Справа № 2-а-3824/11/1527
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-3824/11/1527

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Шепітко Іван Григорович

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області на постанову Суворовського
районного суду м. Одеси від 27 квітня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області про
визнання протиправними дій
відповідача щодо не проведення
нарахування та виплати основної та
додаткової пенсії як особі, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

В обгрунтування позову зазначено, що
позивач як постраждалий від
Чорнобильської катастрофи першої
категорії та інвалід II групи, має право
на пенсію в розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком, та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі
75% від мінімальної пенсії за віком, що
передбачено ст.50 та ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
На підставі вказаного Закону йому
призначено державну пенсію та
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну його здоров'ю, розмір яких
повинен визначатися виходячи з
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлена законами, але відповідач
визначив розмір зазначених пенсій
позивачеві згідно з постановою
Кабінету Міністрів України від 03 січня
2002 року № 1 «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету»
(далі - Постанова КМУ № 1), виходячи з
базової величини для обчислення
конкретних державних пенсій та
додаткових пенсій за шкоду, заподіяну
особам, віднесеним до 1 категорії.
Позивач звернувся до Управління
пенсійного фонду Суворовського району
м. Одеси із заявою про перерахунок
пенсії, однак в проведенні перерахунку
пенсії йому було відмовлено, у зв'язку з
чим він вимушений звернутися до суду.

Постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 27 квітня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Зобов'язано Головне Управління
пенсійного фонду України в Одеській
області здійснити перерахунок та
призначити пенсію ОСОБА_1 відповідно до
ст.ст. 49, 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи
зі встановленого розміру мінімальної
пенсії за віком, забезпечивши
відповідні виплати з відрахуванням
раніше виплачених сум, починаючи з 21
лютого 2000 року.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, відповідач в
апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про відмову
у задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Судом першої інстанції справа була
розглянута в порядку скороченого
провадження, в зв'язку з чим, відповідно
до ч. 8 ст. 183-2 КАС України апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції розглядається апеляційним
судом в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є постраждалим від аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії,
що підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 від 24.03.2000 року, а також визнаний
інвалідом ІІ групи (посвідчення серії
НОМЕР_2) та має право на відповідні
пільги і перебуває на обліку в
Головному Управлінні пенсійного фонду
України в Одеській області.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з наявності у позивача права на
отримання основної та додаткової
пенсії, розмір якої відповідно до ст. 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачає виплату
щомісячної основної та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів частково
погодитися не може та зазначає
наступне.

Закон України від 5 листопада 1991 року №
1788-XII «Про пенсійне забезпечення»
визначає такі види державних пенсій:
трудові пенсії, за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника та за вислугу років
(стаття 2 цього Закону). При цьому
зазначений Закон дає особам право
вибору пенсії. Так згідно зі статтею 6
цього Закону особам, які мають
одночасно право на різні державні
пенсії, призначається одна пенсія за їх
вибором, за винятком пенсій інвалідам
внаслідок поранення, контузії чи
каліцтва, що їх вони дістали при
захисті Батьківщини або при виконанні
інших обов'язків військової служби, або
внаслідок захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті чи з виконанням
інтернаціонального обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу призначена та виплачується
основна пенсія відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби та
інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.

Військовослужбовці відносяться до
категорії осіб, які мають право на
пенсію за вислугу років згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та інших осіб».

Статтею 11 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та інших осіб»
встановлено, що умови, норми і порядок
пенсійного забезпечення
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, визначаються Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
і цим Законом.

Положення Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» спрямовані на захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та
розв'язання пов'язаних з нею проблем
медичного і соціального характеру, що
виникли внаслідок радіоактивного
забруднення території.

Пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
<…> (стаття 49 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»).

Статтею 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Додаткова пенсія, зокрема, за шкоду,
заподіяну здоров'ю внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
виплачується повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу
(стаття 53 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»).

Згідно з Положенням про головні
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженим постановою правління ПФУ
від 27 червня 2002 року № 11-2 (у редакції
постанови правління ПФУ від 25 лютого 2008
року № 5-5; зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 13 березня 2008 року за №
208/14899), та Порядком подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженим постановою
правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №
22-1 (зареєстровано у Міністерстві
юстиції України 27 грудня 2005 року за №
1566/11846), головні управління ПФУ в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі відповідно
до покладених на них завдань
здійснюють призначення (перерахунок)
пенсій військовослужбовцям, особам
рядового і начальницького складу та
іншим особам (крім військовослужбовців
строкової служби та членів їх сімей),
які мають право на пенсію згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та інших осіб».

Аналізуючи наведені норми права,
колегія суддів дійшла висновку, що
військовослужбовець, який є інвалідом
і інвалідність пов'язана з ліквідацією
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, має право на додаткову пенсію на
підставі Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», призначення (перерахунок)
якої здійснюють головні управління ПФУ
в Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі.

У справі, яка розглядається, судом
першої інстанції встановлено, що
позивач є військовослужбовцем, має
статус учасника ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії та є інвалідом ІІ групи,
перебуває на обліку в Головному
Управлінні пенсійного фонду України в
Одеській області та отримує державну
пенсію (за вислугу років) відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та інших осіб», а
тому має право на одержання додаткової
пенсії згідно зі статтею 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
при цьому обов'язок щодо її призначення
(перерахунку) та виплати покладений на
ГУ ПФУ.

