Справа № 2а-4341/11/0170/3
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/21613/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 26
травня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Центру зайнятості Автономної
Республіки Крим (далі - Центр
зайнятості), Джанкойського
міськрайонного центру зайнятості (далі
- Міськрайонний центр зайнятості) до
ОСОБА_2,

про стягнення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року Центр зайнятості та
Міськрайонний центр зайнятості
звернулися до суду з адміністративним
позовом про стягнення з ОСОБА_2 витрати
за навчання, у розмірі 2 436,86 грн.,
незаконно отриману допомогу по
безробіттю та матеріальну допомогу у
період професійної підготовки, у
розмірі 6 088,25 грн.

26 травня 2011 року постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим, залишеною без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 30 січня 2012 року, позов задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Центру
зайнятості витрати на навчання, у
розмірі 2 436,86 грн., а на користь
Міськрайонного центру зайнятості
незаконно отриману допомогу по
безробіттю та матеріальну допомогу у
період професійної підготовки, у
розмірі 6 088,25 грн.

ОСОБА_2 звернулася із касаційною
скаргою про скасування постанови
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим та ухвали
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
постанови про відмову у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 20.06.2008 року
ОСОБА_2 звернулася із заявою до
Міськрайонного центру зайнятості щодо
надання їй статусу безробітної з
виплатою допомоги по безробіттю
відповідно до Закону України «Про
зайнятість населення» в якій
зазначала, що не зареєстрована, як
суб'єкт підприємницької діяльності,
трудовою діяльністю не займається,
пенсію не отримує і в цей же день їй був
наданий статус безробітної та
призначена відповідна допомога.

25 листопада 2008 року між Міськрайонним
центром зайнятості та ОСОБА_2 був
укладений договір щодо направлення її
на перепідготовку у Кримський
республіканський професійно-технічний
заклад «Калинівське
професійно-технічне аграрне училище»
за навчальною програмою «обліковець»
(реєстрація бухгалтерських даних)
строком на 1313 годин з метою сприяння
подальшому працевлаштуванню.

26 листопада 2008 року наказом
Міськрайонного центру зайнятості
ОСОБА_2 була припинена виплата допомоги
по безробіттю у зв'язку із проходженням
безробітним професійної підготовки,
перепідготовки та підвищення
кваліфікації за направленням
відповідно до пп. 4 п. 1 ст. 31 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
призначена виплата матеріальної
допомоги у період професійного
навчання з 26.11.2008 року.

19 червня 2009 року наказом
Міськрайонного центру зайнятості з
15.06.2009 року ОСОБА_2 припинена виплата
матеріальної допомоги у період
професійного навчання.

1 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та СК
«Нафтогазстрах» був укладений на 1 рік
договір доручення № А 00126 про надання
страхових посередницьких послуг,
відповідно до якого ОСОБА_2 у якості
страхового агента за виконання
агентських послуг повинна була
отримувати відповідну винагороду, а 30
червня 2008 року укладена додаткова
угода № 1 щодо припинення дії договору
цього доручення, припинена дія
зазначеного договору.

19 лютого 2010 року наказом
Міськрайонного центру зайнятості № НТ
100219 ОСОБА_2 була знята з обліку
відповідно до п. 20 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу і
безробітних у зв'язку із поданням
письмової заяви до центру зайнятості
про бажання здійснювати догляд за
дитиною до досягнення нею трирічного
або шестирічного віку відповідно до
п.п.1 п. 20 цього Порядку з 19.02.2010 року.

30 березня 2010 року Міськрайонним
центром зайнятості за даними державної
податкової адміністрації була
здійснена звірка по застрахованій
особі ОСОБА_2 у відповідності до
Порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого постанови Кабінету
Міністрів України № 1266 від 26.09.2001 року,
за наслідками якої був складений акт №
233.

Відповідно до зазначеного акту було
встановлено, що ОСОБА_2 на час
знаходження на обліку в центрі
зайнятості працювала страховим
агентом СК «Нафтагазстрах» відповідно
до укладеного договору доручення та
отримала агентську винагороду, у
розмірі 417,25 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
встановили, що за період обліку ОСОБА_2
як безробітної була отримана від
Центру зайнятості 2 436,86 грн., - вартість
навчання ОСОБА_2 за спеціальністю
«обліковець», а також допомога з
безробіття, у розмірі 2 771,59 грн., за
період з 20.06.2008 року до 25.11.2008 року, сума
матеріальної допомоги на період
навчання, у розмірі 3 316,66 грн., за період
з 26.11.2008 року до 14.06.2009 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» № 1533-III від 2.03.2000 року Фонд
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття виступає у якості
страховика, який бере на себе
зобов'язання щодо надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення і соціальних послуг при
настанні страхових випадків в
розумінні ст. 6 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування № 16 від
14.01.1998 року.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону
України № 1533 страховий випадок - це
подія, через яку: застраховані особи
втратили заробітну плату (грошове
забезпечення) або інші передбачені
законодавством України доходи
внаслідок втрати роботи з незалежних
від них обставин та зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи і дійсно шукають
роботу; застраховані особи опинилися в
стані часткового безробіття.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону
застраховані особи - наймані
працівники; особи, які виконують роботи
(надають послуги) згідно з
цивільно-правовими договорами;
військовослужбовці Збройних Сил
України, Державної прикордонної служби
України, внутрішніх військ, військ
цивільної оборони, інших військових
формувань, утворених відповідно до
законів України, Служби безпеки
України, Служби зовнішньої розвідки
України, Державної спеціальної служби
транспорту, особи рядового і
начальницького складу Державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації України, органів внутрішніх
справ, особи начальницького складу
податкової міліції, а також особовий
склад воєнізованих
аварійно-рятувальних служб (формувань),
створених відповідно до законодавства
на постійній основі (далі -
військовослужбовці), крім
військовослужбовців строкової служби,
а у випадках, передбачених цим Законом,
інші особи (громадяни України,
іноземці, особи без громадянства, які
постійно проживають в Україні, якщо
інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України), на користь яких
здійснюється страхування на випадок
безробіття.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
зайнятість населення» № 803 від 1.03.1991
року держава створює умови незайнятим
громадянам у поновленні їх трудової
діяльності та забезпечує їм виплату в
установленому порядку допомоги по
безробіттю. Розміри та умови надання
матеріального забезпечення на випадок
безробіття визначаються Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття».

Згідно з ст. 2 цього Закону безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Відповідно до п. 1 ст. 22 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
визнані у встановленому порядку
безробітними, які протягом 12 місяців,
що передували початку безробіття,
працювали на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) не менше
26 календарних тижнів та сплачували
страхові внески, мають право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг. Сума виплаченого
забезпечення внаслідок умисного
невиконання нею своїх обов'язків та
зловживання ними стягується з цієї
особи відповідно до законодавства
України з моменту виникнення обставин,
що впливають на умови виплати їй
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що в порушення
вимог ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» ОСОБА_2 не повідомила
Міськрайонний центр зайнятості про те,
що вона працювала за договором
цивільно-правового характеру.

Відповідно до п. 5.5. Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженим наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 307 від 20.11.2000 року
(далі - Порядок № 307), виплата допомоги
по безробіттю припиняється у разі,
зокрема, працевлаштування
безробітного, зайняття
підприємницькою або іншою діяльністю,
пов'язаною з одержанням доходу
безпосередньо від цієї діяльності,
виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Згідно з п. 6.14 Порядку № 307 якщо під час
одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин.

Відповідно до п. 5 Порядку надання
матеріальної допомоги у період
професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації безробітного,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України №
308 від 20.11.2000 року (далі - Порядок № 308),
яким надається матеріальна допомога у
період професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації безробітного (далі -
матеріальна допомога у період
професійного навчання) застрахованим
та незастрахованим особам, визнаним
відповідно до Закону України «Про
зайнятість населення» безробітними,
які за направленням державної служби
зайнятості проходять професійне
навчання у професійно-технічних та
вищих навчальних закладах, у тому числі
в навчальних закладах державної служби
зайнятості, на підприємствах, в
установах і організаціях незалежно від
форм власності чи відомчого
підпорядкування, матеріальна допомога
у період професійного навчання
встановлюється відповідно до умов
надання допомоги по безробіттю у
розмірі допомоги по безробіттю,
визначеному для відповідної категорії
безробітних, яка згідно п. 16 даного
Порядку 16 у період професійного
навчання призначається за умови
відвідування безробітним занять без
пропусків без поважних причин.

Відповідно до п. 21 Порядку № 308 якщо під
час одержання матеріальної допомоги у
період професійного навчання
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення в
порядку, встановленому законодавством,
то з безробітного стягується сума
виплаченої матеріальної допомоги у
період професійного навчання з моменту
виникнення цих обставин.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що ОСОБА_2
неправомірно не повідомила
Міськрайонний центр зайнятості про
укладення цивільно-правових угод та
отримання прибутку за виконані роботи,
що є підставою для повернення нею
Центру зайнятості отриманих виплат.

Висновки судів попередніх інстанцій
про задоволення позову є
обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 26
травня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.