Справа № 810/6827/13-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6827/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Головенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Безименної
Н.В.,

суддів: Аліменка В.О.
та Кучми А.Ю.,

при секретарі: Проценко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Тетіївської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 21
січня 2014 року у справі за позовом
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Молоко-Миргород» до
Тетіївської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування податкового
повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року Сільськогосподарський
виробничий кооператив
«Молоко-Миргород» звернувся в
Київський окружний адміністративний
суд з позовом до Тетіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області, в
якому просив скасувати податкове
повідомлення - рішення від 02.12.2013 року №
.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року позов задоволено. Рішення суду
вмотивовано тим, що при подачі позову
та при розгляді справи по суті
представником позивача було надано ряд
первинно - бухгалтерських документів,
що на думку суду належним чином
підтверджують реальність укладених
договорів оренди великої рогатої
худоби та використання виробленого ним
молока.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. На думку апелянта, судом першої
інстанції при прийнятті постанови
порушено норми матеріального та
процесуального права, зокрема, апелянт
посилається на те, що СВК «Молоко -
Миргород» не мало законних підстав
бути зареєстрованим, як суб'єкт
спеціального режиму оподаткування
податком на додану вартість, та
відповідно, користуватись податковими
пільгами як з ПДВ так і з податку на
додану вартість, крім того, на думку
апелянта, службовими особами СВК
«Молоко-Миргород» кошти із
спеціального рахунку
використовувалися не за цільовим
призначенням.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини та наданим доказам
дав правильну правову оцінку і дійшов
до обґрунтованого висновку про
задоволення позову, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем на підставі ст. 20, 75, 77, 82 ПК
України, відповідно до наказу від 25.10.2013
№ 299 та направлення від 25.10.2013 № 84
посадовими особами податкового органу
було проведено позапланову виїзну
перевірку Сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Молоко -
Миргород» з питання дотримання вимог
податкового законодавства в частині
призначення, застосування та
використання податкової пільги,
правомірності отримання та
використання суб'єктом спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість у відповідності до ст.
209, ст. 301 ПК України за період роботи з
01.03.2011 по 19.09.2013.

В результаті проведеної перевірки
встановлено порушення, а саме: п. 187.1 ст.
187, п. 188.1 ст. 188, п. 209.2, п. 209.6, п. 209.7 ст. 209 ПК
України, в результаті чого
донараховано податок на додану
вартість за період з 01.03.2011 по 19.09.2013 в
розмірі 600 748,00 грн., а саме: березень 2011
року на суму - 2 500,00 грн., квітень 2011 року
на суму - 1 783,00 грн., травень 2011 року на
суму - 4 381,00 грн., червень 2011 року на суму
- 3 830,00 грн., липень 2011 року на суму - 15 208,00
грн., серпень 2011 року на суму - 17 088,00 грн.,
вересень 2011 року на суму - 28 208,00 грн.,
жовтень 2011 року на суму - 28 092,00 грн.,
листопад 2011 року на суму - 28 238,00 грн.,
грудень 2011 року на суму - 36 855,00 грн.,
січень 2012 року на суму - 44 514,00 грн., лютий
2012 року на суму - 26 791,00 грн., березень 2012
року на суму - 28 841,00 грн., квітень 2012 року
на суму - 38 296,00 грн., травень 2012 року на
суму - 36 868,00 грн., червень 2012 року на суму
- 21 978,00 грн., липень 2012 року на суму - 40
688,00 грн., серпень 2012 року на суму - 62 983,00
грн., вересень 2012 року на суму - 12 834,00
грн., жовтень 2012 року на суму - 90 201,00 грн.,
листопад 2012 року на суму - 28 103,00 грн.,
грудень 2012 року на суму - 2 468,00 грн.

На підставі Акту перевірки відповідач
прийняв податкове повідомлення -
рішення № від 02.12.2013 року.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про протиправність
зазначеного податкового повідомлення -
рішення та необхідність його
скасування, виходячи з наступного.

Пунктом 209.1 ст. 209 ПК України визначено,
що резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування.

Відповідно до п. 209.2 ст. 209 ПК України
спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських
товарів/послуг, не підлягає сплаті до
бюджету та повністю залишається в
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей. Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 209.6 ст. 209 ПК України
визначається, що
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Відповідно до п. 209.7 ст. 209 ПК України
сільськогосподарськими вважаються
товари, зазначені у товарних групах 1 -
24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301
згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які
отримані в результаті здійснення
діяльності, на яку відповідно до п.
209.17 цієї статті поширюється дія
спеціального режиму оподаткування у
сфері сільського та лісового
господарства, а також рибальства, якщо
такі товари вирощуються,
відгодовуються, виловлюються або
збираються (заготовляються), а послуги
надаються, безпосередньо платником
податку - суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

З матеріалів позову вбачається, що
Сільськогосподарський виробничий
кооператив «Молоко-Миргород» 13.12.2010
року зареєстровано спеціальним
суб'єктом оподаткування податку на
додану вартість на підставі свідоцтва
№ 200109594 про реєстрацію позивача
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування податку на додану
вартість.

Відповідно до Статуту СВК «Молоко
-Миргород» предметом діяльності
кооперативу є, в тому числі,
виробництво сільськогосподарської
продукції та організація виробництва
продукції рослинництва, тваринництва,
їх переробка та реалізація (а.с.28 - 39 т. 3).

При цьому, відповідно до Атестата №
11532411 від 21.04.2011 року, який видано
Управлінням агропромислового розвитку
Миргородської райдержадміністрації
позивача зареєстровано виробником
молока та молочної сировини, атестат
чинний до 21.04.2016 року (а.с. 112 т. 1), що
спростовує доводи апеляційної скарги
(а.с. 74 т. 6).

Відповідно до Статтею 775 Цивільного
кодексу України передбачено, що
наймачеві належить право власності на
плоди, продукцію, доходи, одержані ним
від користування річчю, переданою в
найм.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, особи, які були членами
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Молоко - Миргород»
здавали в оренду кооперативу велику
рогату худобу (корови) для виробництва
молока, здійснюючи свою трудову участь
у діяльності кооперативу ці особи
утримували в своєму господарстві
належні їм на праві власності корів,
які виробляють молоко, що
підтверджується матеріалами справи, а
саме: договорами оренди ВРХ, описами
майна, актами приймання - передачі ВРХ
на утримання, паспортами ВРХ,
ветеринарними картками, реєстрами
членів кооперативу (а.с. 70- 247 т. 3, а.с. 1 - 46
т. 4, а.с. 47 - 57 т. 4).

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання відповідача на відсутність у
позивача потужностей та можливостей
для виробництва молока, оскільки, як
вірно зазначено судом першої
інстанції, відповідно до наведеної
вимоги ст. 775 ЦК України позивач набув
право власності на молоко, отримане
внаслідок догляду членами Кооперативу
за великою рогатою худобою, що належить
кооперативу на праві власності або
користування.

Крім того, позивачем було укладено
договір оренди приміщення від 01.12.2010,
яке знаходиться за адресою 37600,
Полтавська область, м. Миргород, вул.
Мінзаводська, 3 та договір оренди
земельної ділянки площею 0,6190 гектара,
що свідчить про належне забезпечення
позивачем своєї виробничої діяльності
(а.с. 105-107 т. 1).

До того ж, на кожну партію
відвантаженого молока позивач видавав
ТОВ «Миргородський сироробний
комбінат» спеціальну товарну накладну
на перевезення молочної сировини,
видатковий касовий ордер (а.с. 154 - 161 т. 1).
Також, позивачем проводились виплати
членам сільськогосподарського
виробничого кооперативу відповідно до
Положення про кооперативні виплати, що
підтверджуються розрахунковими
платіжними відомостями (а.с. 162- 187 т. 1).

Крім того, позивачем надано до
матеріалів справи відомості обліку
надою молока (а.с. 188- 245 т. 1, а.с. 1- 240 т. 2).

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції що при подачі позову та при
розгляді справи по суті представником
позивача було надано ряд первинно -
бухгалтерських документів, що на думку
суду належним чином підтверджують
реальність укладених договорі оренди
великої рогатої худоби та використання
виробленого ним молока.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта в апеляційній
скарзі на те, що позивачем недоцільно
використовувалися кошти із
спеціального рахунку в сумі 422 334,00 грн.,
а саме на оплату транспортних послуг в
сумі 175 151,00 грн., на передплату за велику
рогату худобу в сумі 60 500,00 грн. (Договір
від 24.11.2011 №10 з ТОВ «Молоко-Полісся»),
оплату послуг по договору аутсосрсингу
в сумі 170 683,00 грн., ведення реєстру
членів кооперативу в сумі 16 000,00 грн.,
оскільки необхідність понесення
вказаних вище витрат безпосередньо
пов'язана з діяльністю кооперативу, та
стосується витрат на перевезення
виробленого позивачем молока,
розширення виробничих потужностей СВК
«Молоко-Миргород», а необхідність у
отриманні послуг із аутсорсингу та
ведення реєстру членів кооперативу
зумовлена відсутністю найманих
працівників із фаховою освітою, яка б
могла забезпечити потреби позивача у
отриманні перелічених послуг.

Крім того, матеріали досудового
розслідування, на які посилається
апелянт як на доказ порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки вони не є
належними та допустимими доказами в
розумінні ст. 70 КАС України.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та прийняв рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
потрібно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212 та 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Тетіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 28
квітня 2014 року.

Головуючий суддя:
Н.В. Безименна

Судді:
В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя
Безименна Н.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.