Справа № 234/3210/14-а
Суддя: Скляров В. В.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 234/3210/14-а
Провадження № 2-а/234/111/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької
області у складі головуючого судді
Склярова В.В., при секретарі
Голованенко А.В., за участі позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
Харченко С.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Територіальної Державної інспекції з
питань праці у Донецькій області про
скасування постанови про накладення
адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

19.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Територіальної Державної
інспекції з питань праці у Донецькій
області про скасування постанови про
накладення адміністративного
стягнення, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що згідно припису №05-16-037/0057-0050 від
27.09.2013 року, зробленому Головним
державним інспектором з питань праці
Харченковою С. В. директору ТОВ
«НДІПТМАШ - Дослідний завод» було
приписано:

1. Забезпечити заповнення трудових
книжок і вкладишів до них у відповідних
розділах трудової книжки українською
та російською мовами відповідно вимог
п.2.1 Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 року №58.

2. Провести повідомну реєстрацію
колективного договору, який укладено
05.06.2013 року, в місцевих органах
державної виконавчої влади відповідно
вимогам ст.15 КЗпП України, ст.9 Закону
України «Про колективні договори та
угоди».

3. Ініціювати внесення до
колективного договору змін в частині
встановлення
міжкваліфікаційних(міжпосадових)
співвідношень в оплаті праці
відповідно вимог ст.7 Закону України
"Про колективні договори та угоди".

4. Посадові оклади працівників
підприємства побудувати на підставі
тарифної ставки робітника першого
розряду з урахуванням
міжкваліфікаційних(міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок( окладів),передбачених
законодавством, галузевою, генеральною
та регіональною угодами відповідно
вимог ст.ст.96, 97 КЗпП України, ст.ст.6, 11, 15
Закону України «Про оплату праці».

5. Провести реєстрацію роботодавця
у Донецькому відділенні Фонду
соціального захисту інвалідів за
місцем їх державної реєстрації як
юридичної особи.

6. Подати звіт до відділення Фонду
соціального захисту інвалідів за
місцем реєстрації за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Частково, там де припис було зроблено у
відповідності до діючого
законодавства його виконано. Зазначена
постанова винесена безпідставно, не
ґрунтується на Законі, та не
підкріплена належними доказами.

Просить суд скасувати постанову від
26.12.2013р. за №05-16-037/0094-0020 головного
державного інспектора праці
Харченкової С.В. про накладення
адміністративного покарання у вигляді
штрафу в сумі 1020грн.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та просив суд
задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача Територіальної Державної
інспекції з питань праці у Донецькій
області позовні вимоги не визнала та
суду пояснила, що Посадовою особою
ТДІзПП у Донецькій області 25.09.2013 року
проведено перевірку стану додержання
законодавства про працю в ТОВ "НППТМАШ -
Дослідний завод". За результатами
перевірки директору підприємства
ОСОБА_1 внесено припис №05-16-037/0057-0050 від
27.09.13 року щодо усунення виявлених
порушень законодавства про працю,
складено та направлено до суду
протокол про адміністративне
правопорушення №05-16-037/0065 від 27.09.13 року
по ч.іст.41 КУпАП. Краматорським міським
судом відповідно до постанови від
15.10.2013 року по справі №234/12702/13-п за
результатами розгляду
адміністративних матеріалів по ст.41ч.1
КУпАП накладено штраф в розмірі 510грн.
Припис №05-16-037/0057-0050 від 27.09.13 року
чинний та не оскаржувався. Після спливу
строку виконання припису 23.12.2013 року
було проведено повторну перевірку
стану додержання законодавства про
працю з питань виконання припису в ТОВ
"НІІПТМАШ - Дослідний завод" та
встановлено факти не виконання
законних вимог щодо усунення порушень
законодавства про працю. В ході
перевірки встановлено, що протягом
жовтня 2013 року на підприємстві
проведені виправлення записів до
трудових книжок працівників та
проведені записи у відповідних
розділах українською і російською
мовами для більшої частини
працівників. Проте до трудової книжки
НОМЕР_1 токаря 5 розряду ОСОБА_6, де
записи про роботу проведені на
російській мові в розділі відомостей
про заохочення, виправлення записів не
проведені. Таке свідчить про триваюче
порушення вимог п.2.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року
№58, зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за №110
та часткове виконання п.1 припису.
Соціально - економічні та трудові
відносини на підприємстві
регламентуються колективним
договором, який укладено 05.06.2013 року.
Колективний договір, який укладено
05.06.2013 року, на час проведення перевірки
23.12.2013 року не зареєстрований місцевими
органами державної виконавчої влади,
що свідчить про триваюче порушення
вимог ст.15 КЗпП України, ст.9 Закону
України «Про колективні договори та
угоди» та не виконання протягом жовтня
- листопада 2013 року п.2 припису. Схема
посадових окладів не сформована на
основі міжкваліфікаційних
(міжпосадових) співвідношень в оплаті
праці, передбачених законодавством,
галузевою, генеральною та регіональною
угодами, що є триваючим порушенням
ст.ст.96, 97 КЗпП України, ст.ст.6, 11, 15
Закону України «Про оплату праці». Так,
наприклад, розмір посадових окладів
1147грн. в розмірі мінімальної
заробітної плати в січні - серпні 2013
року економістів зі збуту ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, інженерів-технологів
ОСОБА_10, ОСОБА_11, інженера з охорони
праці ОСОБА_12, інспектора відділу
кадрів ОСОБА_13, майстра ОСОБА_14 та інших
працівників за професіями сформований
без дотримання умов генеральної ,
регіональної та галузевої угод . При
перевірці відомостей по нарахуванню
заробітної плати встановлено, що на
дату повторної перевірки система та
оплата праці працівників підприємства
за січень - серпень 2013 року не приведена
у відповідність до норм генеральної та
галузевої угод та залишилась у
нарахованому раніше розмірі, що
свідчить про не виконання п.4 припису та
є триваючим порушенням ст.ст.96, 97 КЗпП
України, ст.ст.6, 11, 15 Закону України «Про
оплату праці». Зазначене свідчить, що
вимоги державного інспектора праці в
частині заповнення трудових книжок і
вкладишів до них у відповідності до
вимог п.2.1 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 року №58, проведення повідомної
реєстрації колективного договору у
відповідності до вимог ст.9 Закону
України „Про колективні договори та
угоди", приведення системи та оплати
праці у відповідності зі ст.96 КЗпП
України, законні. Краматорським
міським судом (постанова
Краматорського міського суду від 15.10.2013
року по справі №234/12702/13-п) в діях ОСОБА_1
вбачається склад правопорушення,
передбаченого ст.41ч.1 КУпАП, щодо
порушення вимог законодавства про
працю, тому за фактами невиконання
законним вимог державного інспектора з
питань праці щодо усунення цих
порушень у встановлений строк настає
адміністративна відповідальність.
Невиконання законних вимог посадових
осіб спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади з державного нагляду
за додержанням законодавства про працю
щодо усунення порушень законодавства
про працю тягне за собою
відповідальність посадових осіб у
вигляді адміністративних стягнень. Із
викладеного випливає, що оскаржувана
Позивачем постанова про накладення
адміністративного штрафу відповідно
до ст.188-6 КУпАП винесена головним
державним інспектором з питань праці
ТДІзПП у Донецькій області Харченковою
С.В. відповідно до законодавства
України про адміністративні
правопорушення.

Просила відмовити в задоволенні
позовних вимог позивача повністю.

Вислухавши позивача, представника
відповідача, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
наступного.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано.

Cудом встановлено, що 27.09.2013 року за
результатами перевірки ТОВ «НІІПТМАШ -
Дослідний завод» посадовою особою
ТДІзПП у Донецькій області було
винесено припис №05-16-037/0057-0050, та було
складено протокол про адміністративне
правопорушення у відношенні директора
підприємства - ОСОБА_1 Постановою
Краматорського міського суду
Донецької області від 15.10.2013р. ОСОБА_1
було визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, а саме:
щодо порушення вимог законодавства про
працю, тому за фактами невиконання
законним вимог державного інспектора з
питань праці щодо усунення цих
порушень у встановлений строк настає
адміністративна відповідальність.
Даний припис чинний та не оскаржувався.
Після спливу строку виконання даного
припису було проведено повторну
перевірку підприємства, та встановлено
факти не виконання законних вимог щодо
усунення порушень законодавства про
працю, та винесено головним державним
інспектором з питань праці ТДІзПП у
Донецькій області Харченковою С.В.
постанову про накладення
адміністративного штрафу відповідно
до ст.188-6 КУпАП у відношенні директора
підприємства ОСОБА_15 та притягнуто до
адміністративної відповідальності з
накладенням штрафу в сумі 1020грн.

Порядок ведення трудових книжок
працівників та вкладишів до них,
визначений в Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 року №58. Згідно п.3.1. інструкції
передбачено, що у тому разі, коли у
трудовій книжці заповнені усі сторінки
відповідних розділів, вона
доповнюється вкладишем. Такий вкладиш
вшивається у трудову книжку,
заповнюється і ведеться власником або
уповноваженим ним органом за місцем
роботи працівника у такому ж порядку,
що і трудова книжка. Згідно п.3.3.
інструкції у разі необхідності
доповнення трудової книжки вкладишем
видається вкладиш нового зразка
незалежно від того, яку трудову книжку
має працівник (нового чи раніш
установленого 1938 року і 1974 року
зразків). Згідно п.6.3. інструкції
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний постійно мати в наявності
необхідну кількість бланків трудових
книжок і вкладишів до них.

У відповідності зі ст.15 КЗпП України
порядок реєстрації колективних
договорів визначається Кабінетом
Міністрів України. Порядок повідомної
реєстрації колективних договорів
встановлено Постановою Кабінету
Міністрів України "Про порядок
повідомної реєстрації галузевих та
регіональних угод, колективних
договорів" від 05.04.1994 року №225. Строк для
реєстрації колективного договору
згідно вказаної постанови
встановлений тривалістю 2 тижні.

Згідно до преамбули Закону України
«Про оплату праці» він визначає
економічні, правові та організаційні
засади оплати праці працівників, які
перебувають у трудових відносинах, на
підставі трудового договору та сфери
державного і договірного регулювання
оплати праці.

Стаття 5 Закону України «Про оплату
праці» визначає обов'язкову побудову
системи оплати праці на підставі:
законодавчих та інших нормативних
актів, генеральної угоди на державному
рівні, галузевих , регіональних угод,
колективних договорів.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
оплату праці», тарифна сітка (схема
посадових окладів) формується на
основі: тарифної ставки робітника
першого розряду, яка встановлюється у
розмірі, що перевищує законодавчо
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати. Тобто вона є основою
формування та диференціації розмірів
заробітної плати.

Тарифна система визнається в ст.96 КЗпП
України основою організації оплати
праці для всіх суб'єктів організації
оплати праці.

Враховуючи вимоги ч.3 ст.96 КЗпП України
формування тарифної сітки (схеми
посадових окладів ) провадиться на
основі тарифної ставки робітника
першого розряду та міжкваліфікаційних
(міжпосадових) співвідношень розмірів
тарифних ставок (окладів).

Відповідно до ст.7 Закону України „Про
оплату праці" законодавство про оплату
праці ґрунтується на Конституції
України і складається з Кодексу
законів про працю України, цього
закону, Закону України «Про колективні
договори та угоди» та інших актів
законодавства України.

Стаття 21 вказаного закону наділяє
працівника правом на оплату праці
згідно актів законодавства. Згідно до
ст.2-1 КЗпП України Україна забезпечує
рівність трудових прав усіх громадян, в
тому числі незалежно від роду і
характеру занять та інших обставин.
Саме економічні, правові та
організаційні засади побудови оплати
праці дозволяють державі забезпечити
рівність прав на оплату праці
працівників усіх суб'єктів
господарювання.

Необхідно враховувати , що норми і
гарантії оплати праці , визначені
законодавством для працівників є
мінімальними державними гарантіями і
тому при договірному регулюванні вони
не можуть бути погіршені.

Статті нормативно - правових актів
закріплюють норми права. Створюючи
тексти статей нормативно - правових
актів, законодавець використовує різні
способи викладення норм права: прямий,
відсилаючий, бланкетний.

Бланкетний спосіб викладення
елементів норм права передбачає те, що
у статті нормативно - Правового акту
викладено не всі структурні елементи
цієї норми права, але із цієї статті
вбачається, що недостатні елементи
викладено в іншому нормативно
правовому акті.

Норми Закону України „Про оплату
праці" викладено переважно бланкетним
способом. Тому через посилання інші
нормативні акти, що містять недостатні
норми, є загальнообов'язковими до
виконання у визначеній частині.

Таким чином , норми Генеральної,
Регіональної та галузевих угод в
частині оплати праці через Закон
України «Про оплату праці» є
імперативними правовими нормами.
Умови, встановлені в межах Закону, є
обов'язковими для правозастосування
всіма суб'єктами організації оплати
праці на території держави Україна.

Необов'язковими до виконання умови
Генеральної, Регіональної та галузевих
угод (для непідписантів) є тільки ті,
які прямо не передбачені спеціальним
законом.

Державне регулювання оплати праці
полягає, зокрема, у встановленні
розміру мінімальної заробітної плати
та інших зазначених у законодавстві
норм і гарантій оплати праці
працівників підприємств, установ,
організацій усіх форм власності, а
також умов і розмірів оплати праці
керівників підприємств, заснованих на
державній, комунальній власності,
працівників підприємств, установ та
організацій, що фінансуються чи
дотуються з бюджету (статті 8, 12 Закону
"Про оплату праці").

За цими межами здійснюється договірне
регулювання оплати праці на основі
системи угод, що укладаються на
державному (генеральна угода),
галузевому галузева угода),
регіональному (регіональна угода) та
виробничому (колективний договір)
рівнях відповідно до Закону "Про
колективні договори і угоди". В частині
оплати праці щодо мінімальних
державних гарантій Генеральна,
Регіональна, Галузева угоди є
обов'язковими для всіх суб'єктів
організації оплати праці. (Постанова
Пленуму Верховного Суду України №13 від
24.12.1999).

Закон України «Про колективні договори
і угоди» визначає правові засади
розробки, укладення та виконання
колективних договорів і угод з метою
сприяння регулюванню трудових
відносин та соціально-економічних
інтересів працівників і роботодавців,
тобто він не є спеціальним законом, що
визначає засади оплати праці
працівників.

Безпосередньо в Донецькій області на
цей час діє Регіональна угода між
Донецькою облдержадміністрацією,
профспілковими об'єднаннями Донецької
області та Донецькою обласною
організацією роботодавців на 2011-2012
роки. Регіональна угода врахувала
норми та положення Генеральної угоди
як мінімальні і включає положення які
перевищують ці норми з урахуванням
особливостей регіону. „Положення
Угоди поширюються на підприємства,
установи, організації, суб'єктів
підприємницької діяльності. Його норми
та положення є обов'язковими для
виконання на території Донецької
області і діють безпосередньо або
шляхом включення в територіальні угоди
та колективні договори" (цитата).

Зазначеною Регіональною угодою
визнано мінімальними гарантіями в
оплаті праці тарифну ставку робітника 1
розряду (як основу формування тарифної
сітки) не нижче 120% мінімальної
заробітної плати, встановленої
законодавством України, з урахуванням
регіонального коефіцієнта 1,15, який
враховує перевищення прожиткового
мінімуму в Донецькій області над
встановленим законодавством (крім
бюджетної сфери).

Регіональна угода зобов'язує
корегувати діючи тарифні ставки та
посадові оклади штатних робітників не
нижче, чим на коефіцієнти росту
прожиткового мінімуму (на працездатну
особу) з дати введення чергових його
розмірів, які приймаються
законодавством.

Щодо ствердження, що підприємство не є
стороною цих угод, необхідно зазначити,
що роботодавці які не були сторонами їх
укладення мають право на свободу
об'єднання в організації роботодавців
для здійснення і захисту своїх прав та
задоволення соціальних та інших
законних інтересів відповідно до
Закону України «Про організації
роботодавців» та в подальшому впливати
на зміст угод. Пасивна позиція
роботодавця „не входити ні в які
об'єднання" не є поважною причиною для
невиконання нормативного акту.

Із викладеного випливає обов'язковість
генеральної, галузевої , регіональної
угод для всіх "власників та
уповноважених ними органів незалежно
від того брали вони безпосередньо
участь в переговорах з укладення угод,
чи ні.

Враховуючи положення ч.1 ст.71 КАС
України де йдеться про те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу,
та положення ч.2 ст.71 КАС України, де
йдеться про те, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, суд вважає,
що наявними у матеріалах справи
документами не підтверджено
протиправність оскаржуваної постанови
й позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4-15, 159-163, 185-186 КАС
України, Законом України "Про оплату
праці", Законом України «Про колективні
договори та угоди», Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року
№58, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Територіальної Державної інспекції з
питань праці у Донецькій області про
скасування постанови про накладення
адміністративного стягнення -
відмовити.

На постанову суду може бути подана
апеляція до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Краматорський міський суд протягом
десяти днів з дня її проголошення.

Суддя:

Постанова ухвалена й надрукована
в нарадчій кімнаті в єдиному
екземплярі.

Суддя: