Справа № 127/8020/14-а
Суддя: Антонюк В. В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №127/8020/14-а
Провадження №2-а/127/328/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької
в складі: головуючого судді Антонюка
при секретарі Загурській Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
соціального захисту населення
Департаменту соціальної політики
Вінницької міської ради про визнання
неправомірними дій щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, -
До Вінницького міського суду
Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з
адміністративним позовом до
Управління соціального захисту
населення в м. Вінниці про визнання дій
неправомірними, зобов'язання до
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року у позивача народився син - ОСОБА_2.
24.10.2013 року позивачу була призначена
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, яку
вона отримала в жовтні 2013 році-71,29 грн.,
а починаючи з листопада 2013 року по
лютий 2014 року в розмірі 130 грн. на
місяць, що підтверджується довідкою
від 04.03.2014 року за № К-08-7682, яку їй було
видано Управлінням праці та захисту
населення м. Вінниці за її запитом про
доступ до публічної інформації.
12 березня 2014 року з отриманого листа
позивач довідалась, що державна
допомога, яка їй виплачувалась, була не
в повному розмірі, оскільки вона
отримувала допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі 71,29 грн. за жовтень 2013
року та 130 грн. за листопад 2013 року по
14 березня 2014 року позивач звернулася із
заявою до відповідача про перерахунок
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та
виплати недоотриманої допомоги. Однак,
відповідачем було повідомлено їй у
перерахунку допомоги та роз"яснено, що
виплати, які їй виплачувалися були
виплачені відповідно до чинного
законодавства. Підстави провести
перерахунку відсутні.
Невиплата позивачу допомоги у вказаних
розмірах порушує її законне право на
отримання соціальної допомоги у
визначеному законом розмірі.
Позивач зазначає, що відповідач не
вірно застосував закони при
нарахуванні та виплаті зазначеної
допомоги, чим порушив право позивача на
соціальний захист та гарантовану
державою матеріальну підтримку
материнства. На правовідносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
в 2012, 2013 роках поширюються норми
спеціальних Законів, якими є Закон №
2240-ІІІ та Закон № 2811-ХІІ. Така правова
позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 25.12.2012 року.
Вище викладене й стало підставою для
звернення позивача до суду із вимогами
про визнання дій відповідача
неправомірними по нарахуванню та
виплаті їй щомісячної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у 2013 році; зобов'язання
відповідача в установленому законом
порядку здійснити перерахунок
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі прожиткового мінімуму та
провести виплату заборгованості з
урахуванням виплачених коштів;
зобов'язання відповідача виплачувати
позивачу в установленому законом
порядку щомісячну допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірах, які
дорівнюють прожитковому мінімуму для
дітей віком до 6 років, до закінчення
строку передбаченої законом виплати.
Позивач та її представник в судове
засідання не з"явились, надали письмові
заяви в яких просять справу розглянути
в їх відсутності, заявлені вимоги
підтримують в повному обсязі та
просять їх задоволити.
Представник відповідача в судове
засідання не з"явився, надав письмові
заперечення, в яких просить відмовити в
задоволенні заявлених вимог в повному
обсязі. Справу розглянути у
відсутності представника відповідача.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку про необхідність часткового
задоволення вимог позову виходячи з
Судом встановлено, що позивач має на
утриманні малолітню дитину - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.9), перебуває у
відпустці по догляду за дитиною (а.с.10),
перебуває на обліку в Департаменті
праці і соціального захисту населення
Вінницької міської ради,
правонаступником якого є Департамент
соціальної політики Вінницької
міської ради, та отримує допомогу в
розмірі 130,00 гривень на місяць як особа,
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. (а.с. 11).
Департамент праці і соціального
захисту населення Вінницької міської
ради створений з 01.04.2011 року відповідно
до рішення Вінницької міської ради № 85
від 14.01.2011 року «Про оптимізацію
загальної структури виконавчих
органів міської ради, апарату міської
ради та її виконкому та їх чисельності»
є виконавчим органом міської ради,
розпорядником бюджетних коштів, та
здійснює свої повноваження відповідно
до Положення про Департамент праці і
соціального захисту населення міської
ради, Конституції України, Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України,
міністерств і відомств, а також
нормативних актів міської ради та її
Згідно Положення про Департамент праці
і соціального захисту населення
Вінницької міської ради, Департамент, в
тому числі, забезпечує виконання
державних і місцевих програм
соціального захисту населення, виконує
функції головного розпорядника коштів
міського бюджету та зобов'язаний
забезпечити дотримання конституційних
прав та свобод людини і громадянина,
які закріплені в Конституції та
законодавстві України та Статуті
територіальної громади міста Вінниці.
До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» -
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Зокрема, статтею 43
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.
Пунктами 23, 25 розділу II Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».
Зокрема, змінами до статті 13 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
було виключено статті 40 - 44.
Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
в тому числі й пункт 25 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
виключення статей 40 - 44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».
Пунктом 2 розділу III Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.
Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням», а з 1 січня 2009
року - статті 13, 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 «Про Державний бюджет України на 2009
рік» та статтею 45 Закону України від 27
квітня 2010 року «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» передбачено, що у 2009,
2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Аналогічним чином врегульовано спірні
правовідносини у 2011-2013 роках Законами
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік», «Про Державний бюджет
України на 2012 рік», «Про Державний
бюджет України на 2013 рік».

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» та Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» на
виконання Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік» та
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» не визначалися.

Спір, що виник між сторонами по справі,
розглядається судом за період з 24.10.2013.
За таких обставин суд дійшов висновку,
що на відносини щодо виплати допомоги
особі, яка застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону, яким є Закон
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
відповідно до статті 43 якого допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

25.12.2012 року Верховним Судом України
прийнята постанова за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України. Невиконання
судових рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Згідно ст. 6 Конституції України, органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження
у встановлених цією Конституцією межах
і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі,
а згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Статтею 64 Конституції України
передбачено, що конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.
Лише в умовах воєнного або
надзвичайного стану можуть
встановлюватися окремі обмеження прав
і свобод із зазначенням строку дії цих
обмежень.

Згідно ст. 3 Конституції України, права
і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

При вирішенні даної конкретної
справи, суд також керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 9
КАС України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, суд прийшов до
висновку, що відповідач, в даному
випадку, не діяв у відповідності до
Конституції України та законів
України, а тому позовні вимоги в
частині визнання дій відповідача
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Оскільки позивачем не чітко викладені
вимоги позову, які не у повній мірі
захищають порушене право позивача, суд,
на підставі ч. 2 ст. 162 КАС України,
приймає іншу постанову, якою визнає дії
відповідача неправомірними щодо
відмови в перерахунку та виплаті
позивачу щомісячної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 24.10.2013 року по день
прийняття судом даної постанови;
зобов'язує відповідача в установленому
законом порядку здійснити
застрахованій особі перерахунок
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, яка має
бути не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом, за
період з 24.10.2013 року по день прийняття
судом даної постанови та провести
позивачу виплату заборгованості з
урахуванням виплачених коштів.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача виплачувати
позивачу в установленому законом
порядку щомісячну допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірах, які
дорівнюють прожитковому мінімуму для
дітей віком до 6 років, до закінчення
строку передбаченої законом виплати,
то суд відмовляє в задоволенні цієї
частини позовних вимог, оскільки такі
вимоги не відповідають змісту
законодавства, оскільки судове рішення
має бути наслідком чинного правового
регулювання. Воно не може обмежувати
волю законодавчого органу в
майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин.
Відповідно до ст. 2 КАС України, суд
захищає лише порушені, невизнані або
оспорюванні права, свободи та інтереси
учасників адміністративних
правовідносин. Отже, суд має можливість
дати оцінку діям відповідача виключно
до дати звернення позивача до суду з
відповідним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Отже, враховуючи положення ст. 94 КАС
України, суд присуджує на користь
позивача судовий збір в сумі 39,04
гривень з Державного бюджету,
відповідно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Законом України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
ст.ст. 2, 4, 6-12, 70-71, 86, 94, 159-163, 183-2, ч. 1 та ч.
2 ст. 244-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Департаменту соціальної
політики Вінницької міської ради
неправомірними щодо відмови в
перерахунку та виплаті ОСОБА_1
щомісячної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 24.10.2013 року по день прийняття
судом даної постанови.

Зобов'язати Департаменту соціальної
політики Вінницької міської ради в
установленому законом порядку
здійснити застрахованій особі - ОСОБА_1
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, яка має бути не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, за період з 24.10.2013 року по день
прийняття судом даної постанови та
провести виплату заборгованості
ОСОБА_1 з урахуванням виплачених
коштів.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 понесені судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
39,04 гривень.

Допустити постанову суду до негайного
виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя: