Справа № 821/984/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/984/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Пекного
А.С., розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні, Відділу Державної виконавчої
служби Цюрупинського районного
управління юстиції про захист
порушених прав,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до
суду із вказаним позовом до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні (далі-відповідач-1, УПФУ),
відділу Державної виконавчої служби
Цюрупинського районного управління
юстиції у м. Херсоні (далі - відповідач-2,
ВДВС Цюрупинського РУЮ), в якому
просить захистити порушені права
шляхом заборони примушування позивача
брати участь у діяльності
неприбуткової самоврядної організації
Пенсійний фонд та скасування вимоги
№Ф-569 від 16.04.2013 р. щодо сплати внесків,
також визнання дій відповідача-1 по
передачі вказаної вимоги на примусове
виконання до відповідача-2. Крім того,
позивач просить зобов'язати
відповідача-2 повернути УПФУ без
виконання вимогу про сплату боргу №Ф-569
від 16.04.2013 р.

Позов мотивований тим, що відповідно до
Пенсійного законодавства України на
доходи позивача нараховується збір на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування (далі по тексту - збір).
Позивач стверджує, що оскільки
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є системою прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає
надання соціального захисту, то особа
може відмовитись від своїх прав за
соціальним забезпеченням. Крім цього,
позивач вважає, що після набрання
чинності Законом № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" збір втратив статус
податку. Пенсійний фонд України
відповідно до цього закону та
Цивільного кодексу України
зобов'язаний зареєструватись як
юридична особа. Однак, Пенсійним фондом
України на даний час не вчинено ніяких
дій, що б свідчили про виконання ним
цього обов'язку. Разом з цим
відповідач-1 не вчинив жодних дій і до
оформлення членства позивача у
Пенсійному фонді України, чим порушує
право позивача знати свої права та
обов'язки. Виходячи з цього,
нарахування відповідачем збору, без
узгодження його з позивачем є
порушенням її прав.

Крім того, позивач стверджує, що
оскільки вимога про сплату боргу №Ф-569
від 16.04.2013 р. нею не отримана, то і дії
відповідачів з передачі вказаної
вимоги до примусового виконання та
відкриття виконавчого провадження є
незаконними.

Враховуючи наведене позивач вважає, що
дії відповідачів суперечить
законодавству і є неправомірним, у
зв'язку з чим просить позов
задовольнити.

Сторони надали до суду клопотання про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Статтею 122 КАС України передбачено, що
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
можливим розглянути справу в порядку
письмового провадження.

Відповідно до змісту письмових
заперечень на позовну заяву,
відповідач проти позовних вимог
заперечував, посилаючись на те, що
згідно з п. 1.1. Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України № 8-2 від 30.04.2002
Управління Пенсійного фонду України у
районах, містах і районах у містах є
органами Фонду, підвідомчими
відповідно головним управлінням Фонду
в Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Фонду. Крім того, відповідно до
Закону № 1058-IV позивач є особою, яка
підлягає загальнообов'язковому
держаному страхуванню та зобов'язана
сплачувати страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. До того ж єдиний внесок не
входить до системи оподаткування.
Податкове законодавство не регулює
порядок нарахування, обчислення і
сплати єдиного внеску. Платники
єдиного внеску зобов'язані сплачувати
єдиний внесок, нарахований за
відповідний базовий звітній період, не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітнім періодом. Оскільки
позивачем заборгованість не сплачена,
вимога була направлена на примусове
виконання, відповідно до норм чинного
законодавства України. Враховуючи
вищевикладене, просить відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази у їх сукупності,
суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що
оскаржуваною вимогою Управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні №Ф-569 від 16.04.2013 р. позивача
зобов'язано сплатити недоїмку з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
4572,42 грн.

Вказана вимога Управлінням Пенсійного
фонду в м. Херсоні направлена до ВДВС
Цюрупинського РУЮ для примусового
виконання.

Боржником за цим виконавчим документом
є позивач.

Державним виконавцем ВДВС
Цюрупинського РУЮ винесена постанова
від 04.03.2014 р. про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
зазначеної вимоги, копія якої
направлена позивачу рекомендованим
листом з повідомленням, яка отримана
останньою.

Положеннями ст.1 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст.17 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом. Державною виконавчою службою
підлягають виконанню рішення інших
органів державної влади у випадках,
якщо за законом їх виконання покладено
на державну виконавчу службу.

Відповідно до п.1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 6 квітня
2011 року N 384/2011, Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра соціальної
політики України. Пенсійний фонд
України входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
пенсійного забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
територіальні органи, тобто Управління
Пенсійного фонду України у м. Херсоні
Херсонської області є органом
виконавчої влади, який здійснює
повноваження, покладені на нього
Положенням про Пенсійний фонд України,
затвердженим Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року N 384/2011
(далі-Положення), та рішення якого
підлягають примусовому виконанню
державною виконавчою службою.

Вказаним Положенням затверджені
завдання Пенсійного фонду України, в
число яких входить також забезпечення
надходжень від сплати збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, ведення обліку цих
надходжень, інших коштів відповідно до
законодавства, забезпечення ведення
реєстру застрахованих осіб, а також
здійснення контролю за додержанням
законодавства, про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
правильністю нарахування, обчислення,
повнотою і своєчасністю сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інших платежів за
достовірністю поданих відомостей про
осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню.

Таким чином, Пенсійний фонд та його
територіальні органи на даний час
виконують владні управлінські функції
та є державними органами.

Суд зазначає, що з набранням 01.01.2011р.
чинності Законом України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" змінено порядок
та умови сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, в тому числі і
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

Статтею 25 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", який набрав
чинності 01.01.2011р., визначено, що рішення,
прийняті органами Пенсійного фонду з
питань, що належать до їх компетенції
відповідно до цього Закону, є
обов'язковими до виконання платниками
єдиного внеску, посадовими особами і
застрахованими особами.

Згідно цього ж закону єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) це консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У разі виявлення своєчасно не
сплачених сум страхових внесків
платники єдиного внеску зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією
статтею.

Територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного фонду
в порядку, встановленому Пенсійним
фондом за погодженням з центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення.

У разі якщо згоди з органом Пенсійного
фонду не досягнуто, платник єдиного
внеску зобов'язаний сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
робочих днів з дня надходження рішення
відповідного органу Пенсійного фонду
або оскаржити вимогу до органу
Пенсійного фонду вищого рівня чи в
судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом Пенсійного
фонду, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки.

Вимога територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки
або рішення суду щодо стягнення суми
недоїмки виконується державною
виконавчою службою в порядку,
встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що
16.04.2013 р. оскаржувана вимога
направлялася на адресу реєстрації
позивача поштовою кореспонденцією з
повідомленням про вручення, але 20.05.2013
р. була повернута відправнику з
відміткою "за закінченням терміну
зберігання".

Відповідно до Постанови правління
Пенсійного фонду України від 27 вересня
2010 року №21-5 "Про затвердження
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (яка втратила
чинність 21.01.2014 р., але була чинною та
діяла на час формування оскаржуваної
вимоги та виникнення спірних
правовідносин), якщо платник на день
надсилання йому органом Пенсійного
фонду вимоги не повідомив в
установленому порядку про зміну
місцезнаходження (місця проживання),
вимога вважається належним чином
врученою навіть у разі її повернення як
такої, що не знайшла адресата.

У разі коли не можливо вручити платнику
єдиного внеску вимогу поштою в зв'язку
з відсутністю його за
місцезнаходженням (відсутністю
службових осіб платника єдиного внеску
за його місцезнаходженням), відмовою
службових осіб платника єдиного внеску
прийняти вимогу, вимога вважається
врученою платнику єдиного внеску у
день, зазначений поштовою службою в
повідомленні про вручення із
зазначенням причин невручення.

Проаналізувавши наведені норми
законодавства України, вбачається, що
законодавець не вимагає саме вручення
платнику єдиного внеску вимоги, а
достатнім є лише її направлення на
адресу такого платника.

Таким чином, оскільки вимога, яка була
направлена позивачу поштовою
кореспонденцією повернута з відміткою
про невручення адресату через
закінчення терміну зберігання, то вона
вважається врученою 20.05.2013 р., тобто у
день, зазначений поштовою службою в
повідомленні про вручення

З матеріалів справи, а також з пояснень
позивача в судовому засідання, яке мало
місце 09 квітня 2013 р., вбачається, що
позивачем не було здійснено будь-яких
дій стосовно узгодження суми недоїмки
з єдиного внеску чи оскарження вимоги
№ Ф-569 від 16.04.2013 р., в органах Пенсійного
фонду або в судовому порядку, отже вона
є чинною і підлягає виконанню.

Більш того, у вказаному вище судовому
засіданні позивач не заперечувала
проти наявності заборгованості зі
сплати єдиного внеску, правильності
розрахунку суми такої заборгованості
та свого обов'язку її сплатити.

Наявність боргу зі сплати єдиного
внеску в сумі 4572,42 грн. підтверджена
також доказами, які містяться в
матеріалах справи, а саме: вимогою про
сплату недоїмки № Ф-569 від 16.04.2013 р.,
розрахунком суми боргу, корінцем
вимоги № Ф-569 від 16.04.2013 р.

Враховуючи наведене, вищевказана
вимога Управління Пенсійного фонду в
м. Херсоні про стягнення з позивача
боргу зі сплати єдиного соціального
внеску в сумі 4572,42 грн. є правомірною,
оскільки прийнята відповідачем-1 в
межах своїх повноважень, на підставі та
у спосіб, який визначений
законодавством України.

Таким чином, оскільки вимога УПФУ №Ф-569
від 16.04.2013 р. є правомірною, суд не
вбачає порушень конституційних прав
позивача з боку відповідача-1, а тому
позовні вимоги в цій частині є
необгрунтованими і задоволенню не
підлягають. У зв'язку з цим
необгрунтованими є також позовні
вимоги про визнання неправомірними дій
відповідача-1 щодо передачі вказаної
вимоги УПФУ на примусове виконання до
відповідача-2.

Щодо позовної вимоги про захист
порушених прав шляхом зобов'язання
відповідача-2 повернути УПