Справа № 1423/17125/2012
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

15 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1423/17125/2012

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді -Яковлева Ю.В.судді -Жука С.І.судді
-Запорожана Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва на
постанову Центрального районного суду
м. Миколаєва від 17 січня 2014 року по
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва про оспорювання
бездіяльності щодо поновлення виплати
пенсії особі, яка виїхала на постійне
місце проживання за межі України,

встановила:

Позивач - ОСОБА_4 звернувся до суду з
адміністративним позовом до УПФУ в
Центральному районі м. Миколаєва, в
якому просив визнати дії відповідача
протиправними, зобов'язати здійснити
перерахунок пенсії та поновити виплату
пенсії з 07 жовтня 2009 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що він є громадянином
України, який постійно мешкає за
кордоном. На момент виїзду отримував
пенсію, виплата якої була припинена в
зв'язку із виїздом за кордон. 7 жовтня 2009
року Конституційний Суд України
прийняв рішення № 25-рп/2009, яким визнав
неконституційним вимоги закону щодо
припинення виплати пенсії особам, які є
громадянами України, але постійно
мешкають за кордоном. Незважаючи на
таке, відповідач навіть після звернень
про необхідність поновлення
порушеного права виплату пенсії не
поновив.

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 17 січня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_4 було
задоволений. Було зобов'язано УПФУ в
Центральному районі м. Миколаєва
поновити ОСОБА_4 виплату раніше
призначеної пенсії в порядку Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 07
жовтня 2013 року.

В апеляційній скарзі УПФУ в
Центральному районі м. Миколаєва, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
ставить питання щодо скасування
оскаржуваної постанови та прийняття
нової про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що
позивач є громадянином України.

До 13 червня 2000 року він постійно мешкав
на території України у Центральному
районі міста Миколаєва, де з 15 квітня 1993
року отримував пенсію в Управлінні
Пенсійного Фонду України у
Центральному районі міста Миколаєва. 1
червня 2000 року він виїхав на постійне
місце проживання до Ізраїлю.

З 13 червня 2000 року виплата пенсії
позивачу була припинена на весь час
його перебування за кордоном
відповідно до ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка в цій частині на той
час була чинною.

7 жовтня 2013 року позивач звернувся до
УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва
з заявою про поновлення виплати раніше
призначеної пенсії.

Відповідач своїм рішенням №26-2 від 11
жовтня 2013 року відмовив позивачу у
поновлення виплати пенсії, у зв'язку з
тим, що зазначену заяву позивачем було
подано не особисто, а через
представника, чим було порушено п. 3
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
Постановою КМУ №22-1 від 25.11.2005 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що зазначеним
вище Порядком передбачена можливість
звернення за призначенням
(поновленням) пенсії особисто, так й
поштою або на підставі довіреності, як
і в випадку позивача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду 1-ї інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, а
також у старості та в інших випадках,
передбачених законом. Тобто, право на
отримання пенсії в Україні є
конституційним правом громадянина
України.

Статтею 2 Протоколу № 4 Європейської
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, кожна людина має право
на вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишати будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Згідно з частиною 2 ст. 2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
реєстрація міста проживання чи міста
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання, зі
збереженням усіх конституційних прав.
Позивач, як громадянин України,
незалежно від країни свого проживання,
вправі користуватися всіма своїми
конституційними правами, в тому числі,
і на пенсійне забезпечення, а тому за
відсутності законодавчих перешкод для
призначення пенсії відповідачі
зобов'язані призначити та здійснювати
виплату пенсії позивачу.

Частиною 3 ст. 22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно до другого речення ст. 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Відповідно до пункту 3.3 Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року, вказаними нормами Закону (статті
51) конституційне право на соціальний
захист поставлене в залежність від
факту укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення. Таким
чином, держава, всупереч
конституційним гарантіям соціального
захисту для всіх осіб, що мають право на
отримання пенсії у старості, на
законодавчому рівні позбавила цього
права пенсіонерів у тих випадках, коли
вони обрали постійним місцем
проживання країну, з якою не укладено
відповідного договору.

Отже, право громадянина на призначення
та одержання пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні. Держава,
відповідно до конституційних
принципів, зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, в
Україні чи за її межами.

Згідно з частиною 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з 07.10.2009 року відсутні
норми, які унеможливлювали призначення
та виплату пенсії громадянам України,
які проживають за кордоном.

Питання щодо подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» врегульовано Порядком
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України №
22-1 від 25.11.2005 року.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що заява
про призначення пенсії непрацюючим
громадянам і членам їх сімей подається
заявником особисто або через
представника, який діє на підставі
виданої йому довіреності, посвідченої
нотаріально, безпосередньо до органу,
що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

З огляду на вищевказане колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
зазначену постанову з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Підстав для скасування або зміни
вказаної постанови колегія суддів не
вбачає, а доводи апеляційних скарг
суттєвими не являються та висновків
суду 1-ї інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.
200 та п.1 ч.1 ст. 205 КАС України, колегія
суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м.Миколаєва -
залишити без задоволення.

Постанову Центрального районного суду
м. Миколаєва від 17 січня 2014 року по
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва про оспорювання
бездіяльності щодо поновлення виплати
пенсії особі, яка виїхала на постійне
місце проживання за межі України - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через 5-ть днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку у
відповідності до положень діючого
законодавства до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:/підпис/Ю.В.
ЯковлевСуддя:/підпис/С.І.
ЖукСуддя:/підпис/Д.В. Запорожан