Виходячи з зазначеного, призначення
основної пенсії за Законом України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» вказує на те, що на
позивача не розповсюджуються дії
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати йому
основної пенсії.

Відтак, вимоги позивача, пов'язані з
призначенням та проведенням позивачу
виплати основної пенсії у
відповідність до вимог Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», є
безпідставними та задоволенню не
підлягають. Зокрема, відповідно до ст. 7
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором. Оскільки в матеріалах справи
відсутня заява позивача до відповідача
про переведення його на державну
пенсію як особі, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
то вимога ОСОБА_1 про перерахунок
основної пенсії як постраждалому
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС
не підлягає задоволенню.

Разом з цим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що проведення
розрахунку та виплата додаткової
пенсії позивачу, виходячи з розміру,
встановленого постановами Кабінету
Міністрів України № 1 від 03 січня 2002
року є протиправною, тому, що звужує
передбачені законом права позивача.

Відповідно до статті 49 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Стаття 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачає, що особам,
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
відповідних розмірах, зокрема
інвалідам 2 групи - 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Виплата
зазначеної пенсії відповідно до статті
53 даного Закону здійснюється повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи
іншого доходу.

Згідно частини третьої статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
обчислення і призначення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
із заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Вихідним критерієм обрахунку
додаткової пенсії виступає мінімальна
пенсія за віком. Мінімальний розмір
пенсії за віком, згідно статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Будь-яких інших
нормативно-правових актів, які б
визначали механізм вирахування
мінімальної пенсії за віком або
встановлювали її розмір, немає.

За таких обставин положення частини
третьої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першою цієї
статті тільки стосовно визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Відповідно до частини сьомої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі відсутності закону, що
регулює відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону).

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
дійшла висновку, що при розрахунку
додаткової пенсії, застосуванню
підлягає розмір прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
встановлений в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Таким чином, Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлені чіткі розміри додаткової
пенсії, і її здійснення в розмірі,
меншому ніж це передбачено (на підставі
постанови Кабінету Міністрів України),
є порушенням прав позивача з огляду на
загальний принцип пріоритетності
законів порівняно з підзаконними
нормативними актами.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про право
позивача на отримання додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю
відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Крім того, положення ст. 50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
згідно з якими позивач має право на
отримання додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, не містять обмежень
щодо строку, протягом якого пенсіонер
має право на їх виплату.

Отже, законом не встановлюється а ні
строковість, а ні обмеження у часі цих
видів виплат. З самого визначення
поняття пенсії випливає, що ці виплати
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу. Цей вид виплат не є
строковим, а тому не може бути
призначений на якийсь строк. В цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін, або
строк, на який призначається пенсія не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії.

Враховуючи викладене, виплату пенсії
позивачу не може бути обмежено
будь-яким кінцевим терміном або
строком, оскільки це б обмежувало право
позивача на отримання щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка повинна виплачуватись
постійно, один раз на місяць протягом
невизначеного часу та без встановлення
будь-якого терміну або строку виплати
пенсії.

Разом з тим, судом першої інстанції
встановлено, що позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом 30 березня 2011
року, та оскаржує дії відповідача
починаючи з 21 лютого 2000 року.

Як на час подання цього позову, так і на
момент прийняття судом першої
інстанції оскаржуваного рішення,
відповідно до частини першої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті визначено,
що для звернення за захистом прав,
свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Позивач про порушення свого права знав
при виплаті йому відповідачем
щомісячної пенсії, і відповідно,
звернення позивача до відповідача із
заявою з питання проведення
перерахунку додаткової пенсії за
минулий час не є передбаченою законом
можливістю досудового порядку
вирішення спору в розумінні частини
четвертої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З урахуванням строків звернення до
суду з позовом, передбачених статтями
99, 100 Кодексу адміністративного
судочинства України та вимогою
відповідача щодо застосування цих
строків, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про необхідність
залишення без розгляду позовних вимог
за період з 21 лютого 2000 року по 29
вересня 2010 року, тобто в межах
шестимісячного строку звернення до
суду.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що з 23 липня 2011
року відповідач діяв відповідно до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та постанови КМУ від
6 липня 2011 року № 745 «Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», оскільки
Постанова КМУ від 6 липня 2011 року № 745
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету» прийнята
відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік».

Таким чином, порушені права позивача
щодо розміру додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, мають бути
відновлені з 30 вересня 2010 року по 23
липня 2011 року.

Враховуючи зазначене судова колегія
вважає, що суд першої інстанції не
правильно встановив обставини справи,
та допустив порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
спростовують правильність висновків
суду.

За таких обставин, апеляційна скарга
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 183-2, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеській області - задовольнити
частково.

Постанову Суворовського районного
суду м. Одеси від 27 квітня 2011 року -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
проведення нарахування та виплати
основної та додаткової пенсії як особі,
що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи за період з
21 лютого 2000 року по 29 вересня 2010 року -
залишити без розгляду.

В іншій частині - прийняти нову
постанову суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Зобов'язання Головне управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок
аварії на Чорнобильській АЕС, що
передбачена ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі
75% мінімальної пенсії за віком виходячи
з розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 30 вересня 2010
року по 23 липня 2011 року з урахуванням
здійснених виплат.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає згідно ч. 10 ст.
183-2 КАС України.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов