Справа № 820/3932/14
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 травня 2014 р.
№ 820/3932/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Панова М.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Каряки
С.Г.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Вишневського О.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_3 до Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області про зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області, в якому з
урахуванням змінених позовних вимог
просить суд: визнати протиправним та
скасувати рішення - висновок УГІРФО
ГУМВС України в Харківській області
від 09.04.10 р. про скасування посвідок на
постійне проживання громадянам СРВ
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_3 в частині щодо
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області розглянути
питання щодо поновлення ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне
проживання в Україні, серія НОМЕР_3, та
подальшого її обміну у зв'язку із
досягненням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
45-річного віку; скасувати рішення -
висновок УГІРФО ГУМВС України в
Харківській області від 09.04.10 р. про
скасування посвідок на постійне
проживання громадянам СРВ ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, в
частині щодо ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1;
визнати протиправною бездіяльність
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області щодо обміну
посвідки на постійне проживання в
Україні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку
із досягненням ним 45річного віку.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач безпідставно, в
порушення Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства» та Порядку оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання, затвердженого
постановою КМ України №251 від 28.03.2012р.,
прийняв рішення - висновок від 09.04.10 р.
про скасування посвідок на постійне
проживання та в подальшому не здійснив
обмін бланку посвідки на постійне
проживання.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та просив
задовольнити з підстав та мотивів
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив відмовити в повному обсязі. В
обгрунтування заперечень зазначив, що
в спірних правовідносинах відповідач
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечення проти нього, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з таких
підстав та мотивів.

Правовий статус іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні, порядок їх в'їзду в Україну та
виїзду з України встановлює Закон
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства»

Статтею 3 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства», в редакції, яка діяла на
час прибуття позивачів в Україну,
визначено, що іноземці можуть у
встановленому порядку іммігрувати в
Україну на постійне проживання або для
працевлаштування на визначений термін,
а також тимчасово перебувати на її
території.

ОСОБА_3 народився 13.10.1966 р., є
громадянином Соціалістичної
Республіки В’єтнам.

Позивач, - на підставі Угоди між Урядом
Соціалістичної Республіки В’єтнам та
урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, - прибув в Україну з
метою працевлаштування, і працював на
підприємствах УРСР.

13.12.1996 року позивач отримав податковий
ідентифікаційний номер як платник
податків.

27.06.2007 року позивачу УПРФО ГУМВС
України в Харківській області було
видано посвідку на постійне місце
проживання в Україні, серія НОМЕР_3 на
підставі висновку УГІРФО ГУ МВС
України в Харківській області ще ВІД
26.09.2003 р. , про що зазначається у
посвідці.

В паспорті позивача для виїзду за
кордон проставлено штамп УГІРФО ГУМВС
України в Харківській області
«Дозволено постійне проживання в
Україні» ще 26.09.2003 р.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України
«Про міграцію» ( в редакції чинній на
момент оформлення посвідки на постійне
проживання позивачеві): «Особі, яка
перебуває на законних підставах в
Україні і отримала дозвіл на
імміграцію, орган спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань імміграції
за місцем її проживання видає посвідку
на постійне проживання протягом тижня
з дня подання нею відповідної заяви».

16.12.13 р. у зв'язку із досягненням
позивачем 45-річного віку ним було
подано до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області заяву про обмін
посвідки.

Листом від 31.12.2013 року № 21354 ГУ ДМС
України в Харківській області було
надано відповідь, в якій зазначено, що
згідно обліків ГУ ДМС України в
Харківській області значиться ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, якому рішенням УГІРФО
ГУМВС України в Харківській області
від 09.04.2010 було скасовано посвідку на
постійне проживання в Україні серії
НОМЕР_3

Вперше отримавши інформацію про
скасування посвідки, - адже раніше
позивачеві не було відомо, що його
посвідку скасовано, - представник
позивача 06.02.14 р. звернувся до
відповідача з адвокатським запитом
щодо надання йому копії рішення УГІРФО
ГУМВС України в Харківській області
від 09.04.2010 р., на підставі якого було
скасовано посвідку .

25.02.14 р. на цей адвокатський запит було
отримано від відповідача копію
висновку УГІРФО ГУМВС України в
Харківській області від 09.04.10 р. про
скасування посвідок на постійне
проживання громадянам СРВ ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3
(далі-висновок), на підставі якого було
скасовано посвідку на постійне
проживання ОСОБА_3.

Так в висновку зазначено таке:
«Громадяни СРВ: .... ОСОБА_3
зареєстрований: АДРЕСА_1.

На підставі матеріалів особових справ
.... №152250 про залишення на постійне.
проживання в Україні, громадяни СРВ
прибули в Україну з 1985 по 1989 роки на
роботу, але цей факт підтверджується
лише довідками з Посольства СРВ.

Відповідно до абзацу 4 пункту 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про імміграцію» від 07.06.2001, вважаються
такими, що мають дозвіл на імміграцію
іноземці та особи без громадянства,
які прибули в Україну до 6 березня 1998
року за Угодою мж Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом (07 серпня 2001 року) із заявою про
видачу їм посвідки на постійне
проживання в Україні.

В мотивувальній частині спірного
рішення зазначено, що в ході перевірки
було встановлено, що керівництвом
ВГІРФО УМВС Україні в Харківській
області було прийнято рішення щодо
документування громадянина В'єтнаму
ОСОБА_3 посвідкою на постійне
проживання, що відповідна особа
вважається такою, що має дозвіл на
імміграцію в Україну на підставі
абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень
ЗУ «Про імміграцію», але у справі про
залишення на постійне проживання в
Україні відносно громадянина а
В'єтнаму ОСОБА_3, відсутній документ, що
підтверджує право громадянина СРВ
ОСОБА_3 на постійне проживання в
Україні, а саме відсутня довідка з
місця роботи, про яке позивач зазначив
в заяві анкеті, коли подавав документи
на отримання посвідки на постійне
проживання. Таким чином, позивач не в
змозі підтвердити факт своєї роботи на
території СРСТ за Угодою між Урядом
СРСР та урядом В'єтнаму і це дає
підстави вважати, що позивач при
отриманні дозволу на імміграцію подав
завідомо неправдиві відомості.

Суд зазначає, що на підтвердження
правомірності спірного рішення
відповідачем на виконання вимог ч. 2 ст.
71 КАС України не надано доказів, які б
свідчили про його правомірність, а
саме, докази щодо відсутності в
особовій справі позивача довідки з
місця роботи, про яке позивач зазначив
в заяві анкеті, коли подавав документи
на отримання посвідки на постійне
проживання. Крім того, сторонами не
заперечується, що в особистій справі
були аналогічні довідки з Посольства
СРВ, про що зазначено в оскаржуваному
висновку. До того ж, факт видачі
позивачу посвідки на постійне
проживання свідчить про наявність на
той час всіх необхідних документів для
її видачі та не може на даний час
заперечуватись відповідачем.

З вищезазначених підстав рішення -
висновок УГІРФО ГУМВС України в
Харківській області від 09.04.10 р. про
скасування посвідок на постійне
проживання громадянам СРВ ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 в
частині щодо ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача розглянути питання щодо
поновлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
посвідки на постійне проживання в
Україні, серія НОМЕР_3, та подальшого її
обміну у зв'язку із досягненням ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, 45-річного віку та визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо обміну посвідки на
постійне проживання в Україні ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку із досягненням
ним 45річного віку суд зазначає
наступне.

Відповідно до Порядку оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 березня 2012 р. № 251 (надалі по
тексту - Порядок) в редакції, чинній на
день виникнення спірних правовідносин,
цей Порядок визначає механізм
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання
іноземцям та особам без громадянства,
які іммігрували в Україну на постійне
проживання або прибули в Україну на
тимчасове проживання.

Згідно п. 9 Порядку строк дії посвідки
на постійне проживання не обмежується.
Посвідка на постійне проживання
підлягає обміну в разі досягнення
особою 25 - і 45 - річного віку

Пунктом 12 Порядку визначено, що
посвідка видається іноземцеві та особі
без громадянства під розписку після
пред'явлення паспортного документа
іноземця або документа, що посвідчує
особу без громадянства, в якому на
останній вільній сторінці
проставляється відмітка про отримання
посвідки за встановленим зразком, що
скріплюється печаткою (за бажанням
іноземця та особи без громадянства
така відмітка може проставлятися у
вкладному талоні).

Для обміну посвідки на постійне
проживання в разі досягнення іноземцем
та особою без громадянства 25- і
45-річного віку подаються документи,
зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15
цього Порядку (п. 16 Порядку).

Згідно з П.17 вищезазначеного Порядку
рішення про відмову у видачі посвідки
іноземцеві та особі без громадянства
приймається в разі: 1) необхідності
забезпечення національної безпеки або
охорони громадського порядку; 2)
необхідності охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України та інших осіб, що проживають в
Україні; 3) коли паспортний документ
іноземця або документ, що посвідчує
особу без Громадянства, підроблений,
зіпсований або не відповідає
встановленому зразку чи належить іншій
особі; 4) подання завідомо неправдивих
відомостей або підроблених документів;
5) коли виявлено факти невиконання ними
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або вони
мають інші майнові зобов'язання перед
державою, фізичними або юридичними
особами, включаючи ті, що пов'язані з
попереднім видворенням за межі
України, у тому числі після закінчення
строку заборони подальшого в'їзду в
Україну (для осіб, що отримують
посвідку на тимчасового проживання); 6)
інших випадках, передбачених законами.

На час подання позивачем заяви про
обмін посвідки було дійсним рішення -
висновок УГІРФО ГУМВС України в
Харківській області від 09.04.10 р. про
скасування посвідок на постійне
проживання громадянам СРВ ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та
відповідно посвідка була недійсною та
підлягала вилученню відповідно до ст. 13
Закону України «Про імміграцію».

Вищевказана обставина унеможливлювала
здійснення обміну бланку посвідки
відповідно до чинного законодавства
України, про що було повідомлено
представника позивача. Відповідно до
вищевказаного можливо дійти висновку,
що збоку відповідача ГУ ДМС України не
було протиправної бездіяльності щодо
обміну посвідки на постійне проживання
в Україні ОСОБА_3 у зв'язку із
досягненням ним 45-річного віку та
відповідно не було підстави для її
обміну.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про необхідність
повторного розгляду відповідачем
заяви позивача про обмін посвідки з
урахування обставини щодо скасування
судом рішення - висновку УГІРФО ГУМВС
України в Харківській області від 09.04.10
р. про скасування посвідок на постійне
проживання громадянам СРВ ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та
у разі відсутності підстав
передбачених Порядком оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання, затвердженим
постановою КМ України №251 від 28.03.2012р.
та іншими правовими актами регулюючими
спірні відносини для відмови в заміні
посвідки, прийняти відповідне законне
та обгрунтоване рішення та (або)
вчинити відповідні дії.

У зв"язку з цим, позов ОСОБА_3 до
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 71, 94,159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області про зобов'язання
вчинити певні дії - задовільнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення - висновок УГІРФО ГУМВС України
в Харківській області від 09.04.10 р. про
скасування посвідок на постійне
проживання громадянам СРВ ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 в
частині щодо ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області розглянути
питання щодо поновлення ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне
проживання в Україні, серія НОМЕР_3, та
подальшого її обміну у зв'язку із
досягненням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
45-річного віку.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ у Червонозаводському районі м.
Харкова, код 37999628, банк ГУДКСУ у
Харківській області, МФО 851011, рахунок
4011) на користь ОСОБА_3 (адреса:
61000, м. Харків, пр. 50-річчя ВЛКСМ, 61-В,
кв.111, код ) 36 (тридцять шість) грн.
54 коп. витрат зі сплати судового збору.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня його
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАСУ, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19
травня 2014 року.

Суддя
Панов М.М.