Справа № 2а-0370/1369/12
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
Справа №
9104/128930/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ковелі та Ковельському районі
Волинської області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2012
року в адміністративній справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Ковелі та Ковельському
районі Волинської області про
скасування рішення,

встановив:

У травні 2012 року позивач ФОП ОСОБА_1
звернулась в суд із адміністративним
позовом до відповідача УПФУ в м. Ковелі
та Ковельському районі Волинської
області, в якому просила скасувати як
незаконні рішення відповідача від
27.04.2012 р. № 2107, № 2108, № 2109, № 2110, № 2111, №
2112 про накладення на позивача штрафу в
сумі по 170 грн. по кожному рішенню, а
всього 1042 грн. за несвоєчасне подання
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку за 2004
р., 2005 р., 2006 р., 2007 р., 2008 р., 2009 р..

Відповідач в суді першої інстанції
позовних вимог не визнав, подав
заперечення, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 28.05.2012 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення УПФУ в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області № 2107, № 2108, № 2109, № 2110, № 2111, №
2112 від 27.04.2012 року.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції від 28.05.2012 року
відповідач оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає апелянт, що постанова
суду першої інстанції є незаконною,
прийнята з порушенням норм
матеріального права, а тому підлягає
скасуванню з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги
апелянт посилається на те, що
відповідно до ч. 7 розділ VIII «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», на період до
повного стягнення заборгованості із
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі нарахованих
внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011
року не настав, та відповідних штрафних
санкцій за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових несків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом. Також, вважає
апелянт законним застосування до
позивача положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції станом на
23.12.2010 р. (до внесення змін з приводу
запровадження єдиного соціального
внеску). Пунктом 4 ч. 2 ст. 17 цього Закону
передбачено обов'язок позивача
подавати звітність територіальним
органам ПФУ у строки, в порядку та за
формою, встановленими ПФ. Звертає увагу
апелянт на те, що оскільки днем скоєння
правопорушення, яке полягає у
несвоєчасній подачі звітності за 2004 р.,
2005 р., 2006 р., 2007 р., 2008 р., 2009 р. є наступний
день після 01.04.2005 р., 01.04.2006 р., 01.04.2007 р.,
01.04.2008 р., 01.04.2009 р., 01.04.2010 р. та враховуючи
відсутність строків давності щодо
стягнення фінансових санкцій - рішення
прийняті відповідачем є законними.

За наслідками апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду від 28.05.2012 р..

Позивач ОСОБА_1 подала заперечення на
апеляційну скаргу, в якому просить в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
така апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено, що уповноваженою
особою УПФУ в м. Ковелі та Ковельському
районі Волинської області складено Акт
№ 1080 від 27.04.2012 р., відповідно до якого
відповідачем встановлено факт
неподання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку: Форма
«Індані-СПД» за 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009
звітні роки суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (а.с. 13).

Рішеннями УПФУ в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області № 2107, № 2108, № 2109, № 2110, № 2111, №
2112 від 27.04.2012 року до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірах по 170 грн., у зв'язку з
неподанням відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку за 2004-2009 роки,
на підставі п.5 ч.9 ст. 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (а.с. 7, 8, 9, 10, 11, 12).

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо протиправності та
скасування прийнятих відповідачем
рішень № 2107, № 2108, № 2109, № 2110, № 2111, № 2112
від 27.04.2012 року про застосування до
позивача фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності до органів ПФУ за 2004-2009 роки,
з врахуванням наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції, яка діяла до 01.01.2011 року), за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Вказана вище норма втратила чинність з
01.01.2011 року на підставі змін внесених
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Разом з тим, згідно з абзацом 5, 6 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01.01.2011 року, в тому
числі страхових внесків, строк сплати
яких на 01.01.2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску
забороняється. На період до повного
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових несків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 13 ст. 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», про нарахування
пені та накладення штрафів,
передбачених частинами дев'ятою і
десятою цієї статті, посадові особи
виконавчих органів Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, виносять рішення, які
протягом трьох робочих днів із дня їх
винесення надсилаються
страхувальнику, банку чи організації,
яка здійснює виплату і доставку пенсій.
Суми пені та штрафів, передбачених
частинами дев'ятою і десятою цієї
статті, підлягають сплаті
страхувальником, банком чи
організацією, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, протягом десяти
робочих днів з дня одержання
відповідного рішення.

Таким чином, правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
01.01.2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання
відповідальності страховиків, що не
пов'язані з такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та абзаців 5, 6 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що органи ПФ після
01.01.2011 року наділені повноваженнями
щодо стягнення заборгованості зі
сплати відповідних штрафних санкцій
нарахованих та/або не сплачених у
період до 01.01.2011 року, в тому числі
штрафних санкцій, строк сплати яких на
01.01.2011 року не настав, за умови
винесення посадовою особою органу ПФ
рішення про застосування штрафних
санкцій до 01.01.2011 року.

З матеріалів справи видно, що оскаржені
рішення були винесені відповідачем
27.04.2012 року, тобто на момент коли норми
п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність.

Відповідно до ст. 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Таким чином, оскаржені рішення № 2107, №
2108, № 2109, № 2110, № 2111, № 2112 від 27.04.2012 року
є протиправними та підлягають
скасуванню.

З врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи всебічно і
об'єктивно встановлено обставини
справи, висновки суду відповідають
обставинам справи, постанова суду від
28.05.2012 р. винесена з дотриманням норм
матеріального права, а тому немає
підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2012
року в адміністративній справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Ковелі та Ковельському
районі Волинської області про
скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Л.Я. Гудим

Н.М. Судова-Хомюк