Справа № 808/2272/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

06 травня 2014 року (10 год. 20 хв.) Справа №
808/2272/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді - Киселя Р.В.,
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії.

27.03.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 (далі -
позивач) до Комунарського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції (далі - відповідач), в якому
позивач просить: визнати бездіяльність
державного виконавця відповідача щодо
не зняття примусового заходу виконання
рішення у вигляді арешту майна -
неправомірною та незаконною;
зобов'язати зняти арешт з всього майна
належного ОСОБА_2, обтяжене постановою
АМ 6545447 від 30 липня 2007 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
державним виконавцем відповідача під
час завершення виконавчого
провадження, в порушення ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження»,
не було проведено обов'язкові дії, а
саме зняті вжиті заходи примусового
виконання рішення. Вважає,
бездіяльність державного виконавця
відповідача щодо не зняття примусового
заходу виконання рішення у вигляді
арешту майна - неправомірною,
незаконною та такою, що порушує права
позивача, як співвласника нерухомого
майна, а тому просив позов задовольнити
в повному обсязі.

Ухвалою від 31.03.2014 провадження у справі
було відкрите, судове засідання
призначене на 14.04.2014.

У судове засідання, призначене на
14.04.2014, представники сторін, належним
чином повідомлених про дату, час та
місце судового засідання, не прибули.

10.04.2014 до суду надійшла заява
відповідача про розгляд справи за
відсутності його представника.

За клопотанням представника позивача
провадження у справі було зупинено до
06.05.2014.

25.04.2014 до суду надійшла заява
відповідача про розгляд справи за
відсутності його представника.

Ухвалою від 06.05.2014 провадження у справі
було поновлено, судове засідання
призначене на 06.05.2014.

06.05.2014 до суду надійшла заява
представника позивача про розгляд
справи за його відсутності. Позовні
вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо можливості розгляду справи за
відсутності представників сторін на
підставі наявних у справі матеріалів в
порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши
обставини адміністративної справи,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Свідоцтва про право
власності на житло №22414 квартира, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
належить на праві власності в рівних
долях по 1/3 гр. ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

На підставі зазначеного свідоцтва
право спільної часткової власності на
вище вказану квартиру було
зареєстровано в ОП ЗМБТІ, що
підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 12.07.2004 №4114644.

Згідно Свідоцтва про смерть від 24.04.2012
гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

У зв'язку з смертю ОСОБА_2 позивач
звернувся до шостої Запорізької
державної нотаріальної контори з метою
оформлення спадщини. Проте позивачу
було повідомлено про неможливість
оформлення спадщини, оскільки на все
майно гр. ОСОБА_2 відповідачем
накладено арешт, згідно постанови
відповідача №АМ6545447 від 30.07.2007.

31.10.2013 позивач звернувся до відповідача
з метою отримання інформації по
зазначеному виконавчому провадженню
та можливістю закриття даного
провадження.

Відповіддю від 12.11.2013 №41275/7 відповідач
повідомив, що виконавчих документів
відносно ОСОБА_2 на виконанні не
перебуває. Зазначив, що строк
зберігання переданих до архіву
виконавчих документів 3 роки від дати
закінчення виконавчого провадження,
дати повернення виконавчого документа
стягувачеві, дати повернення
виконавчого документу до суду або
іншого органу, який видав виконавчий
документ. Виконавчі провадження після
закінчення терміну їх зберігання
підлягають знищенню. Зазначив, що
надати інформацію неможливо, оскільки
архівні документи за цей період
передані до архіву відділу ДВС та
знищені.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
11.03.2014 відомостей з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, за постановою АМ 654547 від 30.07.2007
державного виконавця Боброва К.А.
Комунарського ВДВС МУЮ, було накладено
арешт на невизначене майно, все майно
ОСОБА_2

Вважаючи бездіяльність державного
виконавця відповідача щодо не зняття
примусового заходу виконання рішення у
вигляді арешту майна - неправомірною та
незаконною позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За приписами ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно ст. 27 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно з ст. 32 Закону України «Про
виконавче провадження» заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Згідно зі ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

- винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт
коштів, що перебувають у касі боржника
або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження;

- проведення опису майна боржника
і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у
частині другій цієї статті, та органам,
що ведуть Державний реєстр обтяжень
рухомого майна. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що в якості заходу
примусового виконання наказу
Господарського суду Запорізької
області №15/113, виданого 05.06.2006, щодо
стягнення з ПП ОСОБА_2 на користь КП
«Запоріжринок» 1343,47 грн., державним
виконавцем було обрано накладення
арешту на все майно боржника.

На підставі ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» була прийнята
постанова від 30.07.2007 про арешт коштів
боржника, за якою державним виконавцем
відповідача Бобровим К.А., було
накладено арешт на невизначене майно,
все майно ОСОБА_2

Порядок та умови зняття арешту з майна
визначені статтями 50, 60 Закону України
«Про виконавче провадження», згідно
яких у разі закінчення виконавчого
провадження (крім направлення
виконавчого документа за належністю
іншому органу державної виконавчої
служби, закінчення виконавчого
провадження за рішенням суду,
винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
до суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника.

Особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

У всіх інших випадках незавершеного
виконавчого провадження арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду.

Отже, із зазначених норм вбачається, що
після завершення виконавчого
провадження відповідач зобов'язаний
зняти арешт, накладений на майно
боржника та скасувати інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення.

З наданої відповідачем інформації
встановлено, що виконавче провадження
завершене, архівні документи за цей
період передані до архіву відділу ДВС
та знищені.

Суд зазначає, що відповідачем не надано
суду доказів існування незавершених
виконавчих проваджень щодо позивача,
які б обумовлювали необхідність
залишення в силі накладеного на його
майно арешту. Завершених виконавчих
проваджень щодо позивача також до суду
не надано.

Також відповідачем не надано доказів
стягнення з позивача виконавчого збору
та відкриття з цього приводу
виконавчого провадження, що також
обумовлювало би залишення в силі
накладеного на його майно арешту.

З матеріалів справи встановлено, що на
виконанні у відповідача відсутні
виконавчі провадження, в межах яких
можливе звернення стягнення на майно
позивача, в тому числі і шляхом його
арешту, для забезпечення реального
виконання рішення, яке належить
виконувати.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що відповідачем не доведено
належними доказами правомірності
подальшого існування накладеного на
майно позивача арешту.

Щодо вимог позивача про зобов'язання
відповідача зняти арешт з всього майна
належного померлому ОСОБА_2, суд
зазначає, що позивач обрав неналежний
спосіб захисту своїх прав, які він
вважає порушеними, з огляду на
наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 50, ч. 3 ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
до суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт
за постановою начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом.

Хоча в даному випадку порядок
накладення арешту на майно боржника не
є предметом позову і не оспорюється
позивачем, суд не знаходить підстав для
висновку про неправомірність
накладення такого арешту. Отже,
відповідач за відсутності виконавчого
провадження не має підстав для
винесення постанови про зняття арешту.
В той же час виконавче провадження, в
межах якого на майно позивача
накладено арешт, на виконанні у
відповідача не перебуває, воно
закінчено та знищено у зв'язку із
закінченням терміну зберігання,
враховуючи це, у державного виконавця
відсутня можливість винести в межах
цього виконавчого провадження
постанову про зняття арешту з майна
боржника.

Таким чином, на думку суду, належним
способом захисту прав позивача буде
зняття арешту з його майна судом, що
потребує виходу за межі позовних вимог.

З цього приводу слід зазначити, що в
силу ч. 2 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін та третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Враховуючи наведене, суд вважає за
можливе вийти за межі позовних вимог та
з огляду на встановлені обставини, щодо
відсутності підстав існування арешту
майна позивача, задовольнити позов
частково шляхом зняття такого арешту.

З приводу вимоги відповідача про
визнання бездіяльності державного
виконавця відповідача щодо не зняття
примусового заходу виконання рішення у
вигляді арешту майна - неправомірною та
незаконною, суд зазначає наступне.

З наданої відповідачем інформації,
судом було встановлено, що матеріали
виконавчого провадження щодо ОСОБА_2
передані до архіву відділу ДВС та
знищені, а отже за відсутності
матеріалів виконавчого провадження не
має можливості встановити обставини за
яких виконавче провадження було
завершено та чи знімався арешт з майна
ОСОБА_2, а тому відповідно неможливо і
встановити осіб відповідальних за ті
чи інші дії або бездіяльність.

Відтак, у задоволенні вимоги позивача
щодо визнання бездіяльності
державного виконавця відповідача щодо
не зняття примусового заходу виконання
рішення у вигляді арешту майна -
неправомірною та незаконною, слід
відмовити.

З урахуванням вище викладеного, суд
доходить висновку про необхідність
часткового задоволення вимог позивача,
а саме в наведеній вище частині.

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Доданою до матеріалів справи
квитанцією від 26.03.2014 документально
підтверджується факт сплати позивачем
судового збору в сумі 73,08 грн.

З врахуванням часткового задоволення
позовних вимог присудженню з
Державного бюджету України на користь
позивача підлягає сума 36,54 грн.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 98, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Комунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Зняти арешт з майна, а саме: 1/3 квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
накладений на підставі постанови
державного виконавця Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції від 30.07.2007 №АМ6545447 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1, зареєстроване: 69000, АДРЕСА_1)
судовий збір у сумі 36,54 грн. (тридцять
шість гривень 54 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль