Справа № 2а-3007/10/0370
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" травня 2014 р. м. Київ
К/800/63536/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: Масич І.В.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 07.12.2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.11.2013 року

у справі № 2а-3007/10/0370 (317/11/9104)

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Твест»доЛуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської
областіпровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Твест» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Твест»)
звернулось з позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області (далі по
тексту - відповідач, ОДПІ) з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 07.12.2010 року
адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.11.2013 року
апеляційну скаргу ОДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника позивача, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОДПІ проведено
документальну невиїзну перевірку ТОВ
«Твест» з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства по
взаємовідносинах з ПП « 26 Елемент», за
результатами якої складено акт від
31.08.2010 року № 5074/23-1/3391499.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено ч. 1, ч. 5 ст. 203, п. 1, п. 2
ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу України,
ст. 3, ст. 4, пп. 7.2.6 п. 7.2 пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1
п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення від
13.09.2010 року №/0, яким ТОВ «Твест»
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 1 982 966,98 грн. (за
основним платежем - 1 321 977,99 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 660
988,99 грн.).

За результатами адміністративного
оскарження вищевказаного податкового
повідомлення - рішення, Луцькою ОДПІ
прийнято рішення від 28.10.2010 року №
25583/10/25-006, згідно з яким податкове
повідомлення-рішення від 13.09.2010 року
№/0 залишено без змін, а скарга
позивача без задоволення, та прийнято
податкове повідомлення-рішення від
02.11.2010 року №/1.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України
«Про податок на додану вартість» (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з поставки товарів та послуг,
місце поставки яких знаходиться на
митній території України, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкт застави позичальнику (кредитору)
для погашення заборгованості
заставодавця, передачі об'єкта
фінансового лізингу в розпорядження
лізингоотримувача, поставки послуг з
міжнародних перевезень пасажирів,
багажу та вантажів автомобільним
транспортом, а також міжнародних
відправлень будь-яким видом транспорту
на відрізку від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) на митній
території України до пункту їх митного
оформлення, а також від пункту їх
митного оформлення до пункту
призначення (доставки) на митній
території України, поставки послуг з
міжнародних перевезень пасажирів,
багажу та вантажів (крім міжнародних
відправлень) будь-яким видом
транспорту (крім автомобільного) на
відрізку від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) на митній
території України до пункту проведення
прикордонного контролю з їх випуску за
межі державного кордону України, а
також від пункту прикордонного
контролю з їх впуску у межі державного
кордону України до пункту їх
призначення (доставки) на митній
території України, в інших випадках,
визначених цим Законом.

Пунктом 4.1 ст. 4 Закону України «Про
податок на додану вартість» (який був
чинний на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що база
оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Відповідно до вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» є податкова накладна, яка
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека)в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між ТОВ «Твест» та ПП « 26
Елемент» було укладено договір №56/Т
від 29.05.2008 року (далі - договір),
відповідно, до умов якого ТОВ «Твест»
купує, а ПП « 26 Елемент» продає
заводське обладнання в асортименті,
кількості і за цінами визначеного в
специфікації до даного договору.

Згідно із специфікації 1 до договору
сторонами визначений перелік товару,
що поставляється, а саме: центрифуга
«Зангерхаузен» 1000 в кількості 7 шт.,
лінія гідрозвантаження буряків з
автомобілів в кількості 1 к-кту, труба Д
530 х 8 мм. в кількості 17,5 т., буряконасос
УС 2 в кількості 1 шт., насос вакуумний
ВН-2-150 в кількості 1 шт., насос СКО 20080 в
кількості 4 шт., бурякомийка в кількості
1 шт., фільтри листові П 9 УФЛ в кількості
20 шт., набір патронів фільтра сиропу Ш 1
ПФФ в кількості 8 к-ктів, ферми
перекриття L-17800 в кількості 12 шт., лист
профільний 1240 кв.м. та металопрокат в
асортименті в кількості 32 т.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та ПП « 26
Елемент» підтверджується наявними в
матеріалах справи видатковими
накладними, податковими накладними,
рахунками-фактури, тощо.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання ТОВ «Твест» придбаних
товарів у власній господарській
діяльності підтверджується
матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції щодо реальності
господарських операцій, укладених між
позивачем та ПП « 26 Елемент».

Також, суди обґрунтовано не прийняли до
уваги висновки ОДПІ щодо нікчемності
правочинів, з урахуванням всіх
обставин справи та вимог діючого на час
спірних правовідносин законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Волинського
окружного адміністративного суду від
07.12.2010 року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25.11.2013 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області залишити без
задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 07.12.2010 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.11.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов