Справа № 802/1350/14-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

12 травня 2014 р.
Справа № 802/1350/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Крапівницької Н. Л.,

секретаря судового засідання
Середюка М.А.,

за участі представників сторін:

позивача Жученко
Т.П.,

відповідача
Торохтія Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Вінниці
адміністративну справу за позовом

Вінницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів

до приватного підприємства
"Американські технології"

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 12413,61 грн., -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулось
Вінницьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
приватного підприємства "Американські
технології" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 12413,61 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що в порушення статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів" відповідач не
забезпечив встановленого нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів в
кількості 1 особи, в зв'язку з чим,
зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції
та пеню у розмірі, встановленому чинним
законодавством.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, мотивуючи
заперечення тим, що відповідачем
вжито всіх залежних від нього заходів
щодо забезпечення працевлаштування
інвалідів. Зокрема, відповідач
повідомляв Хмільницький міськрайонний
центр зайнятості про наявність вільних
вакантних місць для працевлаштування
інвалідів. Проте, навіть після
направлення до підприємства осіб для
їх працевлаштування
громадяни-інваліди самостійно
відмовлялися від запропонованої
роботи з причин віддаленості роботи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши адміністративну
справу, оцінивши докази в їх
сукупності, судом встановив наступне.

Відповідачем до відділення Фонду
подано звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
за формою №10 ПІ, згідно з яким,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становить 12 осіб, з них:
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", також
самостійно розрахована відповідачем і
становить - 1 особа (а.с.4).

Оскільки відповідачем не виконано
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів в
кількості 1 особи, до останнього
застосовано адміністративно -
господарську санкцію у розмірі
середньомісячної заробітної плати
штатного працівника на підприємстві за
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, та пеня, які відповідачем не
сплачені, що стало підставою для
звернення з позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
зважає на таке.

Статтею 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" (далі - Закон) встановлено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 18 Закону встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленою Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до положень статті 18 Закону
Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно
до рекомендацій МСЕК, наявних у
інваліда кваліфікації та знань, з
урахуванням його побажань.

Статтею 20 Закону, зокрема,
передбачено, що підприємства, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно - господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону.

З аналізу положень вказаного
Закону вбачається, що на суб'єктів
господарювання покладено обов'язок
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів і
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів. При цьому,
обов'язок підприємства щодо створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
самостійно підбирати інвалідів на
створені робочі місця. Водночас,
законодавець зобов'язує підприємства
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Порядок подання підприємствами,
установами, організаціями та
фізичними особами, що використовують
найману працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№70 від 31 січня 2007 року "Про реалізацію
статей 19 та 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку, звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом, а інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Відповідно до пункту 2 статті 4 Закону
України "Про зайнятість населення" (із
змінами та доповненнями) державні
органи забезпечують публікацію
статистичних даних та інформаційних
матеріалів про пропозиції та попит на
робочу силу, можливості
працевлаштування, професійної
підготовки і перепідготовки,
професійної орієнтації і
соціально-трудової реабілітації, в
тому числі інвалідів.

Судом встановлено, що відповідачем
виконані вимоги постанови Кабінету
Міністрів України №70 від 31 січня 2007
року "Про реалізацію статей 19 та 20
Закону України " Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
подання щомісячної інформації про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів до центру зайнятості.

Так, на запит позивача вих. №01-10/200 від 18
березня 2014 року (а.с. 5) Хмільницький
міськрайонний центр зайнятості надав
відповідь вих. №05-18/1074 від 24 березня 2014
року (а.с.6), з якої випливає, що ПП
"Американські технології" подавало до
центру зайнятості інформацію про
наявність вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів щомісяця
протягом 2013 року, про що свідчать звіти
про наявність вакансій (звіти наявні в
матеріалах справи). Окрім того, у листі
також йдеться про те, що фактів відмови
роботодавця у працевлаштуванні
інвалідів не було, а безробітні -
інваліди від запропонованої роботи
відмовлялись самостійно.

Адміністративно-господарська
відповідальність, передбачена статтею
20 Закону, за своєю правовою природою є
господарсько-правовою
відповідальністю. Підставою для
застосування такої відповідальності
учасника господарських відносин,
згідно частини 1 статті 218 ГК України, є
вчинене роботодавцем правопорушення в
сфері господарювання. Відповідно до
частини другої зазначеної статті
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Таким чином, із матеріалів справи не
вбачається вини відповідача у не
працевлаштуванні інваліда, що є
обов`язковою складовою господарського
правопорушення; ним здійснені всі
залежні від нього заходи по
недопущенню господарського
правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що підстави для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських
санкцій, передбачені статтею 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
відсутні.

Виходячи з наведеного, враховуючи
відсутність підстав для застосування
адміністративно-господарських санкцій
та, відповідно, їх стягнення, відсутні
також підстави і для стягнення пені
за порушення строків сплати суми
адміністративно-господарських
санкцій, застосованої згідно Порядку
"сплати підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 70 від 31
січня 2007 року.

Доказів того, що відповідач не створив
робоче місце для інваліда, відмовляв
інвалідам у прийнятті на роботу,
несвоєчасно надавав державній службі
зайнятості інформацію, необхідну для
організації працевлаштування
інвалідів, або несвоєчасно звітував
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України, позивачем
не представлено, а тому, у суду немає
жодних підстав для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських
санкцій.

Таким чином, слід вважати, що
відповідач здійснював всі залежні від
нього дії для забезпечення необхідної
кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів. Отже, якщо
роботодавець вживав необхідних
заходів для недопущення
господарського правопорушення, то
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських санкцій
у зв'язку з меншою, ніж установлено
нормативом, середньообліковою
чисельністю працюючих інвалідів, є
безпідставним.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно
статті 86 цього Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні обставин справи та
вищезазначених положень чинного
законодавства України суд дійшов
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В позові Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного підприємства
"Американські технології" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в загальній сумі 12 413,61 гривень
відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Вінницький окружний адміністративний
суд, шляхом подачі в 10-ти денний строк,
з дня її проголошення, апеляційної
скарги у порядок і строки, передбачені
статтями 186 і 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної
сили в порядку ст. 254 КАС України.

Суддя
Крапівницька Н. Л.