Справа № 466/5544/13-а
Суддя: Білінська Г. Б.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/5544/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі головуючої судді
Білінської Г.Б.

при секретарі Галоян
К.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними дій
державного виконавця, скасування
постанови про закриття виконавчого
провадження,-

встановив:

19.07.2013року ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом, у якому просить визнати дії
Підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, та посадових осіб
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
щодо винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 25.06.2013р. №38283079, неправомірним;
постанову Підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області від 25.06.2013р. №38283079 скасувати;
визнати, що бездіяльністю,
некомпетентністю та винесенням
протиправної постанови про закінчення
виконавчого провадження від 25.06.2013р.
№38283079 Підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, а саме посадовими особами
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
щодо виконання виконавчого листа
№2-а-1166/2012р виданого 22.05.2013року
Шевченківським районним судом міста
Львова, було завдано шкоди(втрачена
вигода) в сумі 5532грн.00коп. та моральної
шкоди в сумі 5000грн., стягувачу ОСОБА_1;
стягнути з Підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, на користь ОСОБА_1, завдану
шкоду(втрачену вигоду) в сумі
5532грн.00коп. та моральну шкоду в сумі
5000грн., зобов'язати Підрозділ
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області подати у встановлений судом
строк звіт про виконання судового
рішення по даній справі.

Свої вимоги мотивує тим, що він,
пенсіонер, ліквідатор аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії,
інвалід війни другої групи ОСОБА_1,
зареєстрований у АДРЕСА_1, на даний час
проживає в АДРЕСА_2.

10 липня 2013року він отримав від
відповідача постанову про закінчення
виконавчого провадження від 25.06.2013р.
№38283079.

Постановою про закінчення виконавчого
провадження від 25.06.2013р. №38283079
встановлено, що боржник не може
виконати постанову суду за відсутності
бюджетного фінансування, у зв'язку з
чим відповідачем вжиття заходів
передбачених ст.89 закону України «Про
виконавче провадження» (Закон) буде
безпідставним. І згідно ч.3 ст.75 п.11.ч.1
ст.49 Закону відповідачем дане
виконавче провадження закінчено. З чим
він не згідний.

Винесення, відповідачем, оскаржуваної
постанови примусило його нервувати,
переживати та страждати з приводу
неналежного, протиправного виконання
відповідачем, а саме державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області ОСОБА_3 та ВО начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області ОСОБА_2 своїх
посадових обов'язків. Таким чином,
керуючись ст.23,1167 Цивільного кодексу
України, ст. 21 КАСУ, вважає що діями
посадових осіб відповідача ОСОБА_2
ОСОБА_3 йому було завдано моральної
шкоди на суму 5000,00 грн.

Позивача в судове засідання не
з'явився, на адресу суду надійшла заява
прослухання справу у його відсутності.

В судовому засіданні представники
відповідача позовні вимоги не визнав
та заперечив проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, з'ясувавши обставини
справи, ознайомившись з матеріалами
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
вимоги ч.3 ст. 75 Закону «У разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав». Державним виконавцем
вищенаведені вимоги ст. 75 Закону не
було виконано, що є порушенням Закону, і
як наслідок посилання на п.11 ч.1 ст. 49
Закону є неправомірним.

Відповідачем по справі, виконавче
провадження №38283079 було відкрито 07.06.2013
року, а закінчено 25.06.2013 року тобто
через 19 днів, відповідно до п.2 ст.30
Закону, виконання по даному
виконавчому листу має бути проведено
протягом двох місяців(60 днів), а тому в
порушення, державним виконавцем, вимог
вищевказаної статті Закону, на протязі
строку виконання, не було вжито всіх
заходів передбачених п.2 ст. 75 Закону до
боржника, який зобов'язаний вчинити дії
по перерахунку щорічної разової
допомоги до 05 травня відповідно до п.27
ст. 13 закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2011рік, та
виплаті по виконавчому листу №2а-1166/2011
року, як це зазначено в постанові суду,
який видав виконавчий лист.

Державним виконавцем не було
проведено, виклику боржника з приводу
виконання по виконавчому листу по
даному провадженню (п.3 п/п 11 ст. 11
Закону), державним виконавцем не було
повідомлено, з метою профілактичного
впливу на боржника, органи державної
влади про фактичне порушення боржником
Закону (п.3 п/п 17 ст. 11 Закону), державним
виконавцем не було проведено звернення
до суду щодо обмеження у праві виїзду
керівника відповідача за межі України
за ухилення боржника від виконання
зобов'язань покладених на нього
рішенням суду (п. З п/п. 18 ст. 11 Закону),
державним виконавцем не було проведено
зміни способу і порядку виконання
рішення суду ст.36 Закону(саме за
«відсутності бюджетного
фінансування») . В порушення ст. 89
Закону, державний виконавець, визнав
поважними причини не застосування до
боржника штрафних санкцій, саме
посилаючись на розрахунок «боржника»
та лист від 18.06.201 Закону №2605-вих-1664 І
про виділення грошових коштів в сумі
5532грн.. В порушення ст.83 Закону, ВО
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби ОСОБА_2, затвердив
оскаржувану постанову не перевіривши
її.

З 01.01.2013року набрав чинності Закон
України від 05.06.2012року №4901-6 «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», згідно ст. 7 цього
закону, виконання рішень суду про
зобов'язання вчинити певні дії і щодо
майна, боржником за якими є державний
орган, державне підприємство, юридична
особа, здійснюється в порядку,
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження», з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом. У разі якщо рішення суду,
зазначені в частині першій цієї статті,
не виконано протягом двох місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, крім
випадків, коли стягувач перешкоджає
провадженню виконавчих дій, державний
виконавець зобов'язаний звернутися до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання рішення.

Відповідачем в оскаржуваній постанові
встановлено, що органам місцевого
самоврядування, до яких відноситься
боржник, можуть надаватись законом
окремі повноваження органів
виконавчої влади. Держава фінансує
здійснення цих повноважень у повному
обсязі за рахунок коштів Державного
бюджету України, також це передбачено
ст.142 Конституції України, про що також
було зазначено державним виконавцем у
встановчій частині оскаржуваної
постанови. А це означає, що боржником
(органом місцевого самоврядування),
повинно було бути виплачено стягувану
грошові кошти за рішенням суду та
виконавчим листом №2а-1166/2011, а потім
вирішено питання щодо компенсації цих
витрат, про що відображено у тому числі
і у Бюджетному Кодексі України. Але, за
некомпетентності державного виконавця
ОСОБА_3 та його керівника ОСОБА_2, при
винесенні оскаржуваної постанови,
вищевказаного мною, враховано не було і
внаслідок чого прийнято протиправне
рішення, щодо закінчення виконавчого
провадження №38283079.

Невжиття державним виконавцем заходів
щодо виконання судового рішення, яке
винесено з метою захисту прав позивача,
порушує права позивача, гарантовані
йому Конвенцією про захист прав людини
і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

Між тим, згідно з ч. 1 ст. 11 Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено,своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином відповідачем в порушення
ст.1, 6, 11, 12, 27, 30, 36, 75, 89 закону України
«Про виконавче впровадження» не було
вжито всіх заходів спрямованих на
примусове виконання рішення суду, не
було проведено виконання, по
оскаржуваному провадженні, без участі
боржника, державний виконавець не
організував виконання провадження
№38283079, відповідно до повноважень,
наданих йому Законом.

Згідно частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язання діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно
статті 86 цього Кодексу, оцінює докази,
які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Таким чином відповідачем та його
посадовими особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в
порушення ст.1,6,11,12,30,36,75,89 закону
України «Про виконавче впровадження»,
не було вжито всіх заходів спрямованих
на примусове виконання рішення суду,
відповідно до повноважень, наданих їм
Законом.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 11, 99, 159, 160 ч. 3, 161 КАС
України, ст.ст. 17, 18, 21, п.6 ч.1 ст.26 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст. 21 Закону України «Про центральні
органи виконавчої влади», суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, та посадових осіб відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
щодо винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 25.06.2013р. №38283079.

Скасувати постанову Підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області від 25.06.2013р. №38283079.

Апеляційна скарга на постанову судді
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя Г. Б. Білінська