Справа № 826/659/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/659/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Начальника Головного управління
Державного агентства земельних
ресурсів України у Київській області
ОСОБА_3 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Начальника Головного управління
Державного агентства земельних
ресурсів України у Київській області
ОСОБА_3 про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до
Начальника Головного управління
Державного агентства земельних
ресурсів України у Київській області
ОСОБА_3, в якому просив суд:

- визнати протиправною
бездіяльність, яка полягає у
невиконанні вимоги народного депутата
України від 03.10.2013 року про надання
копій наказів про надання громадянам
дозволів на розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність, які розташовані в
районі вул. Кутузова, м. Бровари,
Київської області (колишня територія
Державного підприємства
«Радіопередавальний центр»), копій
наказів про затвердження проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність, які розташовані в
районі вул. Кутузова, м. Бровари,
Київської області (колишня територія
Державного підприємства
«Радіопередавальний центр»), копій
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність, які
розташовані в районі вул. Кутузова, м.
Бровари, Київської області (колишня
територія Державного підприємства
«Радіопередавальний центр»);

- зобов'язати відповідача надати
копії наказів Державного агентства
земельних ресурсів України у Київській
області «Про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність» від 03.07.2013 року №№ з
КИ/:01:045/00001946 по КИ/:01:045/00001993;

- зобов'язати відповідача надати
копії наказів Державного агентства
земельних ресурсів України у Київській
області «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність» та копії проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність, затверджених
наказами Державного агентства
земельних ресурсів України у Київській
області, а саме: від 23.07.2013 року
№№КИ/:01:045/00003476, КИ/:01:045/00003480,
КИ/:01:045/00003482, КИ/:01:045/00003488,
КИ/:01:045/00003491, КИ/:01:045/00003492,
КИ/:01:045/00003507, КИ/:01:045/00003508,
КИ/:01:045/00003511, КИ/:01:045/00003513,
КИ/:01:045/00003514, КИ/:01:045/00003515,
КИ/:01:045/00003517, КИ/:01:045/00003518,
КИ/:01:045/00003519, КИ/:01:045/00003520,
КИ/:01:045/00003521, КИ/:01:045/00003522,
КИ/:01:045/00003523, КИ/:01:045/00003524,
КИ/:01:045/00003526, КИ/:01:045/00003529,
КИ/:01:045/00003530, КИ/:01:045/00003531,
КИ/:01:045/00003532, КИ/:01:045/00003533,
КИ/:01:045/00003534, КИ/:01:045/00003535,
КИ/:01:045/00003536, КИ/:01:045/00003537,
КИ/:01:045/00003538, КИ/:01:045/00003539,
КИ/:01:045/00003540, КИ/:01:045/00003541,
КИ/:01:045/00003543, КИ/:01:045/00003561,
КИ/:01:058/00003484, КИ/:01:058/00003493,
КИ/:01:058/00003495, КИ/:01:058/00003496,
КИ/:01:058/00003500, КИ/:01:058/00003504,
КИ/:01:058/00003505, КИ/:01:058/00003506,
КИ/:01:058/00003509, КИ/:01:058/00003510,
КИ/:01:058/00003525, КИ/:01:058/00003570;

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
березня 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
в якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06 березня 2013 року та ухвалити
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України не перешкоджає судовому
розгляду справи. У зв'язку з цим,
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції - без змін, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач як народний депутат, обраний в
одномандатному виборчому окрузі №97,
направив звернення від 03.10.2013 року
№03/10/13-3 до Начальника Головного
управління Державного агентства
земельних ресурсів України у Київській
області ОСОБА_3, в якому посилається на
те, що 01 жовтня 2013 року Броварська
міська рада Київської області своїм
рішенням змінила цільове призначення
п'яти земельних ділянок загальною
площею 94,67 га, що розташовані в районі
вул. Кутузова, м. Бровари, Київської
області (колишня територія ДП «Радіо
передавальний центр») з земель
сільськогосподарського призначення на
землі промисловості. Також, позивач
зазначає, що після спілкування з
посадовими особами Броварської
міської ради, Управління
Держземагенства у м. Бровари йому стало
відомо, що вказана земельна ділянка
була розділена на частини та передана
громадянам у власність в межах норм
безоплатної приватизації для ведення
особистого селянського господарства
на підставі відповідних рішень ГУ
Дерземагенства України у Київській
області.

З метою детального вивчення питання
приватизації земель державної форми
власності громадянами України,
керуючись ст. 16, ст. 17 Закону України
«Про статус народного депутата
України», Положенням про Спеціальну
контрольну комісію Верховної Ради
України з питань приватизації,
затвердженого Постановою ВРУ від 24.06.1993
року №3317-ХІІ, позивач просив
відповідача надати копії документів:

- наказів (рішень) про надання дозволів
на розроблення відповідної
документації із землеустрою, щодо
відведення зазначених земельних
ділянок у власність або користування;

- наказів (рішень) про затвердження
відповідної документації із
землеустрою та надання зазначених
земельних ділянок у власність або
користування;

- проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок та надання їх у
власність або користування, які
розташовані в районі вул. Кутузова, м.
Бровари, Київської області (колишня
територія ДП «Радіо передавальний
центр»).

Листом Головного управління
Держземагенства у Київській області
від 11.10.2013 року №08-03/7973 за підписом
заступника начальника управління
позивачу відмовлено у наданні
документації, що була запитана,
оскільки відповідно до ст. 32
Конституції України та рішення
Конституційного Суду України від 20.01.2012
року №2-рп/2012 у справі №1-9/2012,
недопустимо збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу;
відповідач надав лише перелік
запитуваних наказів та повідомив
підстави передачі земель у власність
громадян

В подальшому позивач повторно
звернувся до Головного управління
Державного агентства земельних
ресурсів України у Київській області
із депутатським зверненням від 15.11.2013
року №15/11/13/-1 з проханням надати
запитувану інформацію та документацію.

Відповідно до листа від 19.11.2013 року
№08-03/10979 народному депутату повторно
повідомлено про неможливість надання
вказаних документів.

Вважаючи ненадання необхідної
інформації та документації
протиправною бездіяльністю з боку
посадових осіб відповідача, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погоджується колегія
судді, виходив з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті
76 Конституції України повноваження
народних депутатів України
визначаються Конституцією та законами
України. Одним з повноважень є право на
запит, встановлене частиною першою
статті 86 Конституції України. За
змістом цієї конституційної норми
народний депутат України має право на
сесії Верховної Ради України
звернутися із запитом до органів
Верховної Ради України, до Кабінету
Міністрів України, до керівників інших
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, до
керівників підприємств, установ і
організацій, розташованих на території
України, незалежно від їх
підпорядкування і форм власності, а
також до Президента України в порядку,
передбаченому пунктом 34 частини першої
статті 85 Основного Закону України.
Отже, право на запит є конституційним
правом народного депутата України.

Згідно з частиною другою статті 15
Закону України «Про статус народного
депутата України» депутатський запит -
це вимога народного депутата України,
яка заявляється на сесії Верховної
Ради України до адресатів, вказаних у
частині першій статті 86 та у пункті 34
частини першої статті 85 Конституції
України.

Відповідно до частини першої статті 16
Закону України «Про статус народного
депутата України» народний депутат
України має також право на звернення до
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб, а також до керівників
підприємств, установ і організацій,
незалежно від форм власності та
підпорядкування, об'єднань громадян з
питань, пов'язаних з депутатською
діяльністю. Право на депутатське
звернення є складовою повноважень
народного депутата України.

Депутатське звернення - викладена в
письмовій формі пропозиція народного
депутата, звернена до органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб,
керівників підприємств, установ і
організацій, об'єднань громадян
здійснити певні дії, дати офіційне
роз'яснення чи викласти позицію з
питань, віднесених до їх компетенції.

Орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їх посадові особи,
керівники підприємств, установ і
організацій, об'єднань громадян, яким
адресовано депутатське звернення,
зобов'язані протягом 10 днів з моменту
його одержання розглянути і дати
письмову відповідь. У разі
неможливості розгляду звернення
народного депутата у визначений строк
його повідомляють про це офіційним
листом з викладенням причин
продовження строку розгляду. Строк
розгляду депутатського звернення, з
урахуванням продовження, не може
перевищувати 30 днів з моменту його
одержання.

На відміну від запиту звернення - це
викладена у письмовій формі пропозиція
народного депутата України зазначеним
вище адресатам здійснити певні дії,
дати офіційне роз'яснення чи викласти
позицію з питань, віднесених до їх
компетенції (абзац другий частини
першої статті 16 Закону України «Про
статус народного депутата України»). За
своїм змістом депутатське звернення не
має імперативного характеру і
заявляється народними депутатами
України самостійно. Такі звернення
можуть бути зумовлені скаргами та
заявами виборців, а також стосуватися
інших питань депутатської діяльності,
які ініціюються народним депутатом
України.

Згідно частини 2 статті 19 Закону
України «Про статус народного депутата
України» на вимогу народного депутата
посадові особи органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, державних підприємств,
установ та організацій зобов'язані
забезпечити його консультаціями
відповідних фахівців з питань
депутатської діяльності і надати
невідкладно, а за відсутності такої
можливості - не пізніш як у п'ятиденний
строк, необхідні інформацію і
документацію.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач відмовив в наданні
запитуваної інформації та
документації з огляду на статтю 32
Конституції України та рішення
Конституційного Суду України від 20
січня 2012 року №2-рп/2012, яка відносить
відомості про особисте та сімейне
життя особи до конфіденційної
інформації.

Згідно частини 2 статті 20 Закону
України «Про інформацію» будь-яка
інформація є відкритою, крім тієї, що
віднесена законом до інформації з
обмеженим доступом.

Відповідно до частини першої статті 21
Закону України «Про інформацію»
інформацією з обмеженим доступом є
конфіденційна, таємна та службова
інформація. Конфіденційною є
інформація про фізичну особу, а також
інформація, доступ до якої обмежено
фізичною або юридичною особою, крім
суб'єктів владних повноважень.
Конфіденційна інформація може
поширюватися за бажанням (згодою)
відповідної особи у визначеному нею
порядку відповідно до передбачених нею
умов, а також в інших випадках,
визначених законом. Відносини,
пов'язані з правовим режимом
конфіденційної інформації,
регулюються законом.

Водночас, Конституційний Суд України у
рішенні від 20 січня 2012 року №2-рп/2012,
даючи офіційне тлумачення частин
першої, другої статті 32 Конституції
України, вважає, що інформація про
особисте та сімейне життя особи
(персональні дані про неї) - це будь-які
відомості чи сукупність відомостей про
фізичну особу, яка ідентифікована або
може бути конкретно ідентифікована, а
саме: національність, освіта, сімейний
стан, релігійні переконання, стан
здоров'я, матеріальний стан, адреса,
дата і місце народження, місце
проживання та перебування тощо, дані
про особисті майнові та немайнові
відносини цієї особи з іншими особами,
зокрема членами сім'ї, а також
відомості про події та явища, що
відбувалися або відбуваються у
побутовому, інтимному, товариському,
професійному, діловому та інших сферах
життя особи, за винятком даних стосовно
виконання повноважень особою, яка
займає посаду, пов'язану зі здійсненням
функцій держави або органів місцевого
самоврядування. Така інформація про
фізичну особу та членів її сім'ї є
конфіденційною і може бути поширена
тільки за їх згодою, крім випадків,
визначених законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Разом з тим, відповідно до частини 3
статті 19 Закону України «Про статус
народного депутата» народний депутат
має право знайомитися з будь-якою
конфіденційною та таємною інформацією
з питань депутатської діяльності.

Відповідачем запитувана інформація та
документація не надавалась з підстав
того, що народний депутат України під
час звернення може отримувати
інформацію з питань, пов'язаних із
здійсненням ним депутатських
повноважень, що, як зазначає Головне
управління Державного агентства
земельних ресурсів України у Київській
області, не мало місця в даному випадку.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звертаючись до відповідача
посилався, зокрема, на Положення про
Спеціальну контрольну комісію
Верховної Ради України з питань
приватизації, затвердженого
Постановою ВРУ від 24.06.1993 року №3317-ХІІ,
оскільки він є заступником голови
Спеціальної контрольної комісії
Верховної ради України з питань
приватизації.

Згідно Положення про спеціальну
контрольну комісію Верховної ради
України з питань приватизації,
затвердженого постановою Верховної
Ради України від 24 червня 1993 р. №3317-XII,
спеціальна контрольна комісія
Верховної Ради України з питань
приватизації створюється відповідно
до статті 10 Закону України «Про
приватизацію майна державних
підприємств».

Відповідно до п. 1 розділу І Положення
№3317-XII спеціальна контрольна комісія
Верховної Ради України з питань
приватизації обирається з числа
народних депутатів України.

Пунктом 2 розділу ІІ Положення №3317-XII
встановлено, що контрольна комісія в
межах своєї компетенції здійснює
діяльність по таких основних напрямах:
контроль за діяльністю Фонду
державного майна та інших державних
органів приватизації; контроль за
створенням державними органами умов
для проведення приватизації; контроль
за порядком випуску, розміщення та
використання приватизаційних паперів;
контроль за додержанням встановленого
порядку приватизації державних
підприємств, житла, землі; контроль за
використанням коштів, що надійшли від
приватизації майна до позабюджетного
Державного фонду приватизації;
систематична (не менше двох разів на
рік) інформація Верховної Ради України
про хід приватизації.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, запитувані копії документів
прийняті відносно земель, які належали
державному підприємству
«Радіопередавальний центр», а згодом
були передані громадянам у власність в
межах норм безоплатної приватизації
для ведення особистого селянського
господарства на підставі запитуваних
наказів.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про необґрунтованість посилань
відповідача щодо відсутності підстав
для надання запитуваної інформації та
документації, оскільки остання
безпосередньо стосується питань,
пов'язаних із здійсненням ним
депутатських повноважень.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, з повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування або зміни постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Начальника
Головного управління Державного
агентства земельних ресурсів України у
Київській області ОСОБА_3 залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
19.05.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Епель О.В.

Федотов І.В.