмірі 30 мінімальних
заробітних плат.

Постановою КМ України № 836 від 26.07.1996р.
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлені абсолютні
розміри спірної компенсації, які є
відмінними від передбачених
вищевказаним Законом.

Відповідно до абзацу другого ч.4 ст.48
Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991р. «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали від Чорнобильської
катастрофи» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) щорічна допомога на
оздоровлення виплачується інвалідам
ІІІ групи в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Згідно ст.71 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» дія положень цього Закону
не може призупинятися іншими законами,
крім законів про внесення змін до цього
Закону.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, під час вирішення
даного спору суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, що
при розрахунку спірних допомоги та
компенсації, передбачених ст.48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Також чинним законодавством в 2011 році
не встановлювались обмеження щодо
застосування розмірів заробітної
плати, зокрема, для реалізації положень
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Окрім цього, колегія суддів враховує,
що ст.3 Конституції України
встановлено, що людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Постановою КМ України № 836 від 26.07.1996р.,
якою керувався відповідач при виплаті
позивачу допомоги, встановлені
конкретні розміри виплат у визначеній
сумі, що суперечить вимогам Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Цим Законом встановлено розмір таких
виплат як кратну величину стосовно
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати.

З моменту прийняття вказаної постанови
КМ України встановлені нею розміри
виплат залишились незмінними, в той час
як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено вказані виплати
в кратному розмірі від мінімальної
заробітної плати в Україні. Даним
Законом (ст.ст.62 та 67) КМ України надано
право проводити лише роз'яснення
порядку застосування цього Закону,
яким, зокрема, є постанова КМ України №
987 від 20.06.2000р. «Про затвердження
Порядку використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення», та
підвищувати розміри доплат, пенсій і
компенсацій, передбачених цим Законом,
відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної
заробітної плати, але не зменшувати їх
та встановлювати у твердій сумі, що не
відповідає Закону.

Іншими законами в 2011 році КМ України
також не надавалось право на зменшення
гарантованих державою виплат, а лише
надано право здійснювати застосування
норм, в яких для розрахунків
застосовується мінімальна заробітна
плата, виходячи з реальних можливостей
видаткової частини державного бюджету.

Слід зазначити, що згідно із ст.8 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Таким чином, заявлені вимоги в частині
зобов'язання провести перерахунок та
виплату одноразової компенсації за
шкоду, заподіяну здоров'ю та щорічної
допомоги на оздоровлення за 2011 рік є
підставними та обґрунтованими, через
що заявлений позов підлягає до
задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195-197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Нововолинської
міської ради Волинської обл. на
постанову Нововолинського міського
суду Волинської обл. від 07.11.2011р. в
адміністративній справі № 2-а-3598/11
залишити без задоволення, а вказану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В. Костів

Н.В.Савицька