Справа № 804/5162/14
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 р. Справа №804/5162/14 13 год. 00
хвил. Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого суддіВерба І.О. при
секретарі судового засіданняЧмоні А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Дніпропетровського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання протиправними дій, визнання
протиправним та скасування акту, -

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2014 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_3 до Дніпропетровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, у якому позивач
просить:

- визнати дії державного виконавця
Дніпропетровського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Кущенко
Ю.В. щодо складання акту опису й арешту
майна протиправними;

- визнати протиправним та скасувати акт
від 22 січня 2014 року ВП №35669607 щодо опису
й арешту майна.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без
руху у зв'язку із недотриманням вимог
статті 106 Кодексу адміністративного
судочинства України, та надано строк
для усунення недоліків до 22 квітня 2014
року.

На виконання ухвали
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року позивачем надано документ про
сплату судового збору в сумі 73,08 грн.

Щодо строків звернення до суду із даним
адміністративним позовом позивач
зазначила, що не є стороною виконавчого
провадження та дізналась про
оскаржуваний акт 7 квітня 2014 року від
третіх осіб.

Частиною 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Оскільки позивач не є стороною
виконавчого провадження, то в даному
випадку застосовуються положення
частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якою встановлено, що для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. З огляду на викладене, суд
дійшов висновку, що строки звернення до
суду з даною позовною заявою не
пропущенні та поновленню не
підлягають.

В обґрунтування позову зазначено, що
державний виконавець, описав та наклав
арешт на майно, яке належить позивачці,
отже, оскаржувані дії та акт є
протиправними, оскільки порушують її
права. Відповідно до рішення суду
будинок є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя та
відповідно до статті 70 СК України у
разі поділу майна , що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбними
договором. Будь-яких домовленостей між
подружжям встановлено не було. Таким
чином, 1/2 частина житлового будинку
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, а не ОСОБА_6.
Відповідно до свідоцтва про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер у віці 67
років. Про що складено відповідний
актовий запис №269. Після смерті батька
я звернулась до нотаріальної контори
для прийняття спадщини, яка відкрилась
після його смерті. Державний
виконавець, складаючи акт опису та
арешту майна порушив мої законні права,
як спадкоємця на 1/2 частину
домоволодіння.

Відповідач проти позову заперечив,
зазначивши, що відсутні підстави для
задоволення позову у зв'язку із тим, що
боржник був повідомлений про відкриття
виконавчого провадження з виконання
рішення суду 2-6103/11 та всіх виконавчих
дій проведених державним виконавцем
відділу, але на момент складення акту
опису та арешту майна боржника жодних
дій спрямованих на фактичне виконання
вимог виконавчого документа не було,
будь-яких оригіналів або завірених
відповідно до вимог чинного
законодавства ухвал, щодо заборони
проведення дій з майном, яке належить
боржнику до відділу ДВС не надходило. Є
підстави вважати, що боржник ОСОБА_6
ухиляється від виконання зобов'язань
визначених рішенням
Дніпропетровського районного суду
№2-6103/11 на користь стягувача КС
«Дніпропетровська Ощадна Кредитна
Спілка», що порушує право стягувача та
всі дії державного виконавця відділу
ДВС Дніпропетровського РУЮ були
законними.

Судом зупинялось провадження з метою
витребування у сторін доказів по
справі.

Представники позивача та відповідача в
судове засідання не прибули, надали
суду заяви про розгляд справи за їх
відсутності. З урахуванням неявки
сторін, відповідно до вимог статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов не
підлягає задоволенню, виходячи із
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
13.12.2012 року Дніпропетровським відділом
державної виконавчої служби
Дніпропетровського МУЮ відкрито
виконавче провадження ВП №35669607 про
стягнення заборгованості у розмірі
139936,69 грн. з ОСОБА_6 на підставі
виконавчого листа №2-6103 від 26.11.2012 року,
виданого Дніпропетровським районним
судом Дніпропетровської області, про
стягнення солідарно з ОСОБА_6 на
користь Кредитної спілки
«Дніпропетровська ощадна Кредитна
Спілка» 27500 грн. основного боргу, 50238
грн. процентів за користування
кредитом, 33378,69 грн. інфляційних витрат,
27000 грн. пені, 1700 грн. судового збору та
120 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, а всього
стягнути 139936,69 грн.

14.01.2013 року у зв'язку з тим, що боржник
вимоги виконавчого документа у строк
для добровільного виконання не виконав
та не надав до відділу ДВС будь-яких
документів щодо виконання вимог
рішення суду та керуючись статтею 57
Закону України «Про виконавче
провадження», державним виконавцем
винесено постанову про арешт майна
боржника та заборони на його
відчуження. Копія постанови направлена
сторонам до відома за вих. №861/7, яку
ОСОБА_6 відповідно до повідомлення про
вручення отримала 31.01.2013 року.

Державним виконавцем внесено запис до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна та Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію
обтяження.

17.01.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про арешт коштів
боржника та виставлено платіжне
доручення на стягнення коштів з
рахунків боржника, але за платіжними
дорученнями від 18.01.2013 року стягнуто
464,56 грн.

16 січня 2013 року Дніпропетровським
районним судом Дніпропетровської
області розглянуто та винесено рішення
по справі №2-410/4603/12 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про визнання права власності на
набуте у шлюбі майно та його поділ, а
саме рішенням суду визнано за ОСОБА_5
право власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно №1614961
від 26.03.2013 року за ОСОБА_6 зареєстровано
будинок за адресою АДРЕСА_1, частка
власності 1/1 форма власності - приватна.

22.01.2014 року державним виконавцем ВДВС
Дніпропетровського МУЮ складено акт
опису та арешту майна, а саме житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами загальної площі 80,6 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1, також заборонено
відчуження, також описане майно буде
передане для реалізації.

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про
народження та свідоцтвом про укладення
шлюбу.

Згідно ухвали Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 14.11.2011 року по справі №2-6103
накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 з
метою забезпечення позову.

Судом було витребувано від позивача
письмові пояснення із підтверджуючими
документами щодо звернення до
нотаріальної контори для оформлення
спадщини, реєстрації за ОСОБА_5 права
власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1
на підставі рішення суду; копію рішення
суду, на підставі якого 26.11.2012 року
виданий виконавчий лист №2-6103;
свідоцтво про право на спадщину.

На вимогу суду позивач надав копії
судових рішень та витяг про реєстрацію
с Спадковому реєстрі, а саме відомості
про реєстрацію спадкової справи, з якої
не вбачається звернення про вступ у
спадщину позивачки.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у
задоволенні позову, суд виходить із
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону
України «Про виконавче провадження»
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Зазначена категорія справ належить до
розгляду в порядку цивільного
судочинства, отже, позивачем обрано
неналежний спосіб захисту порушеного
права.

Поряд з цим, позивач не надала доказів
того, що є звернулась до нотаріальної
контори для оформлення спадщини.

Крім того, позивач не підтвердила
реєстрацію за ОСОБА_5 права власності
на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 на
підставі рішення суду, тобто
здійснення реєстраційних дій із якими
пов'язується виникнення права
власності на майно. Частина майна в
натурі виділена не була.

З огляду на викладене, враховуючи
наявність у відповідача на час
складення акту опису й арешту
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно №1614961 від
26.03.2013 року, згідно якої будинок
зареєстрований за ОСОБА_6 із часткою
власності 1/1, відсутність
зареєстрованого права власності за
ОСОБА_5, суд вважає неправильним
обраний спосіб захисту порушеного
права, а позовні вимоги
необґрунтованими, у зв'язку із чим
відмовляє в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Дніпропетровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
протиправними дій, визнання
протиправним та скасування акту -
відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 16
травня 2014 року.

Суддя І.О.
Верба