Справа № 2а/0370/116/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
Справа №
9104/7692/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 03
лютого 2011 року по справі за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 до
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся в суд першої інстанції з
адміністративним позовом до
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції в якому просив
скасувати податкові
повідомлення-рішення № /0/1483/17 про
донарахування податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 228072,45 грн. та №
/0/1484/17 про донарахування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість па загальну суму 4033482,39
грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року адміністративний позов
задоволено повністю, скасовано
податкові повідомлення-рішення
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції № /0/1483/17 від
29.12. 2010 року та № 032261701/0/1484/17 від 29.12.2010
року.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Нововолинська
об'єднана державна податкова інспекція
Волинської області оскаржила його в
апеляційному порядку, вважає, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
працівниками Нововолинської ОДПІ
проведена планова виїзна
документальна перевірка
фінансово-господарської діяльності
ОСОБА_1 з питань дотримання суб'єктом
господарської діяльності вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 26.11.2007 р. по
30.09.2010 р., про що складено акт від 07.12.2010
р. №1644/684/17-. За результатами
перевірки прийняті податкові
повідомлення-рішення №/0/1483/17 про
донарахування податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 228072.45 грн.,
№/0/1484/17 про донарахування податку
на додану вартість в розмірі 2688988, 26 грн.
та штрафні санкції в сумі 1344494, 13 грн.

Перевіркою встановлено, що з 26.11.2007 р. по
30.09.10 р. суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 здійснював
діяльність на спрощеній системі
оподаткування відповідно до Указу
Президента України від 03.07.1998 р. №727/98
«Про спрощену систему оподаткування
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» із змінами та
доповненнями.

Згідно укладених договорів із
громадянами, СГД ОСОБА_1 (надавач
послуг) зобов'язується за дорученням та
за рахунок коштів отримувача послуг
(громадянина) за винагороду здійснити
від свого імені один або декілька
правочинів (угод) з купівлі автомобіля.
Провести митне оформлення товару,
сплативши при цьому за рахунок коштів
отримувача послуг необхідні митні
платежі та передати товар на підставі
довідки-рахунку.

Апелянт зазначає, що за другий квартал
перевіркою встановлено порушення
позивачем ст.1 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва», оскільки ОСОБА_1
допущено перевищення розміру виручки
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) більше 500 тис. грн.

Апелянт не погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що факт
перевищення розміру виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) більше 500 тис. грн. не
підтверджено ОДПІ та спростовується
довідкою, згідно якої на рахунки в
банку в другому кварталі надійшло
лишень 448,2 тис. грн., а в розумінні ст. 1
Указу встановлено, що виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операцій
із продажу продукції (товарів, робіт,
послуг). Фактурна вартість автомобілів
не може вважатися сумою яка фактично
надійшла на розрахунковий рахунок або
в касу платника, з огляду на наступне.

На виконання умов посередницьких
договорів, укладених з фізичними
особами у ІІ кварталі 2010 року,
підприємцем ввезено та розмитнено 155
транспортних засобів на загальну
фактурну вартість 2 020,4 тис. грн.
Оскільки, всі договори станом на 01.07.2010
р. є виконаними та всі автомобілі
передані замовникам (відсутні на місці
для відстою автомобілів, що зазначений
у переліку документів для отримання
дозволу для здійснення діяльності у
сфері реалізації автомобілів ,
зазначено в п.1.6 даного акту), тому
передача коштів на виконання цих
договорів фактично вже відбулась від
замовника СГД ОСОБА_1 на загальну
фактурну вартість автомобілів в
розмірі 2020,4 тис. грн. та на суму
проведених митних послуг разом з
винагородою в розмірі 448,2 тис. грн. ,
всього на загальну суму 2468,6 тис. грн.

Згідно Указу Президента України від
28.06.1999р. №746/99 «Про внесення змін до
Указу Президента України від 03.07.1998 р.
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» фізична особа-платник
єдиного податку сплачує єдиний податок
у фіксованому розмірі, що
встановлюється місцевими радами по
місцю державної реєстрації цього
платника у залежності від виду
діяльності в межах від 20 до 200 грн. на
місяць і розмір єдиного податку не
залежить від результатів
підприємницької діяльності, тобто від
розміру чистого доходу за умови, що
розмір виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) не
перевищує 500 тис. грн. за календарний
рік.

Абзацом 5 ст. 1 Указу встановлено, що
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій із продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).
Тобто, річний обсяг виручки (500 тис. грн.)
є критерієм визначення можливості
фізичної особи - підприємця перебувати
на спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності.

Тому, з метою визначення права
перебування на спрощеній системі
оподаткування, суб'єкти малого
підприємництва, включаючи і тих, які
здійснюють торгівлю за договором
комісії (доручення), повинні
враховувати всі надходження коштів,
отримані на розрахунковий рахунок та в
касу від продажу продукції (товарів,
робіт, послуг), суми позареалізаційних
доходів та виручку від іншої
реалізації.

При порушенні вимог, встановлених ст. 1
Указу, зокрема, якщо в звітному періоді
(кварталі) сума доходу перевищила
розмір виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) понад
500 тис. грн., платник єдиного податку,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу), повинен перейти на
загальну систему оподатковування,
обліку та звітності, порядок якої
регулюється IV розділом Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок із громадян». При
цьому платник податку повинен надати
податковому органові по місцю
проживання податкову декларацію за
результатами звітного кварталу,
наступному за тим, у якому виникло
перевищення розміру виручки .

Апелянт зазначає, що СГД ОСОБА_1 за
перше півріччя 2010 року порушено вимоги
статті 1 Указу Президента України від
03.07.98 р. № 727 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» із
змінами та доповненнями, зокрема,
перевищено обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за календарний рік понад 500 тис.
грн. Тому, апелянт вважає, що платник
єдиного податку СГД ОСОБА_1 з 01.07.10 року,
згідно з ст. 5 цього Указу повинен був
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності зі
сплатою податку з доходів фізичних
осіб за правилами, встановленими 4
розділом Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.92 р. №13-92 «Про
прибутковий податок з громадян», та
подати до податкового органу за його
податковою адресою податкову
декларацію за наслідками такого
звітного (податкового) кварталу. На
момент перевірки декларацію
підприємцем не подано.

Перевіркою правильності визначення
сум податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб цілком
законно встановлено, що в порушення
вимог розділу IV Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.92 р. № 13-92 «Про
прибутковий податок з громадян» та
відповідно ст.ст. 13,14 Інструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю» із змінами та доповненнями
, затвердженої наказом ГДПІ України від
21.04.1993р. №12 та зареєстрованої в МЮУ
09.06.1993 р. за № 64, встановлено заниження
суми податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб із суми
перевищення за II кв. 2010р. на 228072,45 грн.
(1520483,00* 15%).

Також апелянт вважає, що ОСОБА_1
перебуваючи на спрощеній системі
оподаткування та сплачуючи єдиний
податок у 2 кварталі 2010 року перевищив
обмеження щодо обсягу виручки ( понад 500
тис. грн.) від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік,
установленого ст. 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва». Тому
позивач повинен самостійно подати
заяву на реєстрацію платника податку
на додану вартість. Як наслідок,
підприємець ОСОБА_1 в порушення п.4.3, п.4.7
ст. 4 та пп.7.3.6 та п.7.3.1. п.7.3. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не нарахував податкові
зобов'язання на суму імпортних товарів
в момент передачі товару замовнику в
розмірі 2688911,33 грн. (16133930грн./6 ) в
третьому кварталі 2010 року.

На підставі викладеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 26.11.2007 року по 30.09.10 року суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1
здійснював діяльність на спрощеній
системі оподаткування відповідно до
Указу Президента України від 03.07.1998р.
№727/98 «Про спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва».
Згідно укладених правочинів із
фізичними особами ОСОБА_1
зобов'язується за дорученням та за
рахунок коштів отримувача послуг за
винагороду здійснити від свого імені
один або декілька правочинів (угод) з
купівлі автомобіля, провести митне
оформлення товару, сплативши при цьому
за рахунок коштів отримувача послуг
необхідні митні платежі та передати
товар на підставі довідки-рахунку.

В акті планової виїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового та
валютного законодавства суб'єкта
господарської діяльності ОСОБА_1 від
07.12.2010 року №1644/684/17-
Нововолинською ОДПІ зафіксовано, що в
порушення розділу IV Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» встановлено
заниження суми податку з доходів
фізичних осіб за другий квартал 2010 року
в розмірі 228 072.45 грн., оскільки позивач
перевищив встановлений граничний
розмір виручки (500 тис. грн.). Такий
висновок відповідачем зроблено на
підставі того, що оскільки в другому
кварталі 2010 року підприємцем ввезено
та розмитнено 155 автомобілів на
загальну фактурну вартість 2 020, 4 тис.
грн. та договори виконані станом на
01.07.2010 року, то передача коштів
відбулася, а сума 2020, 4 тис. грн. є
виручкою від реалізації товарів, робіт,
послуг. А також сума проведених митних
послуг - 448.2 тис. грн., яка була списана з
рахунку підприємця ОСОБА_1 на
одержувача Ягодинська митниця згідно
договору на здійснення митних платежів
за рахунок довірителя.

Суд першої інстанції у даній спірній
ситуації правильно врахував, що згідно
з положенням пункту 4 статті 1 Указу
Президента України від 03.07.1998р. №727/98
«Про спрощену систему оподаткування
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» під виручкою
розуміють суму, фактично отриману
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Суд першої інстанції правильно вважав,
що акт перевірки регламентує лише той
факт, що позивач ввіз на митну
територію України 155 автомобілів на
загальну фактурну вартість 2 020, 4 тис
грн. Доказів надходження даних
грошових коштів на рахунок позивача у
банку чи в касу від здійснення операцій
з продажу Нововолинською ОДПІ під час
проведення перевірки не надано. Також
згідно довідки банку, яку представив
позивач в судове засідання, судом
встановлено, що в другому кварталі 2010
року на розрахунковий рахунок
підприємця ОСОБА_1 надійшло 448.2 тис.
грн., що не може вважатися порушенням з
огляду на регламент статті 1 Указу
Президента України від 03.07.1998 р. №727/98
«Про спрощену систему оподаткування
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва».

Плановою перевіркою також зафіксовано,
що позивач у зв'язку з порушенням ст. 1
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування обліку та
звітності малого підприємництва» в
другому кварталі 2010 року, повинен був з
третього кварталу зареєструватись
платником податку на додану вартість,
чим порушив п.4.3, п.4.7 ст. 4 та пп.7.3.6., 7.3.1 п.
7.3 ст. 7, п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про
податок на додану вартість», у зв'язку з
чим підприємцю донараховано податок на
додану вартість в розмірі 2 688 988 грн. 26
коп. та застосовані штрафні санкції в
розмірі 1 344 494 грн. 13 коп.

Матеріалами перевірки встановлено, що
в третьому кварталі 2010 року позивачем
на розрахунковий рахунок отримано 16 133
929,65 грн.

Відповідно до пп. 9.4.4 п. 9.4 ст. 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» особа, що не надсилає заяву
щодо реєстрації платником ПДВ, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату ПДВ на рівні зареєстрованого
платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування.

Також судом першої інстанції
встановлено, що постановою Волинського
окружного адміністративного суду від
14.10.2010 року у справі №2а-2597/10/0370 за
позовом підприємця ОСОБА_1 до
Нововолинської ОДПІ про визнання
незаконними дій Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції щодо відмови у реєстрації
платником податку на додану вартість,
позов задоволено повністю, визнано
незаконними дії Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції щодо відмови у реєстрації
платником податку на додану вартість
та зобов'язано відповідача
зареєструвати позивача платником ПДВ.

Враховуючи вище викладене суд
обгрунутовано задовольнив позовні
вимоги.

З огляду на зазначене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Куруючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області -
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року по справі № 2а/0370/116/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин