Справа № 805/3682/14
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 р.
Справа № 805/3682/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні Донецького
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом фізичної особи -
підприємця

ОСОБА_1

до Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції

Головного управління
Міндоходів у Донецькій області

про визнання протиправною
та скасування вимоги про сплату
недоїмки

№ Ф-407-25 від 21 лютого 2014
року в розмірі 12504,81 гривень

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі - позивач) звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду із позовом до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (надалі - відповідач) про
визнання протиправною та скасування
вимоги про сплату недоїмки № Ф-407-25 від
21 лютого 2014 року в розмірі 12504,81 гривень.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що
позивач з 30 липня 2001 року є довічним
пенсіонером за віком. З 2012 року по
дійсний час здійснює підприємницьку
діяльність згідно спрощеної системи
оподаткування, є платником єдиного
податку.

Позивач вважає протиправною вимогу про
сплату недоїмки № Ф-407-25 від 21 лютого 2014
року, оскільки частиною 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
пенсіонери за віком звільнені від
сплати зазначеного внеску.

Позивач через канцелярію суду надав
заяву від 09 квітня 2014 року щодо
розгляду його позову без особистої
участі (а.с. 27).

Відповідач через канцелярію суду надав
письмові заперечення від 08 квітня 2014
року, в яких просив відмовити у
задоволенні позову через
необґрунтованість позовних вимог
нормами діючого законодавства. Вважає,
що частина 4 статті 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не
розповсюджується на позивача, оскільки
йому не виповнилося 60 років. Також
просив розглянути справу без участі
представника відповідача (а.с. 22-23).

Відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності. Якщо
таке клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

На підставі наведеної норми, а також
врахувавши клопотання сторін, суд
прийшов висновку про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 14 лютого 2011 року
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця (а.с.10).

Як платник податків та єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування позивач
зареєстрований у Красноармійській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області, про що
свідчить довідка форми № 4-ОПП від 16
лютого 2011 року (а.с. 18).

Позивач є платником єдиного податку з 01
березня 2011 року по дійсний час, що
доведено свідоцтвами платника єдиного
податку серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2
(а.с.11-12).

Відповідач у даній справі є суб'єктом
владних повноважень, який відповідно
до Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
здійснює адміністрування зазначеного
внеску з жовтня 2013 року.

Відповідачем стосовно позивача
винесено вимогу від 21 лютого 2014 року №
Ф-407-25 про сплату боргу (недоїмки) з
єдиного внеску в сумі 12504,81гривень
(а.с.8), яку позивачем отримано 15 березня
2014 року, що доведено поштовим конвертом
(а.с.9).

Статтею 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, форми і види
пенсійного забезпечення, і виключно
законами України встановлюються,
зокрема, система оподаткування,
податки і збори.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI (далі - Закон № 2464) із змінами і
доповненнями.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6
Закону № 2464 платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Частинами 1 та 5 статті 9 Закону № 2464
визначено, що єдиний внесок
обчислюється виключно у національній
валюті, у тому числі з виплат (доходу),
що здійснюються в натуральній формі.
Сплата єдиного внеску здійснюється
виключно у національній валюті шляхом
внесення відповідних сум єдиного
внеску на рахунки територіальних
органів Пенсійного фонду, відкриті в
органах Державного казначейства
України для його зарахування.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону
№ 2464 єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Разом із тим, суд зазначає, що в статті 4
Закону № 2464 наведено перелік осіб, що є
платниками єдиного внеску.

Статтю 4 цього Закону доповнено
частиною четвертою згідно із Законом
України від 07.07.2011 року № 3609-VI «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України», який набрав чинності з 06
серпня 2011 року.

Так, особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Право громадян України на державне
пенсійне забезпечення передбачено
Конституцією України та Законом
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.

Слід зазначити, що термін «пенсіонер за
віком» законодавством не визначений.
Умови призначення пенсії за віком
визначені ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено,
що за цим Законом призначаються:

а) трудові пенсії:

за віком;

по інвалідності;

в разі втрати годувальника;

за вислугу років;

б) соціальні пенсії.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №
1058-ІV.

Пенсійні виплати - грошові виплати в
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування, що
здійснюються у вигляді пенсії,
довічної пенсії або одноразової
виплати, як встановлено ст. 1 Закону
України № 1058, а пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Тобто, діючим законодавством
встановлено два види пенсій: трудові та
соціальні.

Різновидом трудової пенсії є пенсія за
віком на пільгових умовах.

Відповідно статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи працівники, зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці, - за
списком № 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і
при стажі роботи не менше 20 років, з них
не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при
стажі роботи не менше 15 років, з них не
менше 7 років 6 місяців на зазначених
роботах.

Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожний повний рік такої
роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці -
жінкам.

Таким чином, на пільгових умовах
призначаються саме пенсії за віком
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Судом встановлено, що згідно паспорту
громадянина України позивач народився
16 лютого 1957 року (а.с. 6-7), відповідно до
пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3
від 26 вересня 2001 року позивачеві
призначено саме пенсію за віком з 30
липня 2001 року з довічним терміном дії
незалежно від віку (а.с.13).

За таких обставин, частина 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
містить будь-яких застережень щодо не
застосування її стосовно осіб, яким
призначено пенсію за віком на
пільгових умовах згідно статті 13
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а отже, з серпня 2011 року
позивач не повинен сплачувати за себе
єдиний соціальний внесок.

Доказів укладання позивачем договору з
органом Пенсійного фонду чи податковим
органом щодо добровільної участі у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
матеріали справи не містять.

Ухвалою про відкриття провадження у
даній справі суд витребував у
відповідача розрахунок суми недоїмки у
спірній вимозі. Оскільки відповідачем
не надано розрахунку суми недоїмки у
спірній вимозі, суд ухвалою про
витребування доказів від 09 квітня 2014
року витребував дану інформацію від
управління Пенсійного фонду України в
м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області.

Відповідно до розрахунку
заборгованості позивача, наданого
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області сума заборгованості, передана
органу доходів і зборів в розмірі 11310,78
гривень, нарахована з січня 2011 року по
червень 2013 року. Крім того, сума
заборгованості містить 340,00 гривень
штрафних санкцій по двох рішення УПФУ:
№ 633-ф та № 634-ф від 18 квітня 2013 року,
винесених ним за неподання позивачем
звітності, передбаченої Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (а.с. 37-38).
Вказані рішення позивачем не отримані,
що доведено копією конверту, наданого
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області (а.с.39). Однак, суд зазначає, що
пенсіонери за віком звільнені від
сплати єдиного внеску та, відповідно,
від подання звітності, визначеної
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

З огляду на вищезазначене, позовні
вимоги позивача про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) № Ф-407-25 від 21
лютого 2014 року підлягають частковому
задоволенню, оскільки частиною 4 статті
4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
пенсіонери за віком, що знаходяться на
спрощеній системі оподаткування
звільнені від сплати єдиного
соціального внеску. Тобто, з серпня 2011
року позивач звільнений від сплати
єдиного внеску за себе, тому 2312,07
гривень єдиного внеску, нараховані з
січня по липень 2011 року підлягають
сплаті до бюджету позивачем, а отже, в
цій сумі вимога є правомірною.

Зважаючи на встановлені обставини у
справі, виходячи із вказаних норм
Конституції України та
загальновизнаних принципів права, суд
приходить до висновку, що відповідач
при прийнятті оскаржуваної вимоги про
сплату недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування діяв не на
підставі, та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України в
частині періоду нарахування єдиного
внеску з серпня 2011 року та штрафних
санкцій за неподання звітності,
визначеної Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Керуючись Конституцією України,
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», ст.
ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 185, 186, 254, 263
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату недоїмки
№ Ф-407-25 від 21 лютого 2014 року в розмірі
12504,81 гривень - задовольнити частково.

Скасувати вимогу Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
сплату боргу (недоїмки) з єдиного
внеску № Ф-407-25 від 21 лютого 2014 року в
розмірі 10192,74гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з коштів Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 витрати по
сплаті судового збору у сумі 91
(дев'яносто одну) гривню 35 коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
19 травня 2014 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Голубова Л.Б.