Справа № 2-а-5052/11/2170
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

25 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-5052/11/2170

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Анісімов О.В.

Одеський апеляційний
адміністративного суд у складі
колегії:

головуючого судді - Димерлія О.О.

судді - Єщенко О.В.

судді - Романішина В.Л.

розглянув у порядку письмового
провадження в м. Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у м.Херсоні про захист
порушеного конституційного права,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2011 року позивач звернувся до
суду з вказаним вище адміністративним
позовом, посилаючись на порушення
управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.Херсона її
конституційних прав щодо членства у
некомерційній самоврядній
організації, яка не зареєстрована в
установленому законом порядку, просив:
захистити його права визначені ст.. ст..
36, 57 Конституції України з боку
відповідача, шляхом заборони
примушування його брати участь у
діяльності неприбуткової самоврядної
організації - Пенсійний фонд України,
шляхом скасування вимоги № Ф-401 від 09
листопада 2010 року та № Ф-1281 від 19 лютого
2011 року щодо сплати внесків.

02 листопада 2011 року Херсонським
окружним адміністративним судом
постановлено ухвалу про заміну
первинного відповідача - УПФУ у
Дніпровському районі м.Херсона, його
правонаступником - управлінням
Пенсійного фонду України у м.Херсоні.

За результатом розгляду справи
Херсонським окружним адміністративним
судом 02 листопада 2011 року ухвалено
постанову про відмову у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
позивач у поданій апеляційній скарзі, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
неповне з'ясування обставин справи, що
мають значення для справи, просить
скасувати оскаржуване судове рішення
та постановити нове - про задоволення
позову.

Суд апеляційної інстанції заслухав
суддю-доповідача, розглянув та
обговорив доводи апеляційної скарги,
перевірив матеріали справи та вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом
першої інстанції обставин справи та
правильність застосування правових
норм, апеляційний суд звертає увагу на
таке.

Відповідно до ч.1, 3 статті 11 Закону
України Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування:
«Загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають:

1) громадяни України, іноземці (якщо
інше не встановлено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України) та
особи без громадянства, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств та організацій, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
та інших осіб (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок) на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством,
або виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах,
організаціях чи у фізичних осіб за
договорами цивільно-правового
характеру;

3) фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок), та
члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності».

Наведене, дає підстави стверджувати, що
участь у державному пенсійному
страхуванні, є не правом, а обов'язком
громадян України, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств та організацій, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
та інших осіб (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування), у тому
числі і такої категорії підприємців як
- фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності.

Не бажання позивача вносити кошти на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не звільняє її від такого
обов'язку.

Частиною 1 стаття 13, вказаного вище
Закону, визначено перелік підстав
припинення участі застрахованих осіб у
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування:

«у разі якщо особа, яка підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню відповідно до
цього Закону, втратила визначений цим
Законом статус застрахованої особи
(застрахована особа - фізична особа, яка
відповідно до цього Закону підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню і сплачує
(сплачувала) та/або за яку сплачуються
чи сплачувалися у встановленому
законом порядку страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та до накопичувальної
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування ст..1
Закону); у разі закінчення терміну дії
договору про добровільну участь або
дострокового розірвання цього
договору у випадках, передбачених цим
Законом; у разі якщо застрахованій
особі відповідно до цього Закону
призначено пенсію і вона не продовжує
працювати або якщо застрахована особа
відповідно до цього Закону набула
права на довічну пенсію чи одноразову
виплату; у разі смерті застрахованої
особи».

ОСОБА_1 в позовній заяві не навів жодної
з перелічених вище підстав, за якої він
може припинити участь у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Виходячи з усього вище викладеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що при розгляді справи судом першої
інстанції правильно застосовані норми
матеріального і процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми законів України та відповідають
чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки
базуються на невірному трактуванні
позивачем фактичних обставин норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 02
листопада 2011 року за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.Херсоні
про захист порушеного конституційного
права - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її підписання та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України на
протязі двадцяти днів з часу отримання
сторонами копії судового рішення.

Доповідач, суддя:

Судді: