Справа № 815/1374/14
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1374/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.

при секретарі - Гаврилюк І.С.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1 (згідно ордеру та витягу з
договору);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Іванівського
районного суду Одеської області про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_2 до
виконуючого обов'язки голови
Іванівського районного суду Одеської
області Погорєлова Ігоря Вікторовича
про зобов'язання відповідача видати
ОСОБА_2 довідку про те, що він дійсно не
був ознайомлений з Указом Президента
України про звільнення з посади та
наказом про відрахування зі штату суду,
з ним не провадився розрахунок, не
видавалась трудова книжка і копія
наказу про звільнення, не поверталось
особисте майно та речі, в тому числі
мантія і нагрудний знак судді, тощо.

Ухвалою суду від 26.02.2014 року судом
відкрито провадження в
адміністративній справі за вказаним
адміністративним позовом та
призначено справу до судового
розгляду.

Під час розгляду справи, позивачем до
початку розгляду справи по суті, надано
до суду уточнений адміністративний
позов (а.с.142-146), в якому у якості
відповідача зазначено Іванівський
районний суд Одеської області та
позовні вимоги викладено у наступній
редакції: «Зобов'язати Іванівський
районний суд Одеської області видати
ОСОБА_2 довідку про його роботу, а саме
про те, що він дійсно не був
ознайомлений з Указом Президента
України від 22.06.2011 року №700/2011 про
звільнення з посади судді Іванівського
районного суду Одеської області і
наказом про відрахування зі штату суду,
з ним не провадився розрахунок, не
видавалась трудова книжка і копія
наказу про звільнення, не поверталось
особисте майно та речі, в тому числі,
мантія і нагрудний знак судді».

Позивач мотивує свої позовні вимоги
згідно уточненого адміністративного
позову тим, що відповідач, всупереч
вимогам ч.2 ст.19 Конституції України,
ст.49 КЗпП України відмовляється видати
позивачеві довідку про його роботу на
посаді судді Іванівського районного
суду Одеської області.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні
вимоги ОСОБА_2 у своєму позові зазначає,
що на посаду судді Іванівського
районного суду Одеської області
позивач призначений Указом Президента
України за №640/2006 від 25.07.2006 року, та на
посаду заступника Голови цього суду -
Указом Президента України від 18.05.2007
року за №423/2007, і з 26.10.2009 року позивач
приступив до виконання обов'язків
Голови суду згідно ч.2 ст.24 Закону
України «Про судоустрій України», про
що видано наказ за №69-ос по
Іванівському районному суду Одеської
області.

Водночас, як вказує позивач, 31.01.2011 року
Вищою кваліфікаційною комісією суддів
України оголошено про підготовку
матеріалів щодо обрання позивача на
посаду судді безстроково, та 14.06.2011
року, під час перебування позивача на
стаціонарному лікуванні, Вища рада юс
тиції (без вручення запрошення та без
оголошення заперечень) прийняла
рішення про звіль нення позивача з
посади судді, нібито, за порушення
присяги, за відмову визнати вину у
кримі нальних справах,
сфальсифікованих із штучним
створенням доказів обвинувачення.

Разом з цим, позивач посилається на те,
що 22.06.2011 року, маючі відомості про
тимчасову непрацездатність позивача,
Президентом України видано Указ за
№700/2011 про звільнення позивача за
порушення присяги судді, про що він
дізнав ся в лікарні з інформації в ЗМІ.

При цьому, позивач зважає на те, що він
не був ознайомлений з Указом про
звільнення та наказом про відрахування
зі штату суду, з ним не провадився
розрахунок, до вказаного часу йому не
видана трудова книжка, він не
запрошувався для передачі справ до
канцелярії суду, та на роботі
залишаються його особисті речі, мантія
та нагрудний знак судді.

Також, як зазначено у позовній заяві, з
12.06.2011 року Іванівський районний суд
Одеської області та ТУ ДСА Одеської
області неодноразово повідомлялися
позивачем про його тимчасову
непрацездатність, та 26.07.2011, через
канцелярію Іванівського районного
суду позивачем був поданий листок не
працездатності серії АВК №138853 із
супроводжувальним листом, та
повідомлення про пе ребування на
лікуванні до повного видужування.

Крім того, як вказує позивач, з архівних
відомостей ТУ ДСА України Одеської
області вбачається, що останнього разу
він отримав грошові виплати як суддя,
заступник Голови Іванівського
районного суду Одеської області у
лютому 2012 року.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.47-49
КЗпП України, Інструкцією про порядок
ведення трудових книжок працівників,
08.01.2014 року, як зазначає позивач, він
звернувся до виконуючого обов'язки
голови Іванівського районного суду
Одеської області Погорєлова І.В. із
вимогою про видачу позивачу довідки
про його роботу, а саме про те, що
позивач дійсно не був ознайомлений з
Указом Президента України про
звільнення з посади та наказом про
відрахування зі штату суду, з ним не
провадився розрахунок, не видавалась
трудова книж ка і копія наказу про
звільнення, не поверталося особисте
майно та речі, в тому числі мантія і
нагрудний знак судді, тощо.

Позивач посилається на те, що потреба в
отриманні вказаної довідки пов'язана
із процедурою поновлення на роботі в
порядку, передбаченому Законом України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадяни нові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», у зв'язку із
закінченням кримінального
переслідування з реабілітуючих
підстав.

Однак, як зазначено у позові, в
порушення ст.49 КЗпП України та ст.43
Конституції України, відповідач
відмовив позивачу у видачі довідки, про
що 28.01.2014 року ним отримано лист від
15.01.2014 року за вих.№74/14. При цьому, як
зазначає позивач його повторна вимога
від 12.02.2014 року також залишена
відповідачем без задоволення.

Позивач вважає, що відмова у видачі
довідки законодавчо не обґрунтована,
не враховані усі обставини, що мають
значення для вчинення відповідних дій,
зокрема, пропонуючи позивачу в 2014 році
з'явитися за трудовою книжкою (із
записом про звільнення у 2011 році),
відповідач порушив п.4.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, згідно з яким власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
ви дати працівнику його трудову книжку
в день звільнення з внесеним до неї
записом про звіль нення. При затримці
видачі трудової книжки з вини власника
або уповноваженого ним органу
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки. Про новий день звіль нення
видається наказ і вноситься запис до
трудової книжки працівника, а раніше
внесе ний запис про день звільнення
визнається недійсним у порядку,
встановленому пунктом 2.10 цієї
Інструкції. Якщо працівник відсутній
на роботі в день звільнення, то власник
або уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки (п.4.2 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівни ків).

Таким чином, як вказує позивач, про
необхідність отримання ним трудової
книжки та розрахунку в зв'язку із зві
льненням, відповідач мав повідомити
його 05.07.2011 року, проте, 05.07.2011, позивач
про звільнення не повідомлявся. Також,
позивач зазначає, що архівними
відомостями ТУ ДСА України Одеської
області про нарахування та виплату
заробітку судді, заступнику
Іванівського районного суду Одеської
області ОСОБА_2, підтвер джується, що з
позивачем не провадився розрахунок при
звільненні 05.07.2011 року; книгою наказів
голови суду за особовим складом
підтверджується, що про новий день
звільнення судді ОСОБА_2 наказ не
видавався; а також, запис до трудової
книжки працівника не вносився,
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу сплачено не було.

Тобто, як зазначено у позові, будь-яких
причин для відмови позивачу у видачі
довідки з наведених фактів, не іс нує, а
отже, позивач вважає, що відповідач
діяв упереджено, недобросовісно, з
порушенням принципу рівності перед
законом, дискримінаційно, без
дотриманням необхідного балансу між
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів позивача і цілями,
на досягнен ня яких спрямована ця дія,
несвоєчасно, тобто з порушенням
розумного строку.

За наведених обставин позивач просив
суд задовольнити його позов.

Відповідач надав до суду письмові
заперечення на уточнений
адміністративний позов (а.с.169-177), в яких
зазначив про безпідставність позовних
вимог та просив суд відмовити у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2 повністю, посилаючись на
наступне.

Як вказує відповідач, 10 січня 2014 року на
адресу Іванівського районного суду
Одеської області надійшла заява ОСОБА_2
про видачу на руки довідки, про те, що
він, призначений на посаду судді
Іванівського районного суду одеської
області Указом Президента України №
640/2006 від 25.07.2006 року, не був
ознайомлений з Указом Президента
України про його звільнення з посади та
наказом про відрахування зі штату
Іванівського районного суду Одеської
області, з ним не проводився
розрахунок, не видавалась трудова
книжка і копія наказу про звільнення,
не поверталось особисте майно та речі,
в тому числі бібліотека юридичної
літератури, меблі, комп'ютерна техніка,
телефони, телефакси, телевізор,
кондиціонери, мікрохвильова піч,
холодильник, мантія та нагрудний знак
судді, тощо, а також не
відшкодовувались витрати на
реконструкцію кабінету № 205 на II
поверсі будівлі Іванівського
районного суду Одеської області за
адресою: Одеська область, Іванівський
район, смт. Іванівка, вул. Леніна,81-а із
його розширенням за рахунок прибудови
зали судових засідань та приміщень
секретаря і помічника судді.

При цьому, посилаючись на положення
ст.49 КЗпП України (на яку посилається
позивач), відповідач зазначає, що
вказаною нормою чітко визначено якого
змісту довідку зобов'язаний видати
власник або уповноважений ним орган і
відповідно цією нормою не передбачено
видачу довідок такого характеру та
змісту, як просить позивач. Тому, як
зазначає відповідач, розглянувши заяву
позивача, керівником установи, була
надана письмова відповідь довільної
форми із зазначенням того факту, що на
адресу ОСОБА_2 неодноразово
направлялися листи про надходження
Указу Президента України «Про
звільнення судді» за № 700/2011 від 22.06.2011
року та внесенням запису про
звільнення до трудової книги з
проханням з'явитися до Іванівського
районного суду Одеської області для
отримання трудової книги. При цьому,
зазначені листи з повідомленням
поверталися до Іванівського районного
суду Одеської області з відміткою про
неможливість вручення повідомлення у
зв'язку з закінченням терміну
зберігання. Зважаючи на викладене,
трудову книгу та копію наказу про
звільнення ОСОБА_2 не отримав і не був
ознайомлений в приміщенні
Іванівського районного суду із наказом
про відрахування зі штату Іванівського
районного суду Одеської області.
Додатково в листі повідомлено, що
трудова книга позивача знаходиться в
Іванівському районному суді Одеської
області і він може її отримати та
ознайомитись із наказом про
відрахування зі штату суду. Також, щодо
проведення розрахунку та
відшкодування витрат на реконструкцію
кабінету № 205 на ІІ-ому поверсі будівлі
Іванівського районного суду Одеської
області позивачу зазначено, що
Іванівський районний суд Одеської
області не може вирішити дане питання,
оскільки це не відноситься до його
компетенції.

Стосовно особистого майна, позивачу
повідомлено, що воно знаходиться в
Іванівському районному суді та
роз'яснено, що він може отримати його у
будь-який робочий час. Зазначена
обставина, як стверджує відповідач,
підтверджується листом від 15.01.2014 року
за вих. № 74/14, який позивачем був
отриманий 28.01.2014 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення листа.

Разом з цим, як зазначає відповідач, 17
лютого 2014 року на адресу суду надійшла
повторна заява ОСОБА_2 про видачу даної
довідки, та керівником повторно надано
ОСОБА_2 лист - відповідь із зазначенням
вказаних обставин та повторно було
підтверджено той факт, що він, ОСОБА_2,
не був ознайомлений з Указом
Президента України по звільнення з
посади та наказом про відрахування зі
штату Іванівського районного суду
Одеської області, що йому не видавалась
трудова книжка та копія наказу про
звільнення, не поверталось майно та
речі з підстав, наведених у листі.
Зазначене, як вказується у
запереченнях, підтверджується копією
листа від 19.02.2014 року за вих. № 510/14.

Отже, на підставі викладеного
відповідач вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_2 не підлягають задоволенню,
оскільки вони є безпідставними та
необґрунтованими, враховуючи те, що
форма довідки, яку просить видати
позивач законодавством не передбачена,
а фактично на подані заяви позивачу
надавались відповіді із зазначенням
тих обставин, про які просив позивач, у
формі листа, а не довідки.

Крім того, відповідач посилається на
те, що підтвердженням тих, фактів які
викладені у запереченні, є листи на
адресу ОСОБА_2 від 14.07.2011 року вих. № 3252/11
та від 08.08.2011 року вих. № 3923/11, в яких
повідомляється про наявність Указу
Президента України № 700/2011 щодо
звільнення ОСОБА_2 з посади судді та
проінформовано про необхідність
з'явитись до суду для отримання
трудової книги, та які були повернуті
до суду за закінченням терміну, про що
працівниками суду були складені
відповідні акти. Пізніше, як вказує
відповідач, ОСОБА_2 було направлено
листа, знову ж таки, із зазначенням про
наявність Указу Президента України №
700/2011 від 22.06.2011 року «Про звільнення
судді та про те, що його звільнено з
посади судді та відраховано зі штату
працівників суду та зазначено про
вивільнення кабінетів від особистих
речей, оскільки ці кабінети є
службовими та зберігання в них
особистих речей колишніх працівників є
неможливим, оскільки перешкоджає
вільному користуванню службовими
кабінетами. Даний лист ОСОБА_2 отримав
13.04.2012 року.

Отже, відповідач посилається на те, що з
13 квітня 2012 року ОСОБА_2 знав про
наявність Указу Президента України про
його звільнення, знав про наявність
наказу про відрахування його зі штату,
та був повідомлений про необхідність
забрати свої особисті речі, однак,
протягом всього часу до 10 січня 2014 року
ОСОБА_2 до Іванівського районного суду
Одеської області для ознайомлення з
вищезазначеними Указом та наказом, за
отриманням трудової книги та
поверненням особистих речей не
звертався і не звертається, а просить
лише підтвердити факт його не
ознайомлення із Указом та наказом, не
видачі трудової книги та особистих
речей, що судом фактично і зроблено.

Крім того, на думку відповідача,
звернення до суду з даним позовом є
передчасним, оскільки позивач не
дочекався відповіді суду на повторну
заяву, а зазначає в позові від 21.02.2014
року, що його повторна заява від 12.02.2014
року залишена без відповіді, що є
необґрунтованим, оскільки другу заяву
судом отримано 17 лютого 2014 року, а
відповідь надано вже 19 лютого 2014 року,
та направлено поштовим зв'язком, а не
видано нарочно, оскільки особисто до
суду ОСОБА_2 жодного разу не з'являвся
для отримання довідки на руки.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги, заявлені в
уточненому адміністративному позові,
підтримала у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
уточненому адміністративному позові,
на надані пояснення представника
позивача та на надані до суду докази.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, судом повідомлявся про час,
місце та дату судового засідання
належним чином; разом з цим, з боку
відповідача у запереченнях на
адміністративний позов від 22.04.2014 року
було заявлено клопотання про розгляд
справи за відсутності відповідача на
підставі поданих ним доказів.

Таким чином, відповідно до положень ч.4
ст.128 КАС України справа слухалась за
відсутності відповідача, за наявними в
справі запереченнями відповідача та
наявними письмовими доказами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
ознайомившись з запереченнями
відповідача, дослідивши обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та перевіривши їх
доказами, суд встановив наступні факти
та обставини.

Так, судом встановлено, що Указом
Президента України за №640/2006 від 25.07.2006
року «Про призначення суддів», ОСОБА_2
призначено на посаду судді
Іванівського районного суду Одеської
області строком на п'ять років (а.с.8).
Разом з цим, як вбачається з матеріалів
справи, згідно наказу по Іванівському
районному суду Одеської області від
26.10.2009 року за №69-ос позивач згідно ч.2
ст.24 Закону України «Про судоустрій
України» приступив до виконання
обов'язків Голови Іванівського
районного суду Одеської області
(а.с.9-10).

Також, судом встановлено, що Указом
Президента України за № 700/2011 від 22.06.2011
року «Про звільнення судді», ОСОБА_2
звільнено з посади судді Іванівського
районного суду Одеської області у
зв'язку з порушенням присяги судді»
(а.с.57,112).

Як вбачається з матеріалів справи,
05.07.2011 року територіальним управлінням
Державної судової адміністрації в
Одеській області на адресу в.о. голови
Іванівського районного суду Одеської
області Погорєлова І.В. направлено
копію Указу Президента України за №
700/2011 від 22.06.2011 року «Про звільнення
судді» із зазначенням про вжиття
заходів щодо організаційного
забезпечення виконання згаданого
Указу в частині звільнення з посади
судді Іванівського районного суду
Одеської області ОСОБА_2 та направлення
копії наказу про звільнення судді у
місячний термін до відділу
планово-фінансової діяльності,
бухгалтерського обліку та звітності
територіального управління Державної
судової адміністрації в Одеській
області для здійснення відповідних
розрахунків та до відділу кадрової,
претензійно-позовної роботи та
організації роботи служби судових
розпорядників для інформування
Державної судової адміністрації
України (а.с.111-112).

Відповідно до Указу Президента України
за № 700/2011 від 22.06.2011 року, наказом в.о.
голови Іванівського районного суду
Одеської області від 05.07.2011 року
№5-ос(ск) «Про відрахування зі штату
Іванівського районного суду Одеської
області ОСОБА_2» (а.с.75,113,131), ОСОБА_2,
звільненого у зв'язку з порушенням
присяги судді, відраховано зі штату
Іванівського районного суду Одеської
області з 05.07.2011 року. Також, у вказаному
наказі зазначено, що копію цього наказу
надіслати до відділу
планово-фінансової діяльності,
бухгалтерського обліку та звітності
територіального управління Державної
судової адміністрації в Одеській
області для здійснення відповідних
розрахунків та до відділу кадрової,
претензійно-позовної роботи та
організації роботи служби судових
розпорядників для інформування
Державної судової адміністрації
України.

При цьому, у своїх запереченнях,
відповідач посилався на те, що на
адресу позивача були надіслані
повідомлення про звільнення ОСОБА_2 із
посади судді та відрахування зі штату
суду, на підтвердження чого ним були
надані до суду відповідні докази.

Так, як вбачається із наданих позивачем
засвідчених копій документів, що
містяться в матеріалах справи (а.с.114-119),
14.07.2011 року за №3252/11 та 08.08.2011 року за
№3923/11 ОСОБА_2 було направлено листи за
адресою: АДРЕСА_1, за підписом в.о.
голови Іванівського районного суду
Одеської області Погорєлова І.В., в яких
зазначалось, що відповідно до Указу
Президента України за № 700/2011 від 22.06.2011
року щодо звільнення позивача із
посади судді Іванівського районного
суду Одеської області у зв'язку із
порушенням присяги, Іванівський
районний суд інформує про те, що
позивачу необхідно з'явитись до
Іванівського районного суду Одеської
області у будь-який робочий день з
понеділка по п'ятницю з 8.30 до 17.30 год.
для отримання трудової книжки. Однак,
вказані листи повернуті на адресу
відправника із зазначенням на
конвертах причин неможливості
вручення адресату через «закінчення
терміну зберігання» із відповідними
датами 03.08.2011 року та 26.08.2011 року.

Разом з цим, з боку відповідача до суду
надано засвідчену копію листа
Іванівського районного суду Одеської
області від 02.09.2011 року №4733/11,
направленого на адресу ТУ ДСА в
Одеській області, в якому, зокрема
зазначається, що у зв'язку із
надходженням Указу Президента України
за № 700/2011 від 22.06.2011 року та внесенням
запису про звільнення до трудової
книги на адресу ОСОБА_2 двічі
надсилалися листи з проханням
з'явитись до Іванівського районного
суду Одеської області для отримання
трудової книги, які повернуті до суду
із поштовими відмітками «про витікання
терміну зберігання», і відповідно, у
зв'язку із поверненням останнього
листа 01.09.2011 року працівниками суду
складено акт про повернення листів з
витіканням терміну. Також, у вказаному
листі зазначено, що на даний час
трудова книжка ОСОБА_2 знаходиться в
Іванівському районному суді Одеської
області (а.с.120-121).

Також, з боку відповідача до суду
надано копію листа Іванівського
районного суду Одеської області від
04.04.2012 року №1431/12-вих, направленого на
адресу ОСОБА_2, в якому позивачу
повідомлено, що Указом Президента
України за № 700/2011 від 22.06.2011 року, його
звільнено з посади судді Іванівського
районного суду Одеської області у
зв'язку із порушенням присяги, а також
відраховано зі штату працівників суду,
але станом на 04.04.2012 року в службових
кабінетах, де працював позивач
знаходяться його особисті речі, за
якими досі ніхто не звертався. У зв'язку
із цим, в листі зазначено прохання
позивачу вивільнити кабінети від
особистих речей у зв'язку з тим, що
приміщення Іванівського районного
суду Одеської області є службовим,
являється державною власністю і
зберігання особистих речей колишніх
працівників є неможливим, оскільки
перешкоджає вільному користуванню
службовими кабінетами (а.с.122). Копія
вказаного листа отримана за
довіреністю ОСОБА_1 13.04.2012 року, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення,
засвідчена копія якого наявна в
матеріалах справи (а.с.123).

При цьому, судом не приймається до
уваги посилання представника позивача
на те, що вказаною датою нею міг бути
отриманий зовсім інший документ від
відповідача, оскільки доказів на
підтвердження вказаних припущень з
боку представника позивача до суду
надано не було.

При цьому, як встановлено судом,
позивач у своєму позові зазначає про
те, що він не був ознайомлений з Указом
про звільнення та наказом про
відрахування зі штату суду, з ним не
провадився розрахунок, до вказаного
часу йому не видана трудова книжка, він
не запрошувався для передачі справ до
канцелярії суду, та на роботі
залишаються його особисті речі, мантія
та нагрудний знак судді.

Зважаючи на викладене, як вбачається з
матеріалів справи, позивач звернувся
до в.о. голови Іванівського районного
суду Одеської області Погорєлова І.В.
із заявою від 08.01.2014 року, в якій із
посиланням на ст.47-49,116 КЗпП України,
Інструкцію про порядок ведення
трудових книжок працівників, п.3 ст.24,
ст.47,48,140,144 Закону України «Про
судоустрій України» просив видати
довідку про те, що він, ОСОБА_2,
призначений на посаду судді
Іванівського районного суду Одеської
області Указом Президента України №
640/2006 від 25.07.2006 року, не був
ознайомлений з Указом Президента
України про його звільнення з посади та
наказом про відрахування зі штату
Іванівського районного суду Одеської
області, з ним не проводився
розрахунок, не видавалась трудова
книжка і копія наказу про звільнення,
не поверталось особисте майно та речі,
в тому числі, бібліотека юридичної
літератури, меблі, комп'ютерна техніка,
телефони, телефакси, телевізор,
кондиціонери, мікрохвильова піч,
холодильник, мантія та нагрудний знак
судді, тощо, а також, не
відшкодовувались витрати на
реконструкцію кабінету № 205 на II
поверсі будівлі Іванівського
районного суду Одеської області за
адресою: Одеська область, Іванівський
район, смт. Іванівка, вул. Леніна,81-а із
його розширенням за рахунок прибудови
зали судових засідань та приміщень
секретаря і помічника судді. Також у
своїй заяві позивач просив видати
вказану довідку на руки (а.с.124). Вказана
заява зареєстрована в Іванівському
районному суді Одеської області 10.01.2014
року за вх.№71/14.

Судом встановлено, що за підписом в.о.
голови Іванівського районного суду
Одеської області Погорєлова І.В. на
адресу позивача, за розглядом заяви про
надання довідки, відповідно до якої
ОСОБА_2 не був ознайомлений з Указом
Президента України про його звільнення
з посади та з наказом про відрахування
зі штату Іванівського районного суду,
надано відповідь від 15.01.2014 року за №74/14
(а.с.125), в якій повідомляється наступне:
«…На Вашу адресу судом неодноразово
направлялися листи з повідомленням про
надходження Указу Президента України
«Про звільнення судді» за № 700/2011 від
22.06.2011 року та внесенням запису про
звільнення до трудової книги з
проханням з'явитися до Іванівського
районного суду Одеської області для
отримання трудової книги. При цьому,
зазначені листи з повідомленням
поверталися до Іванівського районного
суду Одеської області з відміткою про
неможливість вручення повідомлення у
зв'язку з закінченням терміну
зберігання. Тому, трудову книгу та
копію наказу про звільнення Ви не
отримали і не були ознайомлені в
приміщенні Іванівського районного
суду із наказом про відрахування зі
штату Іванівського районного суду
Одеської області. Додатково
повідомляємо, що Ваша трудова книга
знаходиться в Іванівському районному
суді Одеської області і Ви можете її
отримати та ознайомитись із наказом
про відрахування зі штату суду. Щодо
проведення розрахунку та
відшкодування витрат на реконструкцію
кабінету № 205 на ІІ-ому поверсі будівлі
Іванівського районного суду Одеської
області повідомляємо, що Іванівський
районний суд Одеської області не може
вирішити дане питання, оскільки це не
відноситься до його компетенції.
Стосовно особистого майна, воно
знаходиться в Іванівському районному
суді та Ви можете отримати його у
будь-який робочий день на протязі
робочого часу».

Як вбачається з копії рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, вказана відповідь
отримана позивачем 28.01.2014 року (а.с.126),
про що також зазначається самим
позивачем у позовній заяві.

При цьому, з пояснень представника
позивача, судом встановлено, що не
погоджуючись із тим, що відповідачем
надано на заву позивача не довідку, а
відповідь, ОСОБА_2 повторно звернувся
до в.о. голови Іванівського районного
суду Одеської області Погорєлова І.В.
із ідентичною заявою від 12.02.2012 року
щодо видачі довідки із зазначенням тих
самих даних, що й у заяві від 08.01.2014 року
(а.с.128). Вказана заява отримана
Іванівським районним судом Одеської
області 17.02.2014 року за вх.№848/14.

З матеріалів справи вбачається, що
19.02.2014 року за №510/14 з боку в.о. голови
Іванівського районного суду Одеської
області надано відповідь на адресу
ОСОБА_2, в якій, окрім тих же самих даних,
зазначених у аналогічній відповіді від
15.01.2014 року за №74/14 (а.с.125), додатково
зазначено, що позивач не був
ознайомлений з Указом Президента
України про звільнення з посади та
наказом про відрахування зі штату
Іванівського районного суду Одеської
області, йому не видавалась трудова
книжка та копія наказу про звільнення,
не поверталось майно та речі з підстав,
наведених у цьому листі (а.с.127).

Як зазначено представником позивача у
судових засіданнях, підставою для
звернення позивача до суду слугувало
те, що відповідачем в порушення ст.49
КЗпП України не було надано позивачу
саме довідку на його заяви від 08.01.2014
року та від 12.02.2014 року із зазначенням
даних, які позивач просив відобразити
у такій довідці.

Вирішуючи питання щодо правомірності
дій відповідача при розгляді заяв
позивача про видачу довідки та
наявності підстав для видачі
відповідачем довідки із зазначенням
даних, які позивач просив відобразити
у такій довідці, суд виходить з
наступного.

Як зазначено позивачем у позовній
заяві та підтверджено представником
позивача під час розгляду справи,
позивач просив відповідача видати йому
довідку про його роботу на посаді судді
Іванівського районного суду Одеської
області із зазначенням даних, що
перелічені у заявах позивача, з
посиланням на ст.49 КЗпП України.

Як вже встановлено судом, позивач
працював на посаді судді Іванівського
районного суду Одеської області.

Так, Законом України «Про судоустрій
України» визначаються правові засади
організації судової влади та
здійснення правосуддя в Україні з
метою захисту прав, свобод та законних
інтересів людини і громадянина, прав та
законних інтересів юридичних осіб,
інтересів держави на засадах
верховенства права, визначається
система судів загальної юрисдикції,
статус професійного судді, народного
засідателя, присяжного, система та
порядок здійснення суддівського
самоврядування і встановлюється
система і загальний порядок
забезпечення діяльності судів та
регулюються інші питання судоустрою і
статусу суддів.

При цьому, вказаним Законом окремо не
визначено підстав, умов, тощо щодо
видачі судді довідки про роботу та
заробітну плату.

Відповідно, питання щодо видачі таких
довідок врегульовано загальними
нормами трудового законодавства, а
саме, статтею 49 КЗпП України, якою
передбачено, що власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
видати працівникові на його вимогу
довідку про його роботу на даному
підприємстві, в установі, організації
із зазначенням спеціальності,
кваліфікації, посади, часу роботи і
розміру заробітної плати.

Вказана стаття стосується довідки, яка
містить обмежене коло відомостей (про
роботу із зазначенням спеціальності,
кваліфікації, посади; про час роботи і
розмір заробітної плати). Отже,
зазначений перелік є обов'язковим та
вичерпним для надання таких довідок,
тобто ст. 49 КЗпП України не передбачає
видачі довідок, які містять інші
відомості, ніж, зазначення
спеціальності, кваліфікації, посади,
часу роботи і розміру заробітної плати
працівника, якому видається така
довідка.

В свою чергу, слід також зазначити, що
іншої статті, якою б регулювався
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу щодо видачі працівнику
довідок із зазначенням даних іншого
характеру, ніж, визначено у ст.49 КЗпП
України, Кодекс законів про працю не
містить.

Водночас, слід зазначити, що вказана
норма ст.49 КЗпП України не містить
строку видачі довідки, тому, на думку
суду до вказаних правовідносин,
повинен застосовуватись строк,
передбачений Законом України «Про
звернення громадян», а саме, ст.20, якою
визначено, що звернення розглядаються
і вирішуються у термін не більше
одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від
дня їх отримання. Якщо в місячний
термін вирішити порушені у зверненні
питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про
що повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати
сорока п'яти днів. На обґрунтовану
письмову вимогу громадянина термін
розгляду може бути скорочено від
встановленого цією статтею терміну.
Звернення громадян, які мають
встановлені законодавством пільги,
розглядаються у першочерговому
порядку.

Як вже встановлено судом, позивач двічі
звернувся до відповідача із заявами
від 08.01.2014 року та від 12.02.2014 року в
порядку ст. 49 КЗпП України, в яких
просив видати довідку про роботу та
відобразити у ній те, що він не був
ознайомлений з Указом Президента
України про його звільнення з посади та
наказом про відрахування зі штату
Іванівського районного суду Одеської
області, з ним не проводився
розрахунок, не видавалась трудова
книжка і копія наказу про звільнення,
не поверталось особисте майно та речі,
в тому числі, бібліотека юридичної
літератури, меблі, комп'ютерна техніка,
телефони, телефакси, телевізор,
кондиціонери, мікрохвильова піч,
холодильник, мантія та нагрудний знак
судді, тощо, а також, не
відшкодовувались витрати на
реконструкцію кабінету № 205 на II
поверсі будівлі Іванівського
районного суду Одеської області за
адресою: Одеська область, Іванівський
район, смт. Іванівка, вул. Леніна,81-а із
його розширенням за рахунок прибудови
зали судових засідань та приміщень
секретаря і помічника судді.

Як вбачається з викладеного, заяви
позивача про видачу довідки з місця
роботи не містять того переліку даних
(обмеженого кола відомостей: про роботу
із зазначенням спеціальності,
кваліфікації, посади; про час роботи і
розмір заробітної плати), який
визначений ст.49 КЗпП України.

Отже, оскільки зазначений перелік
відомостей, що зазначаються у довідці
про роботу та заробітну плату,
визначений ст.49 КЗпП України є
обов'язковим та вичерпним, а жодною
іншою нормою не врегульовано питань
щодо видачі довідок з місця роботи із
зазначенням даних, які позивач просив
відобразити у такій довідці, суд
доходить висновку, що довідка, яку
позивач просив видати йому згідно заяв
від 08.01.2014 року та від 12.02.2014 року, не є
довідкою про роботу та заробітну плату,
обов'язок надання якої передбачено ст.
49 КЗпП України.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що у відповідача відсутні підстави для
видачі позивачу згідно його заяв від
08.01.2014 року та від 12.02.2014 року у порядку
ст. 49 КЗпП України довідки про роботу та
заробітну плату із зазначенням
відомостей, які не визначені у вказаній
статті.

Разом з цим, як вже встановлено судом,
кожна із заяв позивача була розглянута
відповідачем у строк до 10 днів, від дня
надходження їх до суду, що узгоджується
з вимогами ст.20 Закону України «Про
звернення громадян», та відповіді на
заяви позивача містили, окрім іншого,
дані про те, що позивач не був
ознайомлений з Указом Президента
України про звільнення з посади та
наказом про відрахування зі штату
Іванівського районного суду Одеської
області, йому не видавалась трудова
книжка та копія наказу про звільнення,
не поверталось майно та речі з підстав,
наведених у цих листах (від 15.01.2014 року
за №74/14 та від 19.02.2014 року за №510/14).

Водночас, з огляду на зміст заяв
позивача від 08.01.2014 року та від 12.02.2014
року, суд не знаходить підстав для
висновку про наявність у відповідача,
як обов'язку, так і фактичної
можливості надати відповідь на
порушені питання інакше, ніж це було
зроблено в листах від 15.01.2014 року за
№74/14 та від 19.02.2014 року за №510/14.

