Справа № 806/97/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"15" травня 2014 р.
Справа № 806/97/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Сидорук Р.М. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "18" березня
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Корал"
Довбиський фарфоровий завод" до
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року задоволено позовні вимоги ТОВ
"Корал" Довбиський фарфоровий завод".

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 26.12.2013року №
.

В апеляційній скарзі
Новоград-Волинська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду та прийняти
нову - про відмову в задоволенні позову.
Зокрема, апелянт посилається на те, що
висновки суду першої інстанції не
узгоджуються з обставинами,
встановленими під час перевірки.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що за
результатами виїзної позапланової
документальної перевірки з питань
дотримання вимог податкового
законодавства позивача по
взаємовідносинах з ПрАТ "Страхова
компанія "Прогрес-Фонд", за період з
01.07.2010 року по 31.12.2012 року, інспекторами
податкової інспекції складено акт
перевірки від 10.12.2013 року № 1039/22-00/30825081.
Згідно висновків акту перевірки,
встановлено порушення позивачем пп.5.2.1
п. 5.2, пп.5.3.9 п.5.3, пп. 5.4.6 п.5.4 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" та пп.138.1, 138.2 ст.138, п.140.1.6
ст.140 Податкового Кодексу України,
внаслідок чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 158192грн. в
тому числі : за 3 квартал 2010 року в сумі
40000грн., за 1 квартал 2011 року на 68801 грн.,
за 1 квартал 2012 року на 32591 грн., за 2
квартал 2012 року на 16800 грн. (а.с. 15-45).

26.12.2013 року, на підставі акту перевірки,
податковим органом прийнято податкове
повідомлення - рішення № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 118 192 грн. та застосовано
штрафну санкцію в сумі 29548 грн. (а.с.46).

Перевіряючи правомірність винесення
спірного податкового
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позивачем вірно включено до складу
витрат послуги по генеральному
договору страхування, оскільки
реальність надання таких послуг та їх
використання у власній господарській
діяльності підтверджено первинними
документами, які відповідають вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність».

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з вказаним висновком,
виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
підставою для винесення спірного
рішення стало те, що при
взаємовідносинах позивача з
контрагентом ПрАТ "Страхова компанія
"Прогрес-Фонд" в частині проведених
операцій зі страхування, ТОВ "Корал"
Довбиський фарфоровий завод" допустило
порушення, а саме: умови та виконання
досліджених укладених позивачем
експортних контрактів № 804/40699524/00614 від
10.02.2006 року з ЗАТ "Корал" м.Калуга, Росія;
№ 24 від 15.03.2010 року з ПП ОСОБА_6 ,
м.Ростов-на-Дону, Росія; № 30 від 20.02.2012 з
ООО "Olgus-Grant" Молдова - не підтверджують
наявність (імовірність настання)
фінансових ризиків щодо невиконання
контрагентами Страхувальника
зобов'язань по договорах. Окрім того,
позивачем в ціну реалізовуваного
товару не включено витрати щодо
страхування фінансових ризиків, при
проведенні перевірки не надано
підтверджуючих документів, які б
визначали ступінь страхового ризику
та інших первинних документів, які б
підтверджували реальність здійснення
операцій зі страхування та їх зв'язок
із господарською діяльністю
товариства; договора страхування та
акти виконаних робіт не відповідають
вимогам чинного законодавства та
встановлено необгрунтованість
страхових витрат позивача для
досягнення економічного ефекту від
господарської діяльності.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
погодився з такими висновками, з огляду
на таке.

Відповідно до пп.134.1.1 ст.134 ПКУ об'єктом
оподаткування є: прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Згідно пп. 138.1 ст.138 ПКУ, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

-витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

-інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

-крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пп.140.1.6 п.140.1 ст.140 ПКУ, при
визначенні об'єкта оподаткування
враховуються такі витрати подвійного
призначення:

- будь-які витрати із страхування
ризиків загибелі врожаю,
транспортування продукції платника
податку; цивільної відповідальності,
пов'язаної з експлуатацією
транспортних засобів, що перебувають у
складі основних засобів платника
податку; будь-які витрати із
страхування ризиків, пов'язаних із
виробництвом національних фільмів (у
розмірі не більше 10 відсотків вартості
виробництва національного фільму);
екологічної та ядерної шкоди, що може
бути завдана платником податку іншим
особам; майна платника податку; об'єкта
фінансового лізингу, а також
оперативного лізингу, концесії
державного чи комунального майна за
умови, якщо це передбачено договором;
фінансових, кредитних та інших ризиків
платника податку, пов'язаних із
провадженням ним господарської
діяльності, в межах звичайної ціни
страхового тарифу відповідного виду
страхування, що діє на момент укладення
такого страхового договору, за
винятком страхування життя, здоров'я
або інших ризиків, пов'язаних з
діяльністю фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
платником податку, обов'язковість
якого не передбачена законодавством,
або будь-яких витрат із страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Згідно з підпунктом 139.1.9. пункту 139.1.
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Виходячи з приписів зазначених
правових норм, суд першої інстанції
вірно зазначив, що не включаються до
об'єкту оподаткування на прибуток
витрати із страхування ризиків
транспортування продукції,
підтверджені належними первинними
документами та пов'язані із
господарською діяльністю суб'єкта
господарювання.

Зокрема, досліджуючи такий зв'язок та
правомірність не включення позивачем
до об'єкта оподаткування витрат із
страхування ризиків транспортування
продукції, судом першої інстанції
встановлено, що відповідно до довідки з
ЄДРПОУ (а.с. 48) основним видом
діяльності ТОВ "Корал" Довбиський
фарфоровий завод" є виробництво
господарських і декоративних
керамічних виробів, неспеціалізована
оптова торгівля, інші види роздрібної
торгівлі в неспеціалізованих
магазинах.

На реалізацію своєї діяльності ТОВ
"Корал" Довбиський фарфоровий завод"
уклало наступні контракти на поставку
виробів із кераміки які діяли в період
з 1 кв.2011 року по 2 кв.2012 року включно:

- № 804/40699524/00614 від 10.02.2006 року з ЗАТ
"Корал" м.Калуга, Росія та додаткову
угоду до даного контракту № 14 від 05.10.2012
року, яким встановлено строк дії
контракту до 31.12.2015 року (а.с.128-132,133).

- № 19 від 01.07.2009 року з ПП ОСОБА_7,
м.Ульяновськ, Росія, яким встановлено
строк дії контракту до 31.12.2012 року
(а.с.135-137).

- № 30 від 20.02.2012 року з ООО "Olgus-Grant"
Молдова, яким встановлено строк дії
контракту до 31.12.2012 року (а.с.138-139).

На забезпечення належного виконання
вказаних контрактів ТОВ "Корал"
Довбиський фарфоровий завод" з ПрАТ
"Страхова компанія "Прогрес-Фонд" було
укладено генеральний договір
добровільного страхування фінансових
ризиків № 0715/01-317 від 15.07.2010 року (а.с.90-95),
строк якого продовжено відповідно до
додаткової угоди № 1 від 01.12.2010 року до
31.12.2011 року (а.с.96) та генеральний
договір добровільного страхування
фінансових ризиків № 0201/09-317 від 01.02.2012
року (а.с.97-101).

Згідно пункту 2.1. вказаних договорів,
страховим випадком за цим договором
страхування є збитки Страхувальника
внаслідок невиконання (неналежного)
виконання контрагентами
Страхувальника зобов'язань по
договорам (контрактам, угодам),
укладеним між страхувальником і
контрагентами, які зазначаються в
заявах-підтвердженнях на добровільне
страхування фінансових ризиків і копії
яких є невід'ємними частинами цих
заяв-підтверджень на добровільне
страхування фінансових ризиків. Також
умовами пунктів 4.1, 4.2 даних договорів
встановлений порядок розрахунків
сторін та страховий тариф для позивача,
який підлягає сплаті на користь
Страховика, в розмірі 12% від страхової
суми, вказаної в Заяві-підтвердженні на
добровільне страхування фінансових
ризиків.

Отже, згідно умов зазначених договорів,
вони були укладені саме з метою
страхування ризиків транспортування
продукції.

Відповідно до ст.ст. 1, 6 Закону України
"Про страхування" від 07.03.1996 року №
85/96-ВР, страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.
Добровільне страхування - це
страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства.

Згідно статтей 8,10 Закону, страховий
ризик - певна подія, на випадок якої
проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання. Страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.
Страховий тариф - ставка страхового
внеску з одиниці страхової суми за
визначений період страхування.

Відповідно до ст. 16 Закону, договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.
Договір страхування повинен містити:
назву документа; назву та адресу
страховика; прізвище, ім'я, по батькові
або назву страхувальника та
застрахованої особи, їх адреси та дати
народження; прізвище, ім'я, по батькові,
дату народження або назву
вигодонабувача та його адресу;
зазначення предмета договору
страхування;розмір страхової суми за
договором страхування іншим, ніж
договір страхування життя; розмір
страхової суми та (або) розміри
страхових виплат за договором
страхування життя; перелік страхових
випадків; розміри страхових внесків
(платежів, премій) і строки їх сплати;
страховий тариф (страховий тариф не
визначається для страхових випадків,
для яких не встановлюється страхова
сума); строк дії договору; порядок зміни
і припинення дії договору; умови
здійснення страхової виплати; причини
відмови у страховій виплаті; права та
обов'язки сторін і відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
умов договору; інші умови за згодою
сторін; підписи сторін.

При дослідженні судом першої інстанції
договорів добровільного страхування
від 31.12.2011 року та від 01.02.2012 року, судом
встановлено, що вони містять усі
необхідні умови відповідно до закону,
що спростовує доводи відповідача в
частині невідповідності вказаних
документів вимогам чинного
законодавства.

Також, судом першої інстанції в повній
мірі досліджено виконання даних
договорів та сплата відповідних сум
страхових тарифів на користь ПрАТ
"Страхова компанія "Прогрес-Фонд"
підтверджується наступними
документами, зокрема:

-в період за 1 квартал 2011 року витрати по
генеральному договору страхування
становили 275204 грн. відповідно до:
платіжних доручень № 403 від 06.04.2011 року
(а.с.58), № 470 від 28.04.2011 року (а.с.59),
виписок банку від 04.05.2011 року (а.с.60) ;
заяв-підтверджень на добровільне
страхування фінансових ризиків згідно
генерального договору добровільного
страхування фінансових ризиків №
0715/01-317 від 15.07.2010 року (а.с.65-73); актів
виконаних робіт №№ 07, 08, 09 по
генеральному договору добровільного
страхування фінансових ризиків №
0715/01-317 від 15.07.2010 року (а.с.83-85).

-в період за 1 квартал 2012 року витрати по
генеральному договору страхування
становили 155195 грн. відповідно до:
платіжних доручень № 692 від 17.02.2012 року
(а.с.61), № 822 від 14.03.2012 року (а.с.62), №1054
від 13.04.2012 року (а.с.63) ;
заяв-підтверджень на добровільне
страхування фінансових ризиків згідно
генерального договору добровільного
страхування фінансових ризиків №
0201/09-317 від 01.02.2012 року (а.с.74-78); акта
виконаних робіт №1 по генеральному
договору добровільного страхування
фінансових ризиків № 0201/09-317 від 01.02.2012
року (а.с.86).

-в період за 2 квартал 2012 року витрати по
генеральному договору страхування
становили 80000 грн. відповідно до:
платіжного доручення № 1070 від 18.04.2012
року (а.с.64); заяви-підтвердження на
добровільне страхування фінансових
ризиків згідно генерального договору
добровільного страхування фінансових
ризиків № 0201/09-317 від 01.02.2012 року (а.с.79);
акта виконаних робіт №3 по
генеральному договору добровільного
страхування фінансових ризиків №
0201/09-317 від 01.02.2012 року (а.с.87).

Під час розгляду справи було
встановлено, що всі первинні документи,
які були надані під час перевірки,
відповідали вимогам Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", розкривають зміст
господарських операцій, підтверджують
реальність руху активів позивача, а
тому, вказані документи є первинними
документами в розумінні закону, які
належить складати для даного виду
господарських операцій, а відтак є
належними та допустимими доказами
відповідно до приписів статті 70 КАС
України, які підтверджують фактичне
здійснення господарських операцій.

Отже, враховуючи обставини,
встановлені судом першої інстанції та
приписи чинного законодавства, які
регулюють спірні правовідносини,
позивачем було надано всі документи на
підтвердження своєї діяльності із
страхування фінансових ризиків, які
відповідають вимогам чинного
законодавства та безпосередньо
пов'язані із його господарською
діяльністю та доводять безсумнівну
реальність проведених операцій з
добровільного страхування.

Окрім того, нормою п.п.41.1.1. п.41.1. ст.41 ПК
України визначено сферу реалізації
функцій податкового органу і
зазначено, що контролюючими органами є
органи доходів і зборів - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
в частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізує
державну податкову, державну митну
політику, забезпечує формування та
реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.

Враховуючи вказану норму, до
повноважень податкового органу
належить лише контроль за дотриманням
суб'єктом господарювання податкового
законодавства, тоді як оцінка
ефективності діяльності платника,
оцінка можливості настання фінансових
ризиків перебуває поза межами
компетенції органів податкової служби.
Відтак, обгрунтованість витрат
платника, які зменшують у цілях
оподаткування отримані ним доходи, не
може оцінюватись з точки зору їх
доцільності та раціональності для
досягнення економічного результату.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відхилив посилання податкового органу
на порушення які допущені контрагентом
позивача ПрАТ "Страхова компанія
"Прогрес-Фонд", на які посилається
контролюючий орган в акті перевірки
від 19.07.13 року № 445/2250/30303336 "Про
результати планової виїзної перевірки
ПрАТ "Страхова компанія "Прогрес-Фонд",
оскільки вони не можуть слугувати
належним доказом для висновків щодо
страхування фінансових ризиків
позивачем з метою мінімізації
податкових зобов'язань, оскільки
ймовірні порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків, а
відтак й не підтверджують
правомірність донарахування позивачу
грошових зобов'язань з податку на
прибуток, оскільки ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, дослідив
наявні докази, надав їм належну оцінку
та прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності до норм
матеріального права та при дотриманні
норм процесуального права, а тому
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "18" березня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "16" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Товариство з обмеженою
відповідальністю "Корал" Довбиський
фарфоровий завод"
вул.Щорса,1,смт.Довбиш,Баранівський
район, Житомирська область,12724

3- відповідачу Новоград-Волинська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області
вул.Ушакова,3,м.Новоград-Волинський,Жит
омирська область,11700

- ,