Справа № 2а-206/11
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
Справа № 876/3586/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Миколаївському районі на
ухвалу Миколаївського районного суду
від 18.02.2014 року в справі за поданням
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції про зміну способу і порядку
виконання судового рішення,-

В С Т А Н О В И В
:

Відділ державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції звернувся в суд із поданням, за
яким просить змінити спосіб і порядок
виконання постанови Миколаївським
районним судом Львівської області від
09.08.2011 року, мотивуючи свої вимоги тим,
що виконання судового рішення та вимог
державного виконавця щодо виплати
стягувачу нарахованої суми допомоги є
неможливим, у зв'язку з відсутності
бюджетного фінансування.

Ухвалою Миколаївського районного суду
від 18.02.2014 року задоволено подану заяву.

З даною ухвалою не погодився боржник та
подав апеляційну скарну.

При цьому апелянт вважає, що ухвалу
необхідно скасувати та відмовити в
задоволенні поданої заяви.

Особи, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи в судове
засідання не прибули та не поступило
клопотань сторін про розгляд апеляції
за їх участю, а тому колегія суддів, у
відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити з наступних підстав.

Даючи правову оцінку покликанням
апелянта на невідповідність висновків
суду першої інстанції обставинам
справи та помилкове застосування норм
матеріального права, колегія суддів
виходить з таких міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Миколаївського районного
суду Львівської області від 09.08.2011 року
задоволено адміністративний позов
ОСОБА_1, а зобов`язано управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячне
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
05.11.2010 року по 25.05.2011 рік.

Суд першої інстанції змінив спосіб
виконання постанови суду із
"зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Миколаївському районі
здійснити нарахування та виплату
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком на користь
ОСОБА_1 в період з 05.11.2010 року по 25.05.2011
рік включно із врахуванням ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» на "стягнення з управління на
користь ОСОБА_1 нараховану доплату
пенсії за період 05.11.2010 року по 25.05.2011
рік у розмірі 1164,90 грн. ".

Колегія суддів такий висновок суду
першої інстанції вважає помилковим,
виходячи з такого.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Миколаївського районного суду
Львівської області від 09.08.2011 року та
синтез наведених процесуальних норм
дають підстави зробити висновок про те,
що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин відділ державної
виконавчої служби Миколаївського
районного управління юстиції просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
"захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до вимог ст. 199 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати ухвалу суду і
постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.160, ст. 197, п.6 ст. 199, ст. ст. 205,
206, 254, 263 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі - задовольнити.

Скасувати ухвалу Миколаївського
районного суду від 18.02.2014 року у справі
№2а-206/11 та прийняти нову.

Відмовити в задоволенні подання
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції про зміну способу і порядку
виконання постанови Миколаївським
районним судом Львівської області від
09.08.2011 року.

Ухвала набирає законної сили через
п»ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.П. Сапіга

Судді
Р.П. Сеник

І.М. Обрізко