Справа № 815/1305/14
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1305/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року 11 год.
43 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря
Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

Позивача ОСОБА_1

представника Позивача ОСОБА_2,

представника Відповідача не
з'явився,

третьої особи не
з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до головного
управління МВС України в Одеській
області, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_3 про визнання
протиправними та скасування наказів та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний
позов ОСОБА_1 до начальника головного
управління МВС України в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування наказу № 4 о/с від 06.01.2014 року
та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 20.02.2014 року Одеським
окружним адміністративним судом
відкрито провадження по даній справі

У судовому засіданні 05.03.2014 року
замінено неналежного відповідача
начальника головного управління МВС
України в Одеській області на
належного - головне управління МВС
України в Одеській області.

У судовому засіданні 11.03.2014 року
залучений в якості третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідача ОСОБА_3, який після
звільнення позивача перебуває на
посаді позивача.

03.03.2014 року (вхід № 5110/14) та 06.03.2014 року
(вхід № 5617/14) позивач надав суду заяви
про уточнення позовних вимог (а.с. 33,102),
відтак, враховуючи прохальну частину
позову та заяв про уточнення позову,
позивач просить суд визнати
протиправними та скасувати накази
відповідача № 4 від 06.01.2014 року "Про
покарання працівника УБЗПТЛ ГУМВС
ОСОБА_1", № 81 від 15.01.2014 року "Про
внесення змін до наказу ГУМВС від 06.01.2014
№ 4", 14 о/с від 15.01.2014 року про звільнення
ОСОБА_1 старшого уповноваженого в
особливо важливих справах відділу
боротьби з торгівлею людьми УБЗПТЛ
ГУМВС України в Одеській області, а
також, поновити позивача на посаді та
зобов'язати розглянути рапорт від
30.12.2013 року про звільнення та звільнити
позивача за віком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
наказами начальника ГУМВС України в
Одеській області № 4 від 06.01.2014 року "Про
покарання працівника УБЗПТЛ ГУМВС
ОСОБА_1", № 81 від 15.01.2014 року "Про
внесення змін до наказу ГУМВС від 06.01.2014
№ 4", 14 о/с від 15.01.2014 року за грубе
порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, затвердженого Законом України
від 22.02.2006 № 3460-ІУ, п.п. 1.1, 1.2, 2.2, 2.3, 3.1,3.2, 4.1
розділу III та п.1 розділу IV Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу ОВС
України, затверджених наказом МВС
України від 22.02.2012 № 155, Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України та зобов'язання, наданого ним
при прийнятті на службу до ОВС України,
що виразилося у неповідомленні
керівництва УБЗПТЛ ГУМВС про причини
своєї відсутності на службі з 12.12.2013 по
27.12.2013 та невиході на службу з 24 по 27.12.2013
без поважних причин, старшого
оперуповноваженого в особливо
важливих справах відділу боротьби з
торгівлею людьми УБЗПТЛ ГУМВС України
в Одеській області майора міліції
ОСОБА_1, з органів внутрішніх справ було
звільнено за п. 64 „є" (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ. Позивач
вважає, що його звільнено протиправно
із порушенням норм чинного
законодавства, накази, підлягають
скасуванню, а сам позивач поновленню на
посаді. Окрім того, позивач просить суд
зобов'язати відповідача розглянути
після поновлення на посаді його рапорт
від 30.12.2013 року про звільнення та
звільнити його з органів внутрішніх
справ за віком, відповідно п. 64 "а"
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, відтак для
захисту своїх прав звернувся до суду.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просили позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату час та
місце судового засідання повідомлявся
належним чином, у судовому засіданні
31.03.2014 року надав письмові заперечення
по справі (а.с. 144-149).

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на стороні відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату час та
місце судового засідання повідомлявся
належним чином.

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, а також розглянувши
заперечення відповідача, показання
свідків, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 43 Конституції України кожному
гарантовано право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
він вільно погоджується. Держава
створює умови для повного здійснення
громадянами права на працю, гарантує
рівні можливості у виборі професії та
роду діяльності, реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб. Кожен
має право на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну
плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Частиною другою статті 19 Конституції
України зобов'язано органи державної
влади та їх посадових осіб діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.

Відповідно до пункту 15 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України публічна служба -
це діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Спірні відносини публічної служби з
приводу прийняття громадян на службу в
органи внутрішніх справ, її
проходження та звільнення з неї
урегульовані спеціальним
законодавством, до якого належать
Закон України «Про міліцію» від 20.12.1992
р. № 565 -XII, Закон України «Про
дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» від 22.02.2006р.,
№ 3460-IV, Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затверджене
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1991р. за № 114, Етичний кодекс
працівника органів внутрішніх справ
України, схвалений колегією МВС
України 05.10.2000р. № 7км/8, Кодекс честі
працівника органів внутрішніх справ
України, затверджений наказом МВС
України від 11.01.1996р. № 18, Присяга
працівника органів внутрішніх справ
України, затверджена постановою
Кабінету Міністрів України від 28.12.1991р.
за № 382, Інструкція про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ, затверджена
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 06.12.1991р. № 552.

Відповідно до Закону України «Про
міліцію», міліція в Україні - державний
озброєний орган виконавчої влади, який
захищає життя, здоров'я, права і свободи
громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства і
держави від протиправних посягань.

Діяльність міліції, відповідно до ст. 3
цього Закону, будується на принципах
законності, гуманізму, поваги до особи,
соціальної справедливості, взаємодії з
трудовими колективами, громадськими
організаціями й населенням.

Стаття 4 Закону України «Про міліцію»
зазначає, що правовою основою
діяльності міліції є: Конституція
України, цей Закон, інші законодавчі
акти України, постанови Верховної Ради
України, укази Президента України,
постанови Кабінету Міністрів України,
нормативні акти Міністерства
внутрішніх справ України, Загальна
декларація прав людини, міжнародні
правові норми, ратифіковані у
встановленому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
міліцію» права і обов'язки, організація
роботи та структура підрозділів
міліції визначаються положеннями, які
затверджуються Міністром внутрішніх
справ України відповідно до цього
Закону. У своїй діяльності міліція
підпорядковується Міністерству
внутрішніх справ України. В областях,
містах, районах міліцією, крім
транспортної, керують відповідно
начальники головних управлінь,
управлінь Міністерства внутрішніх
справ України в області, місті,
начальники міських і районних відділів
(управлінь) головних управлінь,
управлінь Міністерства внутрішніх
справ України в області, місті.

Судом встановлено, що 27.12.2013 на розгляд
начальника ГУМВС України в Одеській
області надійшов рапорт заступника
начальника управління - начальника
відділу боротьби з торгівлею людьми
УБЗПТЛ ГУМВС України в Одеській
області підполковника міліції ОСОБА_4
про те, що старший оперуповноважений в
особливо важливих справах відділу
боротьби з торгівлею людьми УБЗПТЛ
ГУМВС України в Одеській області майор
міліції ОСОБА_1, якого наказом ГУМВС від
12.12.2013 № 695 о/с призначено на посаду у
ввіреному йому підрозділі, до
розташування адміністративної будівлі
УБЗПТЛ до 27.12.2013 року не прибув, до
виконання своїх службових обов'язків
не приступив. Також в рапорті вказано
на те, що в телефонній розмові, що
відбулася 27.12.2013 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1,
позивач повідомив, що знаходиться на
лікарняному (а.с. 104).

Наказом № 3364 від 30.12.2013 року начальник
ГУМВС України в Одеській області
призначв службове розслідування за
вказаними у рапорті підполковника
міліції ОСОБА_4 фактами.

Згідно висновку від 30.12.2013 року за
результатами службового
розслідування, відповідачем
встановлено, що майор міліції ОСОБА_1
призначений на займану посаду наказом
ГУМВС від 12.12.2013 № 695 о/с, яким його
поновлено на службі в ОВС за рішенням
суду з одночасним призначенням на
посаду старшого оперуповноваженого в
особливо важливих справах відділу
боротьби з торгівлею людьми УБЗПТЛ
ГУМВС України в Одеській області.
Зазначений наказ видано на підставі
постанови Одеського окружного
адміністративного суду від 09.09.2013 року,
якою скасовано накази ГУМВС України в
Одеській області від 30.11.2005 № 1000 та від
16.12.2005 № 599 о/с щодо звільнення майора
міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх
справ за дискредитацію.

В ході проведення службового
розслідування вказано про грубе
порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, затвердженого Законом України
від 22.02.2006 № 3460-1V, р. 111, п.1 р. IV Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу ОВС
України, затверджених наказом МВС
України від 22.02.2012 № 155, Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України та зобов'язання, наданого ним
при прийнятті на службу до ОВС України,
що виразилося у невиході на службу в
період з 12.12.2013 по 27.12.2013 рік без
поважних причин, неповідомленні
керівництва УБЗПТЛ ГУМВС про причини
своєї відсутності на службі, старшого
оперуповноваженого в особливо
важливих справах відділу боротьби з
торгівлею людьми УБЗПТЛ ГУМВС України
в Одеській області майора міліції
ОСОБА_1, з органів внутрішніх справ
звільнити за п. 64 „є" (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (а.с. 126-128).

Перевіркою, проведеною відповідачем,
перебування майора міліції ОСОБА_1 на
лікарняному в період з 12.12.2013 по 27.12.2013
встановлено, що зазначений працівник у
вказаний період по медичну допомогу як
до лікарні СМЗ ГУМВС, так і до міської
лікарні № 8 м. Одеси не звертався, що
підтверджується документами, наданими
керівництвом зазначених лікувальних
закладів (а.с. 105,113).

06.01.2014 року ГУМВС України в Одеській
області було видано наказ № 4 про
покарання ОСОБА_1 за невихід на службу
без поважних причин

09.01.2014 року до УКЗ ГУМВС надійшов рапорт
старшого оперуповноваженого в ОВС
відділу боротьби з торгівлею людьми
УБЗПТЛ ГУМВС України в Одеській
області майора міліції ОСОБА_1 з
приводу ознайомлення з наказом ГУМВС
від 06.01.2014 року № 4 про його покарання за
невихід на службу без поважних причин,
в якому він зазначив, що з 09 по 23 грудня
2013 року він знаходився на лікарняному
за місцем мешкання. До зазначеного
рапорту він додав довідку,
зареєстровану міською лікарнею № 8 м.
Одеси від 08.01.2013, згідно якої з 09.12.2013 по
27.12.2013 року він перебував на
амбулаторному лікуванні в поліклініці
зазначеної лікарні.

При повторній перевірці зазначеної
ОСОБА_1 інформації 14.01.2014 з міської
лікарні № 8 м. Одеси відповідачем
отримано довідку, якою підтверджено
його перебування на лікарняному в
період з 09 по 23 грудня 2013 року (а.с. 122).

Наказом ГУМВС України в Одеській
області від 15.01.2014 року № 81 було внесено
зміни до п.1 наказу ГУМВС України в
Одеській області від 06.01.2014 № 4 та
викладено його в наступній редакції:
„за грубе порушення вимог ст. 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України від
22.02.2006 № 3460-ІУ, п.п. 1.1, 1.2, 2.2, 2.3, 3.1,3.2, 4.1
розділу III та п.1 розділу IV Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу ОВС
України, затверджених наказом МВС
України від 22.02.2012 № 155, Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України та зобов'язання, наданого ним
при прийнятті на службу до ОВС України,
що виразилося у неповідомленні
керівництва УБЗПТЛ ГУМВС про причини
своєї відсутності на службі з 12.12.2013 по
27.12.2013 та невиході на службу з 24 по 27.12.2013
без поважних причин, старшого
оперуповноваженого в особливо
важливих справах відділу боротьби з
торгівлею людьми УБЗПТЛ ГУМВС України
в Одеській області майора міліції
ОСОБА_1, з органів внутрішніх справ
звільнити за п. 64 „є" (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ".

Під час розгляду адміністративної
справи, представник позивача та
позивач пояснили, що в період з 09 по 23
грудня 2013 року позивач перебував на
лікарняному у позавідомчому закладі
охорони здоров'я за місцем мешкання, в
міській лікарні № 8 м. Одеси, також
пояснили, що про видання наказу щодо
поновлення позивача на посаді позивач
дізнався 18.12.2013 року, коли працівник
управління кадрового забезпечення
підполковник міліції Лепеха В.А.
ознайомив позивача з наказом ГУМВС від
12.12.2013 № 695 о/с (а.с.9), проте дату
ознайомлення з наказом позивач вказав
12.12.2013р.

Також ОСОБА_1 зазначив, що після
ознайомлення та отримання
відповідного витягу з наказу ГУМВС від
12.12.2013 № 695 о/с він в цей же день прибув
до розташування УБЗПТЛ ГУМВС за
адресою м. Одеса, Люстдорфська дорога,
27/36 (3-тя станція Люстдорфської дороги),
де зустрів одного з працівників цього
підрозділу - майора міліції ОСОБА_6 та
повідомив йому про своє призначення та
про те, що на даний час знаходиться на
лікарняному.

Окрім того, ОСОБА_1 вказав, що 30.12.2014 року
ним було подано рапорт щодо його
звільнення з органів внутрішніх справ
за власним бажанням, але про результати
розгляду цього рапорту йому нічого
невідомо (а.с. 10).

14.04.2014 року у судовому засіданні був
допитаний в якості свідка старший
оперуповноважений відділу боротьби з
торгівлею людьми УБЗПТЛ ГУМВС України
в Одеській області майор міліції
ОСОБА_6, який пояснив, що, дійсно,
зустрічав в приміщенні будівлі свого
підрозділу майора міліції ОСОБА_1, який,
в свою чергу, повідомив йому про своє
поновлення та призначення на посаду,
ознайомив його з витягом з наказу,
також ОСОБА_1 повідомив йому, що на
даний момент знаходиться на
лікарняному. Окрім, того свідок
повідомив, що через тиждень він знову
зустрів ОСОБА_1, який повідомив, йому, що
він вийшов з лікарняного та приступив
до виконання обов'язків. Також, свідок
повідомив суду, що ОСОБА_1 після
останньої зустрічі телефонував йому,
оскільки не міг потрапити до кабінетів
відділу боротьби з торгівлею людьми
УБЗПТЛ ГУМВС України в Одеській
області, у зв'язку з тим, що всі інші
працівники відділу були відсутні в
будівлі й знаходились у службовому
відрядженні по місту, а ключів до
кабінетів ОСОБА_1 ніхто не видавав.
Загалом, ОСОБА_6 пояснив суду, що
декілька разів, після поновлення
ОСОБА_1 зустрічався з позивачем на
роботі, проте зазначити конкретних дат
не зміг, також, пояснив, що більшість
працівників відділу та керівництво
знаходилось за адресою головного
управління по вул. Єврейська, 12. Що
стосується пояснень ОСОБА_6 наданих під
час проведення службового
розслідування щодо того, що він не
бачив позивача після першої зустрічі,
свідок пояснив, що він мав на увазі, що
більше не бачив позивача саме в той
день.

Також, 14.04.2014 року у судовому засіданні
був допитаний в якості свідка
заступник начальника управління -
начальник відділу боротьби з торгівлею
людьми УБЗПТЛ ГУМВС України в Одеській
області підполковник міліції ОСОБА_4,
який пояснив, що 27.12.2013 року перебуваючи
у відряджені у м. Києві він
зателефонував позивачу, в телефонній
розмові, позивач повідомив, що
знаходиться на лікарняному. Окрім того,
свідок пояснив, що в період з 24.12.2013 по
27.12.2013 року позивача на робочому місці
не бачив, зазначаючи при цьому, що, за
спеціфікою роботи, та, враховуючи
процес реорганізації відділу, постійно
на роботі не перебував, оскільки
більшість часу проводив в будівлі
головного управління за адресою вул.
Єврейська,12, або у відрядженнях по
місту. Також, зазначив, що за адресою
розташування відділу боротьби з
торгівлею людьми УБЗПТЛ ГУМВС України
в Одеській області будь-який облік
виходу на роботу працівників не вівся,
оскільки відділу канцелярії не було.

