Справа № 810/1497/14
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року 810/1497/14

приміщення суду за адресою: м. Київ, бул.
Лесі Українки, 26,

час прийняття постанови : 10 год. 19
хв.

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Лиска І.Г.

при секретарі:
Васковець М.С.

за участю представника позивача,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лентер" до Київської
міжрегіональної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві про визнання
протиправним та скасування рішення,
стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лентер" з позовом до
Київської міжрегіональної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві , в якому просить (з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог):
визнати протиправним та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів №100250003/2013/000011/2 від
18.12.2013 року, стягнути з Державного
бюджету України в особі Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві суму надміру
сплаченого податку на додану вартість
та мита в розмірі 47266 грн. 39 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказує, що 18.12.2013р. відповідачем було
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів, що надійшов
позивачу на умовах додаткової угоди №
21 від 12.12.2013р. до контракту № 18-А від
05.06.2012р., інвойсу № 3591 від 12.12.2013р. № СМR
2561 з компанією GIMI S.P.A., Італія щодо
придбання товару.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення
про коригування митної вартості є
протиправним, оскільки було прийняте з
порушенням визначеного законом
порядку, без дотримання основних
принципів митного регулювання.

На думку позивача, митний орган
безпідставно не погодився із заявленою
декларантом митною вартістю товарів,
визначеною за ціною договору
(контракту), та незаконно прийняв
рішення про коригування митної
вартості.

Представник позивача Острочуб Б.В. у
судовому засіданні підтвердив
обставини, викладені у позовній заяві,
просив суд позов задовольнити, від
відшкодування судових витрат
відмовився.

31.03.2014року через канцелярію суду
відповідач - Київська міжрегіональна
митниця подав письмові заперечення
проти позову, 09.09.2014 року додаткові
письмові пояснення.

Відповідач зазначив, що оскаржуване
рішення винесено правомірно, оскільки
позивачем при оформленні митної
вартості та подачі декларантом
документів наявні розбіжності в
числових значеннях, які стосуються
даної поставки, а саме в транспортні
витрати включено витрати на
завантаження товару, що суперечить п.
5.1 контракту №18-а від 05.06.2012 року та в
Довідці про транспортні витрати від
12.12.2013 року №37/16-13 не виділено окремо
вартість навантаження. Крім того, в
товарно-транспортній накладній від
12.12.2013 року №2561 перевізником зазначено
HRIPTA VOLODIMIR IVANOVICH, а Довідка про
транспортні витрати надана ФОП ОСОБА_3

У судовому засіданні 31.03.2014 року та
29.04.2014 року представники відповідача
Смуригіна К.О. позов не визнала, з
підстав зазначених у письмових
запереченнях на позов та додаткових
письмових поясненнях, просила суд
відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання 13.05.2014 року
представник Київської міжрегіональної
митниці не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, причин
неявки суду не повідомив.

Відповідач - Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві у судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, явку своїх представників у
судове засідання не забезпечив,
відзиву на позов не надав.

Судом визнано за можливе розглянути
справу у відсутності відповідача на
підставі наявних у справі доказів .

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.12.2013 року
позивач пред'явив до митного
оформлення на Київську міжрегіональну
митницю Міндоходів товар (сушарки для
білизни), придбані у компанії GIMI S.P.A.,
Італія згідно додаткової угоди № 21 від
12.12.2013 до контракту № 18-А від 05.06.2012,
інвойсу №3591 від 12.12.2013, міжнародної
товарно-транспортної накладної (СMR) №
2561.

З метою митного оформлення
імпортованого товару позивач подав до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів відповідну вантажну митну
декларацію (надалі - ВМД)
в якій задекларував товари:

- cушарки для білизни JOLLY
(синьо-біла), арт. GМ4003 - 1056 шт.
торгівельної марки GIMI, виробника GIMI S.P.A.
- Італія, країна виробництва - Італія;

- cушарки для білизни JOLLY
(червоно-біла), арт. GМ4003 - 1026 шт.
торгівельної марки GIMI, виробника GIMI S.P.A.
- Італія, країна виробництва - Італія;

- cушарки для білизни JOLLY (цвітна), арт.
GМ4003 - 600 шт. торгівельної марки GIMI,
виробника GIMI S.P.A. - Італія, країна
виробництва - Італія;

- cушарки для білизни Dinamik 20, арт.
GМ00128 - 120 шт. торгівельної марки GIMI,
виробника GIMI S.P.A. - Італія, країна
виробництва - Італія

Окрім ВМД №100250003/2013/019730 від 17.12.2013року
позивач також подав митному органу
декларацію митної вартості до якої
додав документи, що підтверджують
вартість задекларованого товару, а
саме контракт № 18-А від 05.06.2012;
додаткова угода № 21 від 12.12.2013р.; інвойс
№3591 від 12.12.2013р.; переклад інвойсу №3591
від 12.12.2013р.; пакувальний лист №0112503/005
від 12.12.2013р.; переклад пакувального
листа № 01112503/005 від 12.12.2013р.; Origin declaration
до інвойсу № 3591 від 12.12.2013р.; довідка
про транспортні витрати вих. № 37/16-13 від
12.12.2013р.; міжнародна
товарно-транспортна накладна (СMR) № 2561.

Після проведення відповідачем
процедури консультації та розгляду
товаросупровідних документів ним було
прийнято спірне рішення про
коригування митної вартості товару.

Після коригування митної вартості
товару позивач скористався правом на
випуск товару у вільний обліг шляхом
надання фінансових гарантій
відповідно до вимог п. 7 ст. 55 Митного
кодексу України (надалі - МК України)
декларацією від 19.12.2013р.
№ 100250003/2013/019762.

В подальшому на вимогу Київської
міжрегіональної митниці позивачем
також було надано видаткову накладну №
9267 від 03.10.2012р.; податкову накладну № 711
від 27.09.2013; лист-повідомлення про
відмову надання калькуляції ціни
товару від постачальника; переклад
листа-повідомлення про відмову надання
калькуляції ціни товару від
постачальника; експортна декларація №
13ITQХJ11T0071746E3.

Як вбачається з рішення, митний орган
вирішив, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, у зв'язку з
тим, що надані документи для
підтвердження митної вартості не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості, документи,
зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України та
неподання декларантом додаткових
документів на письмову вимогу митного
органу. Крім того, в рішенні зазначено,
що при визначенні митної вартості за
методом 2-б застосована наявна
інформація по митній вартості на
аналогічні товари (МД № 100250002/2013/40851 від
30.09.2013р., № 100250000/2013/19251 від 26.11.2013р.).

Не погоджуючись із рішеннями митного
органу, позивач оскаржив до суду
рішення про коригування митної
вартості товарів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відносини, з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями МК України від 13.03.2012р. №
4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012р., а
також положеннями Податкового кодексу
України та інших законів України з
питань оподаткування.

Відповідно до ст. 246 МК України метою
митного оформлення є забезпечення
дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів ст. 318 МК України митний
контроль передбачає виконання митними
органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Відповідно до ст. 248 МК України митне
оформлення розпочинається з моменту
подання митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 МК України).

Статтею 49, 50 МК України визначено, що
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 ст. 58 МК України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із ст. 51 МК України митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (ст. 52 МК
України).

Відповідно до ст. 57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за основним методом (тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) та
другорядними: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 МК України встановлено, що у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
зокрема, є: декларація митної вартості
та документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

В силу ч. 5 ст. 53 МК України
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу ч. 1 та 2 ст. 53 МК України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 318 МК України, якою
встановлено, що митний контроль має
передбачати виконання митними
органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим п. 3.16 та 6.2
Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур»,
якими запроваджено стандартні правила:
на підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
зазначеними у ст. 8 МК України
принципами здійснення державної
митної справи на засадах законності,
єдиного порядку переміщення товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України, спрощення законної
торгівлі; заохочення доброчесності.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено,
що в разі якщо документи, зазначені у
ч. 2 цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до ст. 54 МК України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 58 МК України передбачено,
що метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо щодо продажу оцінюваних
товарів або їх ціни відсутні будь-які
умови або застереження, які
унеможливлюють визначення вартості
цих товарів. Метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні. У разі
якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи.

Згідно з ч. 4 та 5 ст. 54 МК України митний
орган під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний, зокрема,
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
ст. 53 цього Кодексу додаткові документи
та відомості, якщо це необхідно для
прийняття рішення про визнання
заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 -
4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у
цих документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень ч. 3 ст. 53, ч. 1, 2 та 5 ст. 54,
ст. 58 МК України надає підстави для
висновку про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
ст. 58 МК України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в ч.
2 ст. 53 МК України.

Крім того, п. 3.16, 3.17 Загального додатку
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур
встановлено стандартне правило, що на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства. У випадках, коли окремі
підтверджуючі документи не можуть бути
представлені разом з декларацією на
товари з причин, які визнані митною
службою обґрунтованими, вона дозволяє
подачу таких документів протягом
визначеного періоду часу.

Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень ст. 55 цього Кодексу.

В силу приписів ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено).

У даній справі формальним приводом для
витребування митним органом
додаткових документів стало те, що
декларант не надав у повному обсязі
митному органу разом з декларацією
митної вартості та іншими документами
витребувані документи.

Також в рішенні вказується на факти,
які вплинули на коригування, а саме
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально (п. 2 ст. 58 МК
України), однак не зазначено, які
відомості не надано та, що саме не
підтверджується документально.

На думку суду за умови не наведення
митним органом доказів того, що
документи, подані декларантом для
митного оформлення товару є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, а
також витребування цим органом всього
переліку документів, без зазначення
обставин, які ці документи повинні
підтвердити, суд дійшов висновку про
протиправність рішення відповідача
щодо застосування 2-б методу визначення
митної вартості товару.

Крім того, відповідач в письмових
запереченнях не повідомив суду жодних
обставин та не надав доказів на
підтвердження того, що позивач в
декларації митної вартості зазначив не
всі складові числового значення митної
вартості, неправильно здійснив
розрахунок, вніс до декларації
недостовірні або неточні відомості,
або що надані митному органу документи
містили розбіжності, ознаки підробки
або не всі відомості, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості задекларованих товарів.

В даній справі судом також не
встановлено існування яких-небудь
обмежень для визначення митної
вартості задекларованих товарів за
ціною договору, наведених у ст. 58 МК
України.

Також, у судовому засіданні відповідач
наголошував, що позивачем не надано
підтвердження оплати за перевезення
вантажу.

Для підтвердження оплати перевезення
позивачем надано копію договору
транспортного експедирування № 17/13 від
14.06.2013p., копію заявка № 81/13/п від 10.12.2013 р.
до даного договору, в якій зазначено
номер автомобіля, що здійснював
перевозку. Номер даного автомобіля
відповідає номеру автомобіля, що
зазначений у СМР № 2561 (є в матеріалах
справи). Також, надано платіжне
доручення № 875 від 20.12.2013 р. на
підтвердження оплати за перевезення
вантажу. Сума зазначена в заявці № 81/13/п
від 10.02.2013 р. та в платіжному дорученні
№ 875 від 20.12.2013 р. є рівними, але більшими
ніж у довідці № 37/16-13 від 12.12.2013 p., яка
надавалась до митного органу під час
митного оформлення, оскільки в заявці і
платіжному дорученні зазначається
загальна вартість перевезення, а при
визначенні митної вартості, згідно пп.
5, п. 10, ст. 58 Митного кодексу України, до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари
додаються витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України. В даному випадку у
довідці № 37/16-13 від 12.12.2013 р.
зазначається вартість перевезення до
кордону України.

Крім того, при прийнятті
оскаржуваного рішення відповідач
посилався на митну декларацію №
100250000/2013/19251 від 26.11.2013 р. , як підставу
для підняття митної вартості по
аналогічним товарам. Між тим, за даною
митною декларацією позивач
розмитнював товари без підняття митної
вартості, про те сушарки JOLLY арт. GM 4003 (по
яким підняли митну вартість
оспорюваним Рішенням) митною
декларацією № 100250000/2013/19251 від 26.11.2013 р.
взагалі не розмитнювались, а інші
товари розмитнювались без підняття
митної вартості. Дана обставина
підтверджується зокрема додатковою
угодою № 21 до контракту 18-А та інвойсом
№ 3591 від 12.12.2013 p., які є в матеріалах
справи, додатковою угодою № 19 до
контракту 18-А та інвойсом № 3363 від
22.11.2013 p., які надаємо (відносяться до
розмитнення товару за МД № 100250000/2013/19251
від 26.11.2013 p.).

З наведених документів вбачається, що
в двох випадках поставлялись деякі
ідентичні товари по однаковим цінам і
їхня митна вартість не коригувалась.

Щодо повернення надміру сплачених
позивачем сум ввізного мита та ПДВ суд
вважає, за необхідне вказати наступне.

Частиною 7 ст. 55 МК України передбачено,
що у випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів орган доходів і зборів за
зверненням декларанта або
уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною органом доходів і
зборів, шляхом надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу.
Строк дії таких гарантій не може
перевищувати 90 календарних днів з дня
випуску товарів.

У п. В графи 48 МД-2 №100250003/2013/019762 від
18.12.2013 р. відображено подробиці
розрахунків. , графа 48 МД-2 вказує на
розмір донарахованого митного платежу
та ПДВ, який був сплачений у
відповідності до ч. 7 ст. 55 МК України
для випуску товару, що декларувався
позивачем у вільний обіг.

У відповідності до п. 2 Порядку
взаємодії та обміну інформацією між
органами Державного казначейства
України органами Державної митної
служби України в процесі
казначейського обслуговування
державного бюджету за доходами, що
контролюється митними органами,
затвердженого спільним наказом
Державного казначейства України та
Державної митної служби України від
31.07.2002 р. №150/417, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.08.2002 р.
за №660/6948, із змінами внесеними наказом
Державного казначейства України та
Державної митної служби України від
05.12.2006 №322/1082, належні Державному
бюджету України митні платежі та інші
податки і збори, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами (далі - митні платежі), не
пізніше наступного робочого дня після
дати повного оформлення вантажної
митної декларації перераховуються
митними органами на рахунки з обліку
доходів, відкриті в головних
управліннях Державного казначейства в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі в розрізі
митних органів та кодів класифікації
доходів бюджету.

Підпунктом 41.1.2. пункту 41.1 статті 41
Податкового кодексу передбачено, що
митні органи є контролюючими органами
щодо мита, акцизного податку, податку
на додану вартість, інших податків, які
відповідно до податкового
законодавства справляються у разі
ввезення (пересилання) товарів і
предметів на митну територію України
або територію вільної митної зони або
вивезення (пересилання) товарів і
предметів з митної території України
або території вільної митної зони.

Під митними платежами розуміються
податки, що відповідно до Податкового
кодексу або митного законодавства
справляються під час переміщення або у
зв'язку з переміщенням товарів через
митний кордон України та контроль за
справлянням яких покладено на митні
органи.

Зміна митної вартості, у тому числі за
ініціативою та за рішенням митного
органу, призводить до відповідної
зміни розміру митних платежів та до
змін у структурі податкових
зобов'язань декларанта, які підлягають
сплаті у зв'язку з митним оформленням
товарів.

У даному випадку, внаслідок прийняття
Київською міжрегіональною митницею
рішення про коригування митної
вартості товарів від 18.12.2013 р. №
100250003/2013/000011/2 , позивачем сплачено до
бюджету України митні платежі, що
перевищують митні платежі, які
підлягають сплаті до бюджету позивачем
у разі здійснення митного оформлення
за митною вартістю, визначеною
позивачем на 47266, 39 грн.

Вищезазначене рішення про коригування
митної вартості товарів, винесене
Київською міжрегіональною митницею,
змусило позивача понести додаткові
витрати при розмитненні товару.

Відповідно до ст. 27 МК України, якщо
задоволення скарги на рішення, дії або
бездіяльність митних органів або їх
посадових осіб пов'язане з виплатою
грошових сум, їх виплата здійснюється
за рахунок державного бюджету
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, на
підставі рішення суду,

Статтею 25 Бюджетного Кодексу
визначено, що Державне казначейство
України здійснює безспірне списання
коштів державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 Положення
про Державну казначейську службу
України, затвердженого Указом
Президента України від 13.04.2011 р. №460/2011,
Державна казначейська служба України
(Казначейство України) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів України (далі -
Міністр); здійснює реалізацію
державної політики у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів; здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету та
місцевих бюджетів на підставі рішення
суду.

Відповідно до пункту 7 цього ж
Положення №460/2011, Казначейство України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через свої
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення (у разі їх
утворення).

При цьому, відповідно до пункту 16
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011р. №845, органи Казначейства за
судовими рішеннями про стягнення
надходжень бюджету здійснюють
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів, зокрема, для
повернення надмірно та/або помилково
сплачених податків і зборів.

Скасування незаконного рішення
митного органу без задоволення
позовних вимог щодо стягнення надмірно
сплаченого податку на користь
позивача, не в повній мірі поновлює
його порушені права, за захистом яких
він звернувся до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
державні органи та їх посадові особи
діють у спосіб, в межах повноважень та
на підставах, передбачених
Конституцією та Законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача, відповідачі суду не надали.

У зв'язку з наведеним, суд дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є обґрунтованими та
такими, що відповідають нормам чинного
законодавства України , а тому
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір. Доказів
понесення інших судових витрат позивач
суду не надав. Від відшкодування
судових витрат представник позивача
відмовився.

Таким чином, судові витрати стягненню з
державного бюджету на користь позивача
не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості № 100250003/2013/0000011/2 від
18.12.2013р..

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві на користь ТОВ
"Лентер" (код ЄДРПОУ -37499456) суму надміру
сплаченого податку на додану вартість
та мита в розмірі 47266 (сорок сім тисяч
двісті шістдесят шість) грн. 39 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 15 травня 2014 р.