Справа № 814/5213/13-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/5213/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Птичкіна В.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Одесі
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом публічного акціонерного
товариства по газифікації та
газопостачанню «МИКОЛАЇВГАЗ» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів про
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство «МИКОЛАЇВГАЗ» (надалі -
позивач, ПАТ «МИКОЛАЇВГАЗ») звернулося
до Миколаївського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Одесі Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів (надалі -
відповідач, СДПІ) від 03 жовтня 2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 17 142
грн.

В обґрунтування позивач зазначив про
недоведеність висновків СДПІ про
порушення позивачем норм податкового
законодавства і, відповідно, на
протиправність збільшення суми
грошового зобов'язання.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року адміністративний позов -
задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував
податкове повідомлення-рішення
прийняте СДПІ від 03 жовтня 2013 року
№.

В апеляційній скарзі СДПІ ставиться
питання про скасування судового
рішення у зв'язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження, у відповідності до
положень п.1 ч.1 ст. 197 КАС України, у
зв'язку із неявкою сторін, належним
чином сповіщених про день, час та місце
розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що у вересні 2013 року СДПІ
провела камеральну перевірку даних,
задекларованих у податковій звітності
ПАТ «МИКОЛАЇВГАЗ» з ПДВ за липень 2013
року, результати якої, викладені в Акті
від 18 вересня 2013 року № 7/47-4/05410253 (надалі
- Акт).

Як зазначено в Акті, в порушення
підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14,
пункту 198.2 статті 198, пункту 201.10 статті
201 Податкового кодексу України (надалі -
ПК України), позивач зависив суму
податкового кредиту з ПДВ за липень 2013
року на 11 428 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
03 жовтня 2013 № СДПІ збільшила суму
грошового зобов'язання позивача з ПДВ
на 17 142 грн., із яких - 11 482 грн. - за
основним платежем, 5 714 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги виходив з того, що
відповідачем не надано доказів
правомірності та обґрунтованості
висновку, викладеного в акті перевірки,
у зв'язку із чим, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення підлягає
скасуванню.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова
позиція суду першої інстанції, яка
викладена у судовому рішенні,
відповідає вимогам ст.159 КАС України,
виходячи з наступного.

Так, 18 травня 2013 року позивач
перерахував на користь постачальника -
приватного акціонерного товариства
«Альцест» 68 565,50 грн., в тому числі 11 427,60
грн. - ПДВ.

СДПІ в ході перевірки позивача
встановила, що кошти - 68 565,50 грн. з
банківського рахунку позивача на
користь ПАТ «Альцест» були списані 18
травня 2013 року.

У пункті 198.2 статті 198 ПК України
зазначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що 30
липня 2013 року позивач отримав від
постачальника - приватного
акціонерного товариства «Альцест»
податкову накладну від 18 травня 2013 року
№ 7079, яка не була зареєстрована в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як зазначено у пункті 198.6 статті 198 ПК
України, у разі якщо платник податку не
включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Згідно з абзацом 9 пункту 201.10 статті 200
ПК України, відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних та/або порушення порядку
заповнення податкової накладної не дає
права покупцю на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту та не звільняє продавця від
обов'язку включення суми податку на
додану вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Відповідно до абзацу 11 пункту 201.10
статті 200 ПК України, у разі відмови
продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту.

До декларації з ПДВ за липень 2013 року
позивач подав скаргу на постачальника
(а.с. 15-19).

В обґрунтування апеляційної скарги
СДПІ зазначило, що реалізація
платником податку права на включення
до податкового кредиту суми, що не
підтверджена податковою накладною (або
підтверджена податковою накладною, що
не зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних) обмежено звітним
періодом, в даному випаду - липнем 2013
року (списання коштів з банківського
рахунку на оплату товарів/послуг).

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги вказані доводи, оскільки
визначальне значення має, можливість
декларування суми податкового кредиту
у періоді, що відрізняється від періоду
складання податкової накладної.

Отже, якщо таке декларування відбулось
у липні 2013 року, то вжиті в абзаці 11
пункту 201.10 статті 201 ПК України слова
«за звітний податковий період» у
контексті «має право додати до
податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника» необхідно
розуміти як звітний податковий період,
в якому подається декларація, а не
звітний податковий період, в якому була
складена податкова накладна.

Враховуючи наведене, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Одесі Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів - залишити без
задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом публічного акціонерного
товариства по газифікації та
газопостачанню «МИКОЛАЇВГАЗ» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів про
скасування податкового
повідомлення-рішення - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя Л.В.
Стас

суддя І.П.
Косцова