Справа № 872/7210/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2014 рокусправа № 2а/0470/14846/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Корнєв Є.О., дов.
від 01.06.13 р.

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТАН" та
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2013 р. у справі № 2а/0470/14846/12

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТАН

до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

про визнання протиправним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2012 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "ОТАН" звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправним
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби (далі - ДПІ у
Ленінському районі м.Дніпропетровська)
№ від 12.11.2012 р., яким ТОВ "ОТАН"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в
загальній сумі 227 829 грн., з яких 130 188 грн.
за основним платежем та 97 641 грн. -
штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
думку позивача спірне податкове
повідомлення-рішення винесено на
підставі надуманих висновків
перевірки, проведеної податковим
органом з порушенням законодавчо
визначеної процедури. Крім того,
позивач зазначає, що штрафні санкції
винесені на підставі неіснуючої норми
податкового законодавства.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2013 р. у справі № 2а/0470/14846/12
вищевказаний адміністративний позов
задоволено частково: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 12.11.2012
р. в частині стягнення з ТОВ «ОТАН»
штрафних санкцій в сумі 97 641 грн.; в
задоволенні решти позову відмовлено.

Постанову суду в частині задоволення
позовних вимог мотивовано тим, що
посилання податкового органу в
спірному податковому
повідомленні-рішенні, при застосуванні
штрафних санкцій на п.123.1 ст.123 ПК
України є безпідставним, оскільки
даною нормою не передбачено
застосований відповідачем розмір
штрафу та у виявленому порушенні
Товариства відсутня повторність, яка
відповідно до вказаної норми є
підставою застосування штрафу.

Відмова суду першої інстанції у
задоволенні решти позовних вимог
мотивована встановленням в судовому
засіданні факту заниження позивачем
суми податкових зобов'язань в
уточнюючому розрахунку з податку на
додану вартість за вересень 2010 року.

Не погодившись з постановою суду, ДПІ у
Ленінському районі м.Дніпропетровська
подано апеляційну скаргу, згідно якої
скаржник просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
р. у справі №2а/0470/14846/12 та відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.
Скаржник вважає, що суд першої
інстанції невірно встановив обставини
по справі та не дослідив порядок
нарахування штрафних санкцій
податковим органом, який є правомірним
та передбаченим приписами Податкового
кодексу України.

ТОВ «ОТАН» також звернулось з
апеляційною скаргою до суду, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог та винести нову якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсягу. Скаржник посилається на
невірне трактування судом першої
інстанції дії закону в часі, а саме, що
на момент подання уточнюючого
розрахунку за податку на додану
вартість за вересень 2010 року, діяли
норми, якими передбачено право
платника податків на самостійне
виправлення виявленої помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації, шляхом
надсилання уточнюючого розрахунку,
протягом 1095 днів.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились
представники відповідача. Жодних
клопотань, повідомлень про причини
неявки до суду не надходило, підстави
відсутності представників суду не
повідомлені.

Представником позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
надані пояснення щодо обґрунтування
доводів апеляційної скарги, зазначено
про помилковість позиції суду щодо
ставлення до права платника податків
на подання уточнюючого розрахунку, та
зазначено про наявність підстав для
задоволення апеляційної скарги
позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Ленінському районі
м.Дніпропетровська проведено
камеральну перевірку даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість щодо
виявлених помилок (порушень) ТОВ
«ОТАН», за результатами якої складено
акт № 1257/15-2/19428404 від 26 жовтня 2012 р. (а.
с.6-8).

Згідно висновків акту перевірки в
порушення п.198.6 ст.198 ПК України
позивачем до складу податкового
кредиту уточнюючого розрахунку з
податку на додану вартість за вересень
2010 р. (у розділі ІІ додатку 5 до
уточнюючого розрахунку) включено суму
податку на додану вартість в розмірі 130
188,11 грн. за податковий період, по якому
минуло 365 календарних днів з дати
виписки податкових накладних за
вересень 2010 р.

16.11.2012 р. на підставі акту
перевірки ДПІ у Ленінському районі
м.Дніпропетровська винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
Товариству збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 227829 грн., з яких за
основним платежем - 130 188 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 97 641 грн. (а. с.10). Судом першої
інстанції зазначене рішення
скасовано частково.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що оскаржена постанова підлягає
скасуванню з таких підстав:

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Так, стосовно доводів апеляційної
скарги ТОВ «ОТАН», які насамперед
стосуються збільшення Товариству сум
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 130188 грн. за
основним платежем, колегія суддів
зазначає наступне:

Скаржник обґрунтовує вимоги по
апеляційній скарзі тим, що позивачем в
порушення вимог п.198.6 ст.198 ПК України в
уточнюючому розрахунку податкових
зобов'язань з ПДВ за листопад 2009 р. у
зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок від 19.01.2012 р. №
до складу податкового кредиту (р.10.1
декларації та розділ II додатку 5 до
декларації) включено суму ПДВ в розмірі
22 099 грн. за податковий період, по якому
минуло 365 календарних днів з дати
виписки податкових накладних: листопад
2009 р. - 22 099 грн.

Так, за твердженням скаржника,
податкові накладні № 0178 від 18.11.2009 р. на
суму ПДВ 4419,67 грн. та № 0182 від 27.11.2009 р. на
суму ПДВ 17 678,37 грн. по ТОВ «ТД
«Богуславська сільгосптехніка», до
складу податкового кредиту податкової
декларації з податку на додану
вартість за листопад 2009 р. від 17.12.2009 р.
№ 9180350 не включалась, про що свідчать
дані додатку 5 до податкової декларації
з податку на додану вартість за
листопад 2009 р.

Також податковий орган зазначає, що в
Реєстрі податкових накладних за
квітень 2012р., в якому проведено
уточнення, Товариством не відображено
податкову накладну (ПН) з позначкою
податкова накладна уточнююча (ПНУ), чим
порушено п.7 Порядку ведення реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних, затверджений Наказом ДПА
України від 24.12.2010 р. № 1002,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 29.12.2010 р. за №1402/18697 (далі -
Порядок № 1002), згідно якого у разі якщо
дані документа включаються до
уточнюючих розрахунків за звітний
період, до виду документа додається
літера "У" (наприклад, ПН - податкова
накладна, ПНУ - податкова накладна, яку
включено до уточнюючих розрахунків).

З 01.01.2011 р. набрав чинності Податковий
кодекс України.

Відповідно до ст.58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, а тому до
правовідносин, які виникли у цій
справі, слід застосовувати норми
законів, які діяли на момент виникнення
спірних правовідносин (листопад 2009 р.),
тобто Закон України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (чинний
в редакції станом на 2009 р.) та норми
Податкового кодексу України виходячи з
того, що уточнюючий розрахунок був
поданий позивачем у січні 2012 р.

Так, згідно п.5.1. ст.5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 р. № 2181-ІІІ (далі - Закон № 2181) якщо
у майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 15 цього Закону)
платник податків самостійно виявляє
помилки у показниках раніше поданої
податкової декларації, такий платник
податків має право надати уточнюючий
розрахунок.

Аналогічні приписи містить абз.1
п.50.1 ст.50 ПК України, з однією лише
відмінністю, що за приписами даної
норми, подання платником податків
уточнюючого розрахунку при
самостійному виявленні помилок є не
правом, а обов'язком останнього з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу.

При цьому, статтею 15 Закону № 2181
та статтею 102 ПК України визначається
строк у 1095 днів, що відраховується від
дня, що настає за останнім днем
граничного строку подання податкової
декларації та/або граничного строку
сплати грошових зобов'язань,
нарахованих контролюючим органом, а
якщо така податкова декларація була
надана пізніше, - за днем її фактичного
подання.

У квітні 2012 року Товариством подано до
податкового органу Уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок з
додатками за вересень 2010 року (а. с.48-51).

Отже, позивачем подано Уточнюючий
розрахунок за вересень 2010 року в межах
строку у 1095 днів, визначеному статтями
15 Закону № 2181 та 102 ПК України, який, до
речі, мав би закінчитись лише у жовтні
2013 року.

Відповідно до п.п.15.3.1 п.15.3 ст.15 Закону №
2181 заяви на повернення надміру
сплачених податків, зборів
(обов'язкових платежів) або на їх
відшкодування у випадках, передбачених
податковими законами, можуть бути
подані не пізніше 1095 дня, наступного за
днем здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

Аналогічно згідно п.102.5 ст.102 ПК України
заяви про повернення надміру сплачених
грошових зобов'язань або про їх
відшкодування у випадках, передбачених
цим Кодексом, можуть бути подані не
пізніше 1095 дня, що настає за днем
здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

При цьому, відповідно до п.198.6 ст.198 ПК
України у разі якщо платник податку не
включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Разом з тим, законодавство, чинне на
момент подачі позивачем Податкової
декларації з ПДВ за вересень 2010 року, не
мало приписів щодо обмеження строком у
365 календарних днів права платника
податків на включення до податкового
кредиту своєчасно не включеної
податкової накладної.

Суд першої інстанції з огляду на
положення ч.1 ст.58 Конституції України
та п.2 рішення Конституційного Суду
України у справі за конституційним
зверненням Національного банку
України щодо офіційного тлумачення
положення частини першої статті 58
Конституції України (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) від 09.02.1999 р.,
дійшов висновку, що положення п.198.6 ст.198
ПК України не підлягали застосуванню
при винесенні спірного податкового
повідомлення-рішення, оскільки за
таких обставин мало місце звуження
прав платника податків.

Враховуючи вищевикладене, колегія
судів не погоджується з позицією суду
першої інстанції про правомірність
застосування відповідачем норм
Податкового кодексу України, що діяли
на час вчинення позивачем дії з
подання уточнення розрахунку до
раніше поданої ним податкової
декларації.

І посилання суду першої інстанції на
те, що вказані дії відповідача також
узгоджуються з п.50.1 ст.50 ПК України,
згідно якого «…уточнюючий розрахунок
до раніше поданої податкової
декларації має надаватися за формою
чинною на час подання уточнюючого
розрахунку…», колегія суддів вважає
безпідставним, оскільки такі висновки
стосуються саме форми уточнюючої
декларації та порядку її заповнення, що
встановлюється Наказом Міністерства
фінансів України від 25.11.2011 р. № 1492 «Про
затвердження форм та Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість», зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 20.12.2011 р.
за № 1490/20228, і не стосуються строків
подання такого уточнюючого розрахунку,
який встановлений виключно Податковим
кодексом України.

Таким чином, колегія суддів
доходить висновку про неправомірність
збільшення Товариству сум грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 130 188 грн. за основним
платежем згідно податкового
повідомлення-рішення № від
16.11.2012р. і відповідно доводи
апеляційної скарги позивача є
обґрунтованими.

Стосовно доводів апеляційної скарги
ДПІ у Ленінському районі
м.Дніпропетровська щодо застосування
штрафних санкцій згідно спірного
податкового повідомлення-рішення
колегія суддів зазначає наступне:

З податкового повідомлення-рішення №
від 16.11.2012 р. та розрахунку
штрафних санкцій (а. с.53) вбачається, що
податковим органом застосовані
штрафні санкції до Товариства у сумі 97
461 грн. на підставі п.123.1 ст.123 ПК України

Так, згідно п.123.1 ст.123 ПК України у
разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами
54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на
платника податків штрафу в розмірі 25
відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів
визначенні контролюючим органом суми
податкового зобов'язання з цього
податку, зменшення суми бюджетного
відшкодування -

тягне за собою накладення на
платника податків штрафу у розмірі 50
відсотків суми нарахованого
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги Товариства щодо
скасування спірного податкового
повідомлення-рішення в частині
нарахування штрафної (фінансової)
санкції, зазначив, що положення п.123.1
ст.123 ПК України не передбачають
можливості застосування штрафу у
розмірі 75 % суми нарахованого
податкового зобов'язання 97 461 грн. (75 %
від 130 188 грн.).

Відповідач не навів в апеляційній
скарзі доводів та не надав доказів, які
б свідчили, що податковий орган діяв
відповідно до приписів чинного
законодавства, застосовуючи до
позивача штрафні санкції у сумі 97 461
грн.

Вт той же час, колегія суддів з
урахуванням того , що оскільки грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем у сумі 130
188 грн. визначені позивачу
неправомірно, то і штрафні санкції, які
відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України,
розраховуються в залежності від суми
визначеного податковим органом
податкового зобов'язання, є такими, що
нараховані неправомірно, всупереч
приписам чинного законодавства.

Відповідно до положень ст.202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
зокрема, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладене, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що судом першої інстанції
ухвалено судове рішення з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови
суду з прийняттям нової про
задоволення позову ТОВ «ОТАН» у
повному обсязі.

Згідно приписів ч.1 ст.94 КАС України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.94, 196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
р. у справі №2а/0470/14846/12 залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТАН" на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2013 р. у справі №2а/0470/14846/12
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2013 р. у справі № 2а/0470/14846/12
скасувати та прийняти нову про
задоволення адміністративного позову.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби № від 12.11.2012 р.,
яким Товариству з обмеженою
відповідальністю "ОТАН" збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальній сумі 227 829
грн., з яких 130 188 грн. за основним
платежем та 97641 грн. - штрафних санкцій.

Стягнути судовий збір з Державного
бюджету України на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "ОТАН" 32,19
грн. судового збору.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко