Справа № 752/2668/14-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 752/2668/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Новак
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 16 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
праці та соціального захисту населення
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, в якому просив:

- зобов'язати Київський міський
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат (Відповідач-2) надати
обґрунтовану довідку про розміри
нарахованої та виплаченої Позивачу
суми щорічної допомоги на оздоровлення
за період з 1996 року по 2013 рік включно;

- визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати
управління праці та соціального
захисту населення Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації (Відповідач-1) і
Київський міський центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат (Відповідач-2) здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення, у розмірі 5 (п'ять)
мінімальних заробітних плат, в порядку
та на умовах, визначених положеннями
статті 48 Закону України від 28 лютого 1991
року №796-ХІІ, за період починаючи з 1996
року по 2013 рік включно, що дорівнює 85
(вісімдесят п'ять) розмірам мінімальних
заробітних плат;

- визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати
управління праці та соціального
захисту населення Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації (Відповідач-1) і
Київський міський центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат (Відповідач-2) здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
позивачу одноразову компенсацію як
інваліду II групи з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат.

- зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації (Відповідач-1)
і Київський міський центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат (Відповідач-2) в подальшому
нараховувати та виплачувати позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі 5 (п'ять) мінімальних заробітних
плат, в порядку та на умовах, визначених
положеннями ст. 48 Закону України від 28
лютого 1991 року №796-ХІІ.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 16 квітня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_2 в
частині позовних вимог за період з 1996
року по 2013 рік залишено без розгляду.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 16 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно зі ст. 197 КАС України апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 є особою, постраждалою
внаслідок Чорнобильської катастрофи
1-ї категорії, що підтверджується
копією посвідчення (а.с.13) та якій
згідно копії довідки серії КИЕ-1 № 075407
встановлено 2 групу інвалідності (а.с.13).

Щорічна допомога на оздоровлення як
потерпілому від наслідків аварії на
ЧАЕС 1-ї категорії позивачу за 2013 рік
була нарахована виплачена в розмірі 120
грн. 00 коп. на підставі постанови
Кабінету Міністрів від 12 липня 2005 року
№ 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

15 липня 2013 року позивач звернувся до
управління праці та соціального
захисту населення Голосіївської
районної державної адміністрації із
заявою про виплату йому одноразової
компенсації як інваліду ІІ групи в
розмірі 45 мінімальних заробітних плат
та щорічної грошової допомоги на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат відповідно до статті 48
Закону України від 28 лютого 1991 року
№796-ХІІ.

Листом від 16.08.2013 року відповідач у
здійсненні соціальних виплат в
розмірах, визначених ст. 48 Закону
України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ
позивачу відмовив.

Вважаючи дії відповідача щодо виплати
одноразової щорічного грошової
допомоги за 2013 рік у розмірі,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів від 12 липня 2005 року № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», та не
здійснення виплати одноразової
компенсації як інваліду ІІ групи в
розмірі 45 мінімальних заробітних плат
протиправними, ОСОБА_2 звернулася з
даним позовом до суду.

Приймаючи рішення відмову у
задоволенні позову в частині вимог про
зобов'язання виплатити щорічну грошову
допомогу на оздоровлення, суд першої
інстанції виходив з того, що до спірних
правовідносин застосуванню положення
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не підлягають.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції, зважаючи на наступне.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі №796-ХІІ.

Статтею 48 вказаного Закону передбачено
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення інвалідам І і ІІ групи у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про державний бюджет на 2013
рік» встановлено, що у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік. Зазначені
норми Закону не визнані
неконституційними.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
установлено громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи - інвалідам I і II групи,
розмір щорічної допомоги на
оздоровлення - 120 грн.

Закон України «Про державний бюджет
України на 2013 рік», прийнятий пізніше
ніж Закон №796-XII, неконституційними не
визнавався, положення постанови
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року №562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є чинними.

З огляду на викладене, колегія суддів,
приходить до висновку щодо
правомірності нарахування позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року №562.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні вимог позивача щодо
нарахування та виплати йому
одноразової компенсації як інваліду ІІ
групи в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат, суд першої інстанції
виходив з того, що підстави виплату
йому вказаної допомоги в зазначеному
розмірі відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

З відповіді управління праці та
соціального захисту населення
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації (лист від
16.08.2013 року) вбачається, що відповідач
зазначив у відповідь на звернення
позивача про виплату компенсації, що
позивач із заявою про виплату до
управління не звертався.

Статтею 48 Законі №796-ХІІ передбачено,
що інвалідам II групи одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи
виплачується в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат.

Оскільки інвалідність позивача
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, останній має право на
отримання одноразової компенсації
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Як вбачається з матеріалів справи, за
виплатою вказаної компенсації позивач
звернувся до відповідача в липні 2013
року.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про державний бюджет на 2013
рік» встановлено, що у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік. Зазначені
норми Закону не визнані
неконституційними.

З огляду на викладене, колегія суддів,
приходить до висновку щодо відсутності
підстав для нарахування позивачу
одноразової компенсації учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат відсутні.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої та
дають підстави вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального та
права, які регулюють спірні
правовідносини, та процесуального
права.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а ухвалу суду першої
інстанції необхідно залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а ухвалу суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 100, 197, 199, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського
районного суду м. Києва від 16 квітня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.