Отже, за вказаних обставин судом не
вбачається порушених прав позивача при
розгляді відповідачем його заяв від
08.01.2014 року та від 12.02.2014 року щодо
видачі довідки, та відповідно,
враховуючи викладене, судом не
беруться до уваги твердження позивача
(його представника) про обов'язок
відповідача за розглядом заяв позивача
від 08.01.2014 року та від 12.02.2014 року видати
позивачу саме довідку із зазначенням
даних, які позивач просив відповідача
відобразити у ній.

Також, зважаючи на викладене, судом не
приймаються до уваги надані з боку
позивача копії довідок про розгляд
судових справ суддею Іванівського
районного суду Одеської області ОСОБА_2
та про показники роботи судді,
заступника голови Іванівського
районного суду Одеської області
ОСОБА_2, як підстава того, що довідки,
видані з боку відповідача можуть
містити різні дані та містити дані,
відмінні від зазначених у ст.49 КЗпП
України, оскільки вказані довідки не є
довідками з місця роботи, обов'язок
надання яких визначено ст.49 КЗпП
України.

Стосовно вимоги позивача, заявленої у
судовому засіданні щодо постановлення
окремої ухвали відносно судді
Іванівського районного суду Одеської
області Погорєлова І.В., у зв'язку з тим,
що останній 05.07.2011 року присту пив до
виконання повноважень Голови суду із
зухвалим порушенням порядку,
встановленого ч.2 ст.20 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів», на
підставі власного наказу, що не
передбачено ст.23 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів», та
перебуває на адміністративній посаді,
в порушення чинного законодавства, суд
зазначає наступне.

Статтею 166 КАС України визначено, що
суд, виявивши під час розгляду справи
порушення закону, може постановити
окрему ухвалу і направити її
відповідним суб'єктам владних
повноважень для вжиття заходів щодо
усунення причин та умов, що сприяли
порушенню закону. Про вжиті заходи суд
повідомляється не пізніше одного
місяця після надходження окремої
ухвали. У разі необхідності суд може
постановити окрему ухвалу про
наявність підстав для розгляду питання
щодо притягнення до відповідальності
осіб, рішення, дії чи бездіяльність
яких визнаються протиправними.

При цьому, питання щодо постановлення
окремої ухвали є прерогативою суду і
висновок про необхідність її винесення
має робити виключно суд, в провадженні
якого знаходиться відповідна справа.

В свою чергу, суд зазначає, що питання
щодо правомірності виконання
обов'язків голови суду суддею
Іванівського районного суду Одеської
області Погорєлова І.В., не є предметом
розгляду даної справи та не стосується
дій чи бездіяльності відповідача по не
наданню позивачу довідки на його заяви
від 08.01.2014 року та від 12.02.2014 року щодо
видачі довідок.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
відсутність порушених прав позивача з
боку відповідача в межах предмету
розгляду цієї адміністративної справи,
суд не вбачає підстав для
постановлення окремої ухвали в порядку
статті 166 КАС України.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи, зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд зазначає, що відповідач із
посиланням на положення діючого
законодавства та надані докази довів
суду правомірність надання ним на
заяви позивача від 08.01.2014 року та 12.02.2014
року саме листів-відповідей із
зазначенням даних, які позивач просив
відобразити, а отже у суду відсутні
підстави для зобов'язання відповідача
у відповідності до ст.49 КЗпП України,
видати позивачу довідку із зазначенням
даних, які позивач просив відобразити у
ній.

За вказаних обставин, з урахуванням
вищевикладеного, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_2 до Іванівського
районного суду Одеської області про
зобов'язання вчинити певні дії не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 14, 70, 71, 72, 79, 86, 94,
103, 128, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Іванівського
районного суду Одеської області про
зобов'язання видати ОСОБА_2 довідку про
його роботу, а саме про те, що він дійсно
не був ознайомлений з Указом
Президента України від 22.06.2011 року
№700/2011 про звільнення з посади судді
Іванівського районного суду Одеської
області і наказом про відрахування зі
штату суду, з ним не провадився
розрахунок, не видавалась трудова
книжка і копія наказу про звільнення,
не поверталось особисте майно та речі,
в тому числі, мантія і нагрудний знак
судді - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги на постанову
суду одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 19.05.2014 року.

Суддя
О.М.
Соколенко

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Іванівського
районного суду Одеської області про
зобов'язання видати ОСОБА_2 довідку про
його роботу, а саме про те, що він дійсно
не був ознайомлений з Указом
Президента України від 22.06.2011 року
№700/2011 про звільнення з посади судді
Іванівського районного суду Одеської
області і наказом про відрахування зі
штату суду, з ним не провадився
розрахунок, не видавалась трудова
книжка і копія наказу про звільнення,
не поверталось особисте майно та речі,
в тому числі, мантія і нагрудний знак
судді - відмовити.

19 травня 2014 року.