Справа № 2а-6702/10/1370
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
Справа № 3196/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Святецького В.В.,
Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційні
скарги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 та Державної податкової
інспекції у Пустомитівському районі
Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2010
року у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області про визнання протиправними та
скасування рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області, яким просила визнати
протиправними та скасувати рішення
відповідача від 26.04.2009 року № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 6739,60 грн. за порушення
вимог Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» та № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 80,00 грн. за порушення
вимог Закону України «Про патентування
деяких видів підприємницької
діяльності».

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2010
року позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
рішення Державної податкової
інспекції у Пустомитівському районі
Львівської області від 26.04.2010 року №
в частині застосування до ФОП
ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції за
порушення п. 4 ст. 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» у сумі 340 грн.; у задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржили сторони.

Позивач оскаржила постанову в частині
відмови у задоволенні позову, вважає,
що в цій частині суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи. Просить скасувати постанову та
прийняти нову, якою позов задовольнити
повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що перевірка
працівниками податкового органу була
проведена протиправно, оскільки
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.05.2009 року № 502 було зобов'язано,
зокрема, органи і посадових осіб,
уповноважених законами здійснювати
державний нагляд (контроль) у сфері
господарської діяльності до 31 грудня
2010 року тимчасово припинити проведення
планових перевірок. Крім того,
перевірка була проведена за її
відсутності та за відсутності її
уповноваженого представника, оскільки
ОСОБА_2, яка допустила ревізорів до
проведення перевірки, не перебувала і
не перебуває з нею у трудових
відносинах, а на час перевірки була
найманим працівником ФОП ОСОБА_3, яка
здійснює підприємницьку діяльність у
тому ж приміщенні. Готівкові кошти, які
ОСОБА_2 пред'явила перевіряючим, були
отримані в результаті продажу товарів,
що належали ФОП ОСОБА_3, тому штрафні
санкції за невідповідність готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті, не можуть застосовуватись до ФОП
ОСОБА_1 Також позивач зазначає, що вона
вела облік товарних запасів у
встановленому законодавством порядку,
прихідні накладні на товар знаходились
безпосередньо у неї і якщо б перевірка
проводилась відповідно до вимог
законодавства в її присутності,
перевіряючі могли б здійснити звірку
фактичних залишків товару (алкогольних
напоїв та тютюнових виробів) з цими
накладними.

Відповідач оскаржив постанову в
частині задоволення позову, вважає, що
в цій частині суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Просить скасувати
постанову в частині задоволення
позовних вимог та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що при проведенні
перевірки ФОП ОСОБА_1 було встановлено,
зокрема, факт не зберігання у
встановленому порядку фіскального
звітного чека (Z-звіту) за 24.03.2010 року.
Суд першої інстанції не врахував, що п. 9
ст. 3 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» передбачено, що
суб'єкти господарської діяльності
зобов'язані забезпечувати зберігання
фіскальних звітних чеків в книгах
обліку розрахункових операцій.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга позивача не підлягає
задоволенню, а апеляційну скаргу
відповідача слід задовольнити з
наступних підстав.

13.04.2009 року працівники Державної
податкової адміністрації у Львівській
області провели перевірку
господарської одиниці - магазину,
розташованого в с. Милятин
Пустомитівського району Львівської
області, в якому здійснює господарську
діяльність ФОП ОСОБА_1, з питань
дотримання вимог порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій.

За результатами перевірки був
складений акт, в якому були зафіксовані
виявлені під час перевірки порушення (в
частині, що є предметом розгляду в
даній справі) п. п. 1, 2, 9, 12, 13 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (тут і далі в
редакції, чинній на час проведення
перевірки та прийняття відповідачем
оскаржуваних рішень), а саме:
незбереження фіскального звітного
чека (Z-звіту) за 24.03.2010 року,
невідповідність суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному
X-звіті на 482,00 грн., порушення ведення
обліку товарних запасів за місцем їх
реалізації (в реалізації знаходяться
алкогольні напої та тютюнові вироби на
загальну суму 1994,80 грн., накладні на
дану продукцію відсутні, книга обліку
доходів і витрат відсутня), а також ст. 7
Закону України «Про патентування
деяких видів підприємницької
діяльності» (тут і далі в редакції,
чинній на час проведення перевірки та
прийняття відповідачем оскаржуваних
рішень), а саме відсутність торгового
патенту на здійснення роздрібної
торгівлі.

На підставі зазначеного акту перевірки
Державна податкова інспекція у
Пустомитівському районі Львівської
області прийняла рішення від 24.02.2009
року № , яким на підставі п. 1 ст. 17,
ст. ст. 21, 22 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» до ФОП ОСОБА_1 застосовані
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
6739,60 грн., в тому числі за не зберігання
фіскального звітного чека 340,00 грн., за
невідповідність суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному
X-звіті 2410,00 грн., за порушення ведення
обліку товарних запасів за місцем їх
реалізації 3989,60 грн., та № , яким на
підставі ст. ст. 7, 8 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності» до ФОП
ОСОБА_1 застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 80,00 грн.

Колегія суддів вважає оскаржувані
рішення відповідача правомірними та
обґрунтованими з таких підстав.

Щодо доводів позивача про
протиправність дій працівників
Державної податкової адміністрації у
Львівській області щодо проведення
перевірки колегія суддів зазначає
наступне.

Планові і позапланові перевірки в
межах повноважень податкових органів,
визначених Законами України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», для цілей
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» вважаються
позаплановими, що безпосередньо
визначено ч. 7 ст. 11-1 цього Закону.

Це в свою чергу означає, що на такі (як
планові, так і позапланові) перевірки
поширюються процедурні правила
проведення позапланових перевірок,
передбачені ст. 11 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні».

Працівники податкового органу мають
право приступити до проведення
планових та позапланових перевірок за
умови надання суб'єкту господарювання
під розписку копії наказу керівника
податкового органу про проведення
перевірки та направлень на перевірку,
які мають бути оформлені відповідно до
вимог, встановлених ст. 11-2 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні».

З метою забезпечення єдиного підходу
при організації та проведенні
перевірок платників податків наказом
Державної податкової адміністрації
України від 27.05.2008 року № 355 затверджено
«Методичні рекомендації щодо порядку
взаємодії між підрозділами органів
державної податкової служби при
організації та проведенні перевірок
платників податків», якими визначено,
що проведення планових чи позапланових
виїзних перевірок платників податків
здійснюється за рішенням керівника
(заступника керівника) контролюючого
органу.

Як встановив суд, працівники органу
податкової служби надали повноважній
особі позивача, а саме продавцю
магазину, в якому здійснює
господарську діяльність ФОП ОСОБА_1,
ОСОБА_2 під розписку направлення на
перевірку, які підтверджують, що орган
державної податкової служби
уповноважує конкретних інспекторів на
здійснення перевірки позивача.

Проте копії наказу керівника
податкового органу про проведення
перевірки інспектори не надали.

Також в направленнях на перевірку
зазначено, що така є плановою, що в свою
чергу не відповідає вимогам в ч. 7 ст. 11-1
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні».

Колегія суддів зазначає, що у разі
невиконання працівниками податкового
органу вимог зазначеного Закону
платник податків має право не
допустити їх до проведення перевірки.

Однак недотримання податковим органом
вимог законодавства під час проведення
перевірки суб'єкта господарювання не
звільняє останнього від передбаченої
чинним законодавством
відповідальності за допущені ним
правопорушення.

Також колегія суддів не бере до уваги
доводів позивача про те, що перевірка
була проведена за її відсутності та за
відсутності її уповноваженого
представника, оскільки продавець
ОСОБА_2 не перебувала і не перебуває з
нею у трудових відносинах, а на час
перевірки була найманим працівником
ФОП ОСОБА_3, яка здійснює
підприємницьку діяльність у тому ж
приміщенні, виходячи з наступного.

ОСОБА_2 допустила працівників
податкового органу до проведення
перевірки, надала перевіряючим
документи, усні пояснення, підписала
акт перевірки та додатки до нього,
зокрема, відомість про результати
перевірки щодо повноти оприбуткування,
реалізації та фактичних залишків
запасів, тобто вчиняла дії як
уповноважена особа суб'єкта
господарювання.

При цьому, ОСОБА_2 фактично була
допущена до роботи та виконувала свої
обов'язки, а позивач не надала жодних
доказів того, що дана особа самовільно
здійснювала господарську діяльність в
орендованому нею приміщенні магазину,
зокрема, мала доступ до наявних в ньому
товарів, розрахункових та інших
документів.

Також позивач не надала суду
відомостей про звернення до
правоохоронних органів із заявами з
приводу здійснення будь-якими особами
незаконної господарської діяльності
від її імені.

Крім того, як пояснила допитана в
судовому засіданні в якості свідка
ОСОБА_2, ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3, яка є
особою похилого віку та не завжди може
самостійно займатися підприємницькою
діяльністю. ОСОБА_2 допомагає позивачу
у здійсненні господарської діяльності,
в тому числі при програмуванні та
використанні реєстратора
розрахункових операцій, приймає товар
від постачальників тощо.

Також, як вбачається з наявних в
матеріалах справи
товарно-транспортних накладних на
переміщення алкогольних напоїв в графі
«Прийняв (відповідальна особа
одержувача)»від імені ФОП ОСОБА_1
підписані ОСОБА_2

Як вбачається із зазначеного вище акта
перевірки, продавець була ознайомлена
з його змістом, що підтверджується її
підписом, і не подавала зауважень чи
заперечень до нього.

Відповідно до Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 10.08.2009 року № 327,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 25.08.2005 року за № 925/11205, який був
чинним на час проведення перевірки, акт
перевірки - це службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

Щодо посилання суду першої інстанції
на постанову Кабінету Міністрів
України від 21 травня 2009 року № 502 «Про
тимчасові обмеження щодо здійснення
заходів державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності на
період до 31 грудня 2010 року», колегія
суддів зазначає наступне.

Зазначеною постановою зобов'язано,
зокрема, органи і посадових осіб,
уповноважених законами здійснювати
державний нагляд (контроль) у сфері
господарської діяльності до 31 грудня
2010 року тимчасово припинити проведення
планових перевірок суб'єктів
господарювання, крім перевірок
суб'єктів господарювання, що
відповідно до затверджених Кабінетом
Міністрів України критеріїв оцінки
ступеня ризику від провадження
господарської діяльності віднесені до
суб'єктів господарювання з високим
ступенем ризику, та планових заходів
державного нагляду (контролю) за
додержанням санітарного і податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Із змісту вказаної постанови
вбачається, що вона змінює порядок
здійснення державного нагляду
(контролю), встановлений законом,
зокрема, підстави та умови проведення
перевірок податковими органами.

Частиною 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Враховуючи викладене, при протиріччі
норм закону та підзаконного акту слід
керуватися положеннями закону, а отже,
посилання суду першої інстанції на
постанову Кабінету Міністрів України
від 21 травня 2009 року № 502 є
безпідставним.

Щодо суті виявлених під час перевірки
порушень позивачем вимог
законодавства, за які до нього були
застосовані штрафні санкції, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

За результатами проведеної перевірки
ревізорами виявлено та зафіксовано в
акті перевірки порушення позивачем
вимог зазначених норм, а саме не
забезпечено зберігання в книзі обліку
розрахункових операцій фіскального
звітного чеку реєстратора
розрахункових операцій (Z-звіту) за
24.03.2010 року № 153.

Наведене підтверджується наявною в
матеріалах справи копією витягу з
Книги обліку розрахункових операцій,
де вклеєні фіскальні звітні чеки
(Z-звіти) за 20-21.03.2010 року, в якій Z-звіт за
24.03.2010 року не вклеєний.

Визнаючи протиправним та скасовуючи
рішення відповідача від 26.04.2010 року №
в частині застосування до
позивача штрафних санкцій в розмірі
340,00 грн. за незбереження Z-звіту за
24.03.2010 року № 153, суд першої інстанції
виходив з того, що даний звіт був
помилково підклеєний до сторінки, на
якій розміщені чеки за лютий 2010 року, а
факт друку та збереження цього чека
підтверджується його оригіналом і
скороченим звітом фіскальної пам'яті
реєстратора розрахункових операцій за
період з 20.03.2010 року до 31.03.2010 року, де
зберігається послідовна нумерація
фіскальних чеків. При цьому, суд
зазначає, що п. 4 ст. 17 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» передбачено відповідальність
суб'єкта господарювання за невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку або його незберігання в Книзі
обліку розрахункових операцій КОРО, а
не за зберігання звітного чека не на
тій сторінці КОРО. Тобто, на думку суду,
в даному випадку мало місце порушення
порядку заповнення КОРО, а не факт
незбереження звітного чека.

Однак такий висновок суду першої
інстанції колегія суддів вважає
помилковим та необґрунтованим,
оскільки сам лише факт роздрукування
фіскального звітного чека не є доказом
виконання суб'єктом господарювання
обов'язків, визначених п. 9 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», оскільки
відповідно до вимог даної норми
суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі зобов'язані не лише щоденно
друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій фіскальні
звітні чеки, але й забезпечувати їх
належне зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Під час перевірки працівники
податкового органу в присутності
особи, яка фактично являлась
працівником ФОП ОСОБА_1 - продавця
ОСОБА_2, досліджували всю Книгу обліку
розрахункових операцій позивача, а не
лише сторінки, де вклеювались Z-звіти за
березень 2010 року, і Z-звіт за 24.03.2010 року
№ 153 не був виявлений.

При цьому, в акті перевірки ОСОБА_2
вказала, що зауважень не має. А оригінал
зазначеного звіту та копію сторінки
КОРО, де даний звіт був вклеєний,
позивач надала лише суду, тому колегія
суддів критично оцінює ці докази і не
бере їх до уваги.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до п. 2 Методичних рекомендацій щодо
оформлення матеріалів перевірок за
дотриманням суб'єктами господарювання
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), вимог з регулювання
обігу готівки, наявності торгових
патентів і ліцензій, затверджених
наказом Державної податкової
адміністрації України від 12.08.2008 року №
534, акт перевірки - це службовий
документ, який підтверджує факт
проведення перевірки і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення (або їх відсутність) вимог
чинного законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 4 ст. 17 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» у разі невиконання щоденного
друку фіскального звітного чеку або
його не зберігання в книзі обліку
розрахункових операцій до суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги) за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції в
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 13 ст. 3 цього Закону
суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, зобов'язані
забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій.

Згідно з ст. 2 цього Закону місце
проведення розрахунків - це місце, де
здійснюються розрахунки із покупцем за
продані товари (надані послуги) та
зберігаються отримані за реалізовані
товари (надані послуги) готівкові
кошти, а також місце отримання покупцем
попередньо сплачених товарів (послуг)
із застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо.

Для забезпечення відповідності
готівкових коштів на місці проведення
розрахункових операцій у разі, якщо
таке внесення чи видача не пов'язані з
проведенням розрахункових операцій,
відповідно до пп. 4.5 «Порядку
реєстрації, опломбування та
застосування реєстраторів
розрахункових операцій за товари
(послуги)», затвердженого наказом ДПА
України від 01.12.2000 року № 614,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 05.02.2001 року за № 107/5298, внесення
чи видача готівки з місця проведення
розрахунків повинні реєструватись
через реєстратор розрахункових
операцій з використанням операцій
«службове внесення» та «службова
видача», якщо таке внесення чи видача
не пов'язані з проведенням
розрахункових операцій. Крім того,
операція «службове внесення»
використовується для реєстрації суми
готівки, яка зберігається на місці
проведення розрахунків на момент
реєстрації першої розрахункової
операції, що проводиться після
виконання Z-звіту.

З акту перевірки вбачається, що на
місці, де проводилась перевірка,
знаходився реєстратор розрахункових
операцій «Слог-мікро.01», заводський
номер БВ 00007612, фіскальний номер НОМЕР_3.

Сума готівкових коштів, яка
знаходилась на місці проведення
розрахунків становила 500,00 грн., а сума
коштів, проведена через вказаний
реєстратор розрахункових операцій, 18,00
грн. Таким чином невідповідність
готівкових коштів склала 482,00 грн.

Факт невідповідності сум готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті реєстратора розрахункових
операцій підтверджується Х-звітом за
13.04.2010 2009 року, актом перевірки,
підписаним продавцем ОСОБА_2 без
зауважень та власноручним написом
продавця.

Доводи позивача про те, що готівкові
кошти в сумі 500,00 грн. знаходились в касі
ФОП ОСОБА_3, яка, як зазначено вище,
здійснює підприємницьку діяльність в
тому ж приміщенні, колегія суддів не
барк до уваги, оскільки, як вбачається
із змісту зазначених вище правових
норм, в місці проведення розрахунків
зберігаються лише готівкові кошти,
отримані за реалізовані товари (надані
послуги), сума яких повинна відповідати
сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті реєстратора розрахункових
операцій, загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня. Зберігання
будь-яких інших готівкових коштів,
незалежно від їх походження та
належності, забороняється.

При цьому, як правильно зазначив суд
першої інстанції, показання свідка
ОСОБА_2 про те, що в касі (шухляді) зліва
знаходилися кошти ФОП ОСОБА_3, а зправа
кошти ОСОБА_1, не спростовують висновку
податкового органу про зазначене
порушення вимог, оскільки обидва
підприємці здійснювали торгівельну
діяльність в приміщенні площею понад 100
кв. м, тому повинні були забезпечити
окреме збереження готівкових коштів,
кожен за власним місцем розрахунків.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» у разі невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня, до суб'єктів
підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у
п'ятикратному розмірі суми, на яку
виявлено невідповідність.

Відповідно до п. 12 ст. 3 зазначеного вище
Закону суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Відповідно до ст. 6 цього Закону облік
товарних запасів фізичною
особою-суб'єктом підприємницької
діяльності ведеться у порядку,
визначеному чинним законодавством, а
юридичною особою - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до абз. 2 п. 2.2 постанови
Національного Банку України від 15.12.2004
року № 637 «Про затвердження Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні»,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 15.01.2005 року за № 40/10320,
підприємства (підприємці) здійснюють
облік операцій з готівкою у
відповідних книгах обліку.

Згідно з п. 1.2 даної Постанови Книга
обліку доходів і витрат - це документ
установленої форми, що застосовується
відповідно до законодавства України
для відображення руху готівки. Форму
відповідної книги обліку доходів і
витрат установлено Державною
податковою адміністрацією України.

Порядок ведення Книги обліку доходів і
витрат затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 26.09.2001
року № 1269, а форма книги обліку доходів
і витрат затверджена наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.1993 року № 12,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993 року за № 64.

Відповідно до зазначеної вище
постанови Книга обліку доходів і
витрат ведеться суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва, в тому числі
шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку. Суб'єктом
підприємницької діяльності до книги
заносяться такі відомості: 1)
порядковий номер запису; 2) дата
здійснення операції, пов'язаної з
проведеними витратами і/або отриманим
доходом; 3) сума витрат за фактом їх
здійснення , в тому числі заробітна
плата найманого працівника; 4) сума
вартості товарів , отриманих для їх
продажу (надання послуг); 5) сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) з
підсумком за день.

Відповідно до роз'яснення, наданого в
листі Державної податкової
адміністрації України від 05.11.1997 року №
17-0117/10-8886 «Про порядок ведення книги
форми № 10» визначено, що графи 1, 2, 3 та 7
Книги заповнюються громадянами на
момент виготовлення продукції, наданих
послуг, а також придбання усієї групи
товарів і підраховуються лише в кінці
кварталу для співвідношення сум між
придбанням і реалізацією товарів для
подання декларації про отримання суми
доходу. Громадяни, які самостійно
(безпосередньо) здійснюють
підприємницьку діяльність у сфері
торгівлі, графи 1, 2, 3, 4, 5 і 6 заповнюють
за кожний день реалізації з виведенням
підсумків по закінченні кожного дня,
при цьому в графі 2 зазначається товар,
який призначено для продажу в цей день.
Показники, що зазначаються у графах 4, 5
і 6, заповнюються підприємцем
безпосередньо на місці реалізації
після кожного факту продажу.
Наприкінці робочого дня підбиваються
підсумки всіх сум, отриманих за
реалізований товар, і виводиться денна
сума валового доходу.

Як встановив суд, під час проведення
перевірки в приміщені магазину, де
здійснює підприємницьку діяльність
позивач, перебували не обліковані
товарні запаси (алкогольні напої) на
загальну суму 1994,80 грн.

Однак, як під час проведення перевірки,
так і на вимогу суду позивач не надав
Книгу обліку доходів та витрат, яка б
підтвердила факт ведення обліку її
товарних запасів шляхом внесення до
цієї книги записів про понесені
витрати на придбання товар, що в
подальшому реалізовувався в магазині.
При цьому, факт відсутності Книги
обліку доходів та витрат позивач під
час судового розгляду справи не
заперечила.

Наведене підтверджується складеною
під час перевірки відомістю про
результати перевірки отримання,
реалізації та фактичних залишків
товарно-матеріальних цінностей.

Також, як правильно зазначив суд першої
інстанції, надані позивачем
товарно-транспорті накладні на частину
товару вартістю 1170,95 грн. підтверджують
лише походження товару, однак не
підтверджують його обліку саме за
місцем реалізації товару.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» до суб'єктів підприємницької
діяльності, що не ведуть або ведуть з
порушенням встановленого порядку
облік товарів за місцем реалізації та
зберігання, застосовується фінансова
санкція у розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності» торговий
патент повинен бути розміщений на
фронтальній вітрині магазину, а у разі
її відсутності - біля касового апарату.
Торговий патент має бути відкритим та
доступним для огляду.

Як встановлено під час перевірки,
торговий патент ФОП ОСОБА_1 на право
здійснення роздрібної торгівлі серії
ТПБ № 483747, копію якого позивач надала
суду, був відсутній у місцях,
визначених наведеною вище нормою,а
саме на фронтальній вітрині магазину
чи біля касового апарату.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції обґрунтовано відхилив
доводи позивача про те, що розмір
вітрин магазину не дозволяв розмістити
на них патент, оскільки такі доводи
спростовуються фотографіями вітрин
приміщення магазину, в якому позивач
здійснює підприємницьку діяльність,
розмір яких є достатнім для розміщення
торгового патенту.

А доводи позивача про зберігання
торгового патенту біля касового
апарату спростовуються наданими
відповідачем фотографіями касового
апарату та місця біля нього, на яких
патент відсутній, та актом перевірки,
який продавець ОСОБА_2, як зазначено
вище, підписала без зауважень та
заперечень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 8 цього Закону
суб'єкти підприємницької діяльності,
що здійснюють торговельну діяльність,
за порушення порядку використання
торгового патенту, передбаченого ч. 1
ст. 7 цього Закону, сплачують штраф у
розмірі вартості торгового патенту за
один календарний місяць.

Як вбачається з копії зазначеного вище
патенту та не заперечується сторонами,
вартість плати за його видачу
становить 80,00 грн. на місяць.

Таким чином, на думку колегії суддів,
факти порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. п. 9,
12, 13 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності»
встановлені і зафіксовані
працівниками податкового органу
належним чином та підтверджені під час
судового розгляду справи належними і
допустимими доказами, отже,
застосування до позивача штрафних
санкцій оскаржуваними рішеннями
відповідача є правомірним та
обґрунтованим, тому у задоволенні
позову слід відмовити повністю.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова підлягає скасуванню,
оскільки суд порушив норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
висновки суду частково не відповідають
обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2010
року у справі № 2а-6702/10/1370 за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області про визнання протиправними та
скасування рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою у задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
В.В. Святецький

Н.М. Судова-Хомюк