Окрім того, 14.04.2014 року у судовому
засіданні був допитаний в якості
свідка ОСОБА_7 - особа, яка завозила
позивача на роботу, у зв'язку з ремонтом
автомобіля позивача. ОСОБА_7 пояснив,
що приблизно за тиждень до Нового року,
він, дійсно, щоранку завозив позивача
за місцем розташування відділу де
працював позивач.

Також, необхідно зазначити, що під час
розгляду адміністративної справи, за
клопотанням представника відповідача,
судом було направлено запит до
Малиновського районного суду м. Одеси
щодо розгляду кримінальної справи №
по обвинуваченню ОСОБА_1,
оскільки у разі винесення вироку та
визнанні позивача винним у скоєні
кримінального злочину, його неможливо
буде поновити на посаді. Звільнення
працівника міліції зі служби, у зв'язку
з обвинуваченням у вчиненні злочину,
допускається тільки після набрання
обвинувальним вироком законної сили (ч.
6 ст.21 Закону України "Про міліцію").

Листами від 17.04.2014 року (вхід. № ФП/707/14),
05.05.2014 року (вхід. № 11278/14) та 12.05.2014 року
(вхід. № ФП/829/14) Малиновський районний
суд м. Одеси надав інформацію, що
кримінальна справа № по
обвинуваченню ОСОБА_1 по суті не
розглянута, вирок не виносився.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, затвердженого Законом України
від 22.02.2006 року «Про Дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ»
службова дисципліна - дотримання
особами рядового і начальницького
складу Конституції і законів України,
актів Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Стаття 2 Дисциплінарного Статуту
визначає поняття дисциплінарного
проступку, яким є невиконання чи
неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного
Статуту службова дисципліна базується
на високій свідомості та зобов'язує
кожну особу рядового і начальницького
складу: дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави; поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного
Статуту з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.

Суд зазначає, що посилання
представника відповідача на те, що в
порушення вимог наказу Головного
управління МВС України в Одеській
області від 30.05.2008 року № 530 «Про
додаткові заходи щодо впорядкування
звільнення від службових обов'язків
через тимчасову непрацездатність
особового складу органів та
підрозділів ГУМВС» позивач не
повідомив керівництво УБЗПТЛ ГУМВС про
перебування на лікарняному та те, що
позивач не звернувся до лікарні ВМЗ
ГУМВС України в Одеській області є
необґрунтованими з наступних підстав.

Під час розгляду адміністративної
справи судом було встановлено, що
позивач перебував на лікарняному з
09.12.2013р. по 23.12.2013р., про що свідчить
довідка міської лікарні № 8, яку
позивач за власною ініціативою була
зареєстрована в лікарні ГУМВС України
в Одеській області та зарахована як
лікарняний лист (а.с. 14). Враховуючи, що
позивача було поновлено на посаді лише
з 12.12.2013 року він не міг звернутись до
спеціалізованої лікарні ГУМВС України
в Одеській області, оскільки на момент
погіршення здоров'я не був працівником
структури ГУМВС України. Факт
неможливості звернення особи, що не є
працівником структури ГУМВС України
до лікарні ГУМВС України в Одеській
області, не заперечувався
представником відповідача.

Що стосується не повідомлення
керівництва УБЗПТЛ ГУМВС про
перебування на лікарняному, як того
вимагає наказ Головного управління МВС
України в Одеській області від 30.05.2008
року № 530 «Про додаткові заходи щодо
впорядкування звільнення від
службових обов'язків через тимчасову
непрацездатність особового складу
органів та підрозділів ГУМВС» суд
зазначає, що на момент винесення
вказаного наказу та до моменту
поновлення на посаді, позивача не було
ознайомлено з вказаним наказом.

Суд зазначає, що визначальним при
прийнятті рішення про звільнення
позивача є факт відсутності позивача
на службі з 24.12.2013 року по 27.12.2013 рік,
встановлення якого повинно
здійснюватися у нормативно
визначеному порядку.

Суд також зазначає, що позивач на
момент звільнення не мав діючих
дисциплінарних стягнень.

Отже, висновок службового
розслідування та оскаржувані накази не
містять законних підстав для
звільнення позивача через відсутність
встановленого факту прогулу. За таких
умов, були відсутні і підстави для
видання оскаржуваних наказів.

Службове розслідування по своїй суті
повинно сприяти дотриманню законності,
викоріненню випадків її порушення,
вихованню особового складу органів
внутрішніх справ в дусі точного і
безумовного дотримання чинного
законодавства.

При проведенні службового
розслідування повному, об'єктивному і
всесторонньому дослідженню підлягають
подія порушення (час, місце, спосіб і
інші обставини), наявність вини
працівника органів внутрішніх справ в
скоєнні порушення, мета та мотиви
порушення, обставини, що впливають на
ступінь і характер відповідальності
порушника як пом'якшуючі, так і
обтяжуючі його відповідальність,
характеристика особи, що скоїла
порушення (відношення до служби,
поведінка до порушення), причини та
умови, що сприяли скоєнню порушення,
характер та розмір нанесених
порушенням збитків.

Отже, з аналізу ст.ст. 4, 14
Дисциплінарного статуту та положень
згадуваної Інструкції керівник має
видати наказ про проведення службового
розслідування з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
встановити терміни проведення,
визначити відповідальну особу та
здійснювати контроль проведення
такого розслідування шляхом
затвердження плану намічених заходів.

Проаналізовані положення також
свідчать про неможливість оцінки
висновку за результатами службового
розслідування відносно позивача як
результати належного службового
розслідування, оскільки останнє не
відповідає вимогам, які ставлять до
висновку про результати службового
розслідування нормами чинного
законодавства.

Аналізуючи законодавство щодо порядку
притягнення службовців до
відповідальності за дисциплінарні
проступки суд дійшов висновку, що
дисциплінарне провадження передбачає
порушення дисциплінарної справи,
розслідування обставин проступку,
розгляд справи компетентним органом
(посадовою особою), прийняття рішення
за наслідками розгляду.

Зокрема, висновок службового
розслідування повинен містити привід
для призначення службового
розслідування, посаду, звання і
прізвище працівника, що проводив
службове розслідування, посаду, звання,
прізвище, ім'я та по батькові, рік
народження, освіту, час служби в
органах внутрішніх справ і в займаній
посаді особи, у відношенні якої
проведено службове розслідування, суть
встановленого порушення та його
наслідки, чим підтверджується чи
виключається вина працівника,
обставини, що пом'якшують і посилюють
його відповідальність, причини та
умови, що сприяли порушенню, прийняті
або запропоновані заходи по їх
усуненню, пропозиції про застосування
конкретного виду дисциплінарного
стягнення або міри громадського
впливу, направлення матеріалів в
слідчі органи або про припинення
службового розслідування, що в даному
випадку повністю дотримано не було, а
саме: не зазначено наслідків порушення,
чим підтверджується чи виключається
вина працівника, обставини, що
пом'якшують і посилюють його
відповідальність, причини та умови, що
сприяли порушенню, прийняті або
запропоновані заходи по їх усуненню.

Службове ж розслідування стосовно
позивача повинно було б бути здійснено
з метою з'ясування дійсної (фактичної)
відсутності позивача на робочому
місці, проте жодних рапортів та актів
про невихід на роботу щодо позивача не
складалися, журнал виходу на роботу,
або будь-яка система відповідного
обліку виходу на роботу працівників
були відсутні.

Заслуговує на увагу і той факт, що зі
змісту наказів про звільнення,
позивача було звільнено з органів
внутрішніх справ за порушення
дисципліни.

Суд критично ставиться до доводів
відповідача, що порушення дисципліни
(відсутність на службі) було допущено
позивачем, оскільки не встановлений
сам факт відсутності позивача на
службі з 24.12.2013 року по 27.12.2013 рік. В свою
чергу, єдиним доказом відсутності на
робочому місці позивача є рапорт та
пояснення ОСОБА_4, який в свою чергу, у
вищезазначений період постійно не
перебував на робочому місці у зв'язку
із службовими справами, відрядженнями
тощо. Інших доказів, які б свідчили про
відсутність позивача на робочому місці
суду надано не було та відповідачем під
час проведення службового
розслідування та звільнення позивача
встановлено не було.

Таким чином, враховуючи все
вищевикладене суд вважає, що накази
було видано передчасно, з порушенням
діючого законодавства, що потягло за
собою незаконне звільнення позивача з
посади.

Із зазначених доводів позивача, не
спростованих відповідачем, суд дійшов
висновку про необґрунтованість та
надмірну суворість застосованого до
позивача у вигляді звільнення з
органів внутрішніх справ без
з'ясування всіх обставин для прийняття
законного та обґрунтованого рішення.

За таких обставин суд вважає, що при
звільненні позивача відповідачами не
було дотримано вимог чинного
законодавства України, що є вагомою
підставою вважати накази № 4 від 06.01.2014
року "Про покарання працівника УБЗПТЛ
ГУМВС ОСОБА_1", № 81 від 15.01.2014 року "Про
внесення змін до наказу ГУМВС від 06.01.2014
№ 4", 14 о/с від 15.01.2014 року про звільнення
ОСОБА_1 старшого уповноваженого в
особливо важливих справах відділу
боротьби з торгівлею людьми УБЗПТЛ
ГУМВС України в Одеській області
такими, що підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про необхідність скасування
наказів № 4 від 06.01.2014 року "Про
покарання працівника УБЗПТЛ ГУМВС
ОСОБА_1", № 81 від 15.01.2014 року "Про
внесення змін до наказу ГУМВС від 06.01.2014
№ 4", 14 о/с від 15.01.2014 року про звільнення
ОСОБА_1 старшого уповноваженого в
особливо важливих справах відділу
боротьби з торгівлею людьми УБЗПТЛ
ГУМВС України в Одеській області.

Згідно п.24 Положення про проходження
служби рядовим та начальницьким
складом органів внутрішніх справ УРСР,
затвердженого Постановою КМ УРСР від
29.07.1991 р. № 114 у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
роботу особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
роботі (посаді).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України
негайно виконуються постанови суду про
присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів -у межах суми
стягнення за один місяць, а також
негайно виконуються постанови суду про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Відповідно до зазначеної норми суд
вважає необхідним застосувати негайне
виконання постанови суду в частині
поновлення на посаді позивача.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення.

З аналізу вказаної правової норми
випливає, що рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень повинні бути прийняті чи
здійснені в межах компетенції
відповідного органу та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, не порушувати інтересів
держави, прав та інтересів фізичних та
юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), відповідати вимогам
діючого законодавства.

Встановлення невідповідності
діяльності суб'єкта владних
повноважень хоча б одному із
зазначених критеріїв для оцінювання
його рішень, дій та бездіяльності може
бути підставою для задоволення
адміністративного позову, однак лише
за умови, що встановлено порушення
прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст.43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визначаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку, що відповідачем не виконано у
повному обсязі покладеного на нього
прав та обов'язків передбачених чинним
законодавством України при звільнені
позивача.

З урахуванням зазначеного, на підставі
встановлених в судовому засіданні
фактів та обставин, враховуючи, що
мотивація та докази, наведені
відповідачем під час розгляду
адміністративної справи, не дають
адміністративному суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували правову позицію
позивача та його представника, а
позивачем доведено суду обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги в
частині скасування наказів № 4 від
06.01.2014 року "Про покарання працівника
УБЗПТЛ ГУМВС ОСОБА_1", № 81 від 15.01.2014 року
"Про внесення змін до наказу ГУМВС від
06.01.2014 № 4", 14 о/с від 15.01.2014 року про
звільнення ОСОБА_1, поновлення на
посаді, відтак, позовні вимоги в
частині скасування наказів та
поновлення на посаді підлягають
задоволенню.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання відповідача розглянути
після поновлення на посаді його рапорт
від 30.12.2013 року про звільнення та
звільнити позивача з органів
внутрішніх справ за віком, відповідно
п. 64 "а" Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, суд зазначає
наступне. Питання щодо розгляду
відповідних рапортів та звільнення
працівників є виключною компетенцією
відповідача при здійснені ним владних,
управлінських функцій, до того ж,
підстав вважати, що відповідачем не
буде розглянутий рапорт позивача та
питання щодо його звільнення у суду
немає. Окрім того, в даному випадку,
зобов'язання відповідача вчиняти певні
дії на майбутнє без прийняття
відповідачем відповідного рішення, або
допущення бездіяльності буде
передчасним та протирічить приписам
чинного законодавства України.

Відтак, суд дійшов висновку, що вимоги
позивача про зобов'язання відповідача
розглянути рапорт від 30.12.2013 року про
звільнення за віком та звільнити його,
є передчасними, необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України у
судовому засіданні 14.05.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі
відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст.
167 КАС України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Враховуючи сплату позивачем судового
збору в розмірі 73, 08 грн. (а.с. 16) судові
витрати відповідно до статті 94 КАС
України підлягають стягненню з
Державного бюджету України на користь
позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
головного управління МВС України в
Одеській області, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача ОСОБА_3 про
визнання протиправними та скасування
наказів, поновлення на посаді та
зобов'язання розглянути рапорт від
30.12.2013 року про звільнення -
задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
накази головного управління МВС
України в Одеській області № 4 від
06.01.2014 року "Про покарання працівника
УБЗПТЛ ГУМВС ОСОБА_1", № 81 від 15.01.2014 року
"Про внесення змін до наказу ГУМВС від
06.01.2014 № 4", 14 о/с від 15.01.2014 року про
звільнення ОСОБА_1 старшого
уповноваженого в особливо важливих
справах відділу боротьби з торгівлею
людьми УБЗПТЛ ГУМВС України в Одеській
області.

Поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх
справ України на посаді старшого
уповноваженого в особливо важливих
справах відділу боротьби з торгівлею
людьми УБЗПТЛ ГУМВС України в Одеській
області.

Допустити негайне виконання рішення в
частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судові
витрати у розмірі 73, 08 грн. (сімдесят три
грн. 08 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Якщо рішення було прийняте у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії такого рішення.
Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у
відповідності зі статтею 254 КАС
України.

Повний текст постанови підписано
суддею 19.05.2014 року.

Суддя
О.М. Тарасишина

Визнати протиправними та скасувати
накази головного управління МВС
України в Одеській області № 4 від
06.01.2014 року "Про покарання працівника
УБЗПТЛ ГУМВС ОСОБА_1", № 81 від 15.01.2014 року
"Про внесення змін до наказу ГУМВС від
06.01.2014 № 4", 14 о/с від 15.01.2014 року про
звільнення ОСОБА_1 старшого
уповноваженого в особливо важливих
справах відділу боротьби з торгівлею
людьми УБЗПТЛ ГУМВС України в Одеській
області.

Поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх
справ України на посаді старшого
уповноваженого в особливо важливих
справах відділу боротьби з торгівлею
людьми УБЗПТЛ ГУМВС України в Одеській
області.

Допустити негайне виконання рішення в
частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судові
витрати у розмірі 73, 08 грн. (сімдесят три
грн. 08 коп.).

19 травня 2014 року