Справа № 826/535/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/535/14
інстанції: Каракашьян С.К.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Аліменка В.О., Безименної
Н.В.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» та державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Сіволіна Михайла Юрійовича на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києві від 24.03.2014 року по справі
за позовом публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрійовича про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Родовід Банк» звернулися до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрійовича про визнання
протиправними дій щодо винесення
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію права
власності на майно № 7215193 від 25.10.2013 та
рішення про відмову в державній
реєстрації права власності на земельну
ділянку площею 3.3831 га, цільове
призначення для ведення особистого
селянського господарства, кадастровий
номер :11:002:00139, що розташована за
адресою: Київська обл.,
Києво-Святошинський район, Бузівська
сільська рада № 7993983 від 15.11.2013;
визнання протиправними та скасування
вказаних рішень; зобов'язання
розглянути заяву ПАТ «Родовід Банк»
від 20.09.2013 року про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень для проведення
державної реєстрації права власності;
зобов'язання зареєструвати у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно право власності ПАТ
«Родовід Банк» на земельну ділянку
площею 3.3831 га, цільове призначення для
ведення особистого селянського
господарства, кадастровий номер
:11:002:00139, що розташована за
адресою: Київська обл.,
Києво-Святошинський район, Бузівська
сільська рада.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.03.2014 року позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Сіволіна М.Ю. про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень від 15.11.2013 року № 7990147. В
решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ПАТ «Родовід Банк» та
державний реєстратор прав на нерухоме
майно Державної реєстраційної служби
України Сіволін М. Ю. подали апеляційні
скарги, в яких просять скасувати
незаконну, на їх думку, постанову суду
першої інстанції відповідно в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
та задоволення позову і постановити
нову постанову про задоволення позову
та відмову в його задоволенні в повному
обсязі відповідно. При цьому, апелянти
посилаються на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційних скарг та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів знаходить, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду суд
апеляційної інстанції має право,
зокрема, змінити постанову суду.

За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для
зміни постанови суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального
права.

Судова колегія знаходить правомірними
доводи суду першої інстанції стосовно
наявності правових підстав для
часткового задоволення позову. При
постановленні оскаржуваного рішення
Окружним адміністративним судом м.
Києва було порушено норми
матеріального права, проте це не
призвело до неправильного вирішення
спору. Так, апеляційна інстанція не
може погодитися з обґрунтуванням
постанови суду першої інстанції, а це
свідчить про необхідність зміни
останньої, тобто викладення
мотивувальної частини рішення
наступним чином.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позову. Апеляційна інстанція підтримує
таку правову позицію, проте не може
погодитися з доводами суду першої
інстанції в частині обґрунтування
підстав задоволення позову щодо
скасування спірного рішення, з огляду
на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що Між
ПАТ «Родовід Банк» (іпотекодержатель)
та ТОВ «Іммобілен-Груп» (іпотекодавець)
укладено договір про задоволення вимог
іпотекодержателя від 18.09.2009 року, за
умовами якого іпотекодавець для
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника перед іпотекодержателем
за кредитним договором №22.1/314-КЛТ-08 від
26.09.2008 року щодо строків погашення
основної суми боргу за кредитним
договором, сплати процентів за
користування грошовими коштами,
відшкодування збитків, неустойки,
штрафів, пені та іншої заборгованості,
а також порушення іпотекодавцем умов
договору іпотеки щодо страхування
майна, переданого в іпотеку, у
іпотекодержателя виникає право на
задоволення своїх вимог за основним
зобов'язанням, шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з умовами вказаного договору, у
власність ПАТ «Родовід Банк» передано,
зокрема, земельну ділянку площею 3,3831
га, цільове призначення для ведення
особистого селянського господарства,
кадастровий номер :11:002:00139 (далі -
земельна ділянка), що розташована за
адресою: Київська область,
Києво-Святошинський район, Бузівська
сільська рада

Таким чином, цей договір є правовою
підставою для реєстрації права
власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, що є предметом іпотеки
(розділ 5 «Набуття права власності та
передача предмету іпотеки
іпотекодержателю).

На підтвердження виконання зобов'язань
за вищезгаданим договором, сторони
підписали акт приймання-передачі майна
від 18.09.2009 року.

11.09.2013 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку площею 3,3831 га, цільове
призначення для ведення особистого
селянського господарства, кадастровий
номер :11:002:00139 (Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 956884).

За результатами розгляду заяви,
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Сіволіним М.Ю. прийнято рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
25.10.2013 року № 7215193 у зв'язку із
необхідністю подання додаткових
документів, а саме надання кредитного
договору та звіту про оцінку предмета
іпотеки.

Оскільки позивачем не було надано
додаткових документів, державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Сіволіним М.Ю. було прийнято спірне
рішення від 15.11.2013 року № 7993983 про
відмову у державній реєстрації.

Вирішуючи правомірність
прийняття спірного рішення, колегія
суддів повідомляє наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного
кодексу України, право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (далі - Закон)
передбачено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - це офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Виходячи з положень ст. 36 Закону
сторони іпотечного договору можуть
вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Позасудове врегулювання
здійснюється згідно із застереженням
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що з урахуванням
положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону
України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Таким чином, підставою для реєстрації
права власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, є саме договір про задоволення
вимог іпотекодержателя, а не договір
іпотеки, який фактично припинив свою
дію з моменту реєстрації договору про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 1 наказу Міністерства юстиції
України від 29.03.2013 року «Про
впорядкування відносин у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» № 1990/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 24 вересня 2013 року за №
635/24167 визначено конкретні випадки
проведення реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень
державними реєстраторами прав на
нерухоме майно Укрдержреєстру
відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703 (чинного на момент
виникнення спору).

Аналіз змісту даного пункту наказу
свідчить, що реєстрація права
власності земельної ділянки на
підставі договору про задоволення
вимог іпотекодержателя не входить до
повноважень державних реєстраторів
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.
Така реєстрація повинна здійснюватися
відповідною реєстраційною службою за
місцезнаходженням нерухомого майна.

В силу приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; … .

Таким чином, вказана правова норма
визначає критерії для оцінювання
рішень суб'єктів владних повноважень,
які одночасно є принципами
адміністративної процедури, а тому
суб'єкти владних повноважень повинні
враховувати ці критерії-принципи,
приймаючи будь-яке рішення.

Оскільки саме дотримання всіх
критеріїв свідчить про якість та
природу прийнятих рішень, то
недотримання хоча б одного з вказаних
принципів свідчить про протиправність
та необґрунтованість таких рішень.

За таких обставин, прийняття
відповідачем спірного рішення з
перевищенням повноважень та поза
межами своєї компетенції свідчить про
необхідність його скасування.

Стосовно позовних вимог щодо
зобов'язання відповідача
зареєструвати у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно право
власності на земельну ділянку, колегія
суддів вважає, що вони задоволенню не
підлягають, оскільки в даному випадку є
похідними позовними вимогами від
скасування спірного рішення,
прийнятого неналежним державним
органом, який взагалі не наділений
компетенцією проводити таку
реєстрацію.

Проаналізувавши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції судове рішення
ухвалено з деяким порушенням норм
матеріального права, проте це не
призвело до неправильного вирішення
спору по суті пред'явлених вимог.

За таких підстав, апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
мотивувальна частина постанови суду
першої інстанції - зміні, з залишенням
резолютивної частини - без змін.

Керуючись статтями 160,195,196,198, 201, 205, 206, 212
КАС України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» та державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрійовича - задовольнити
частково.

Змінити мотивувальну частину
постанови Окружного адміністративного
суду м. Києві від 24.03.2014 року у
викладеній редакції, а резолютивну
частину - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови
виготовлено 21.05.2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Саприкіна І.В.

Судді:

Аліменко В.О.

Безименна Н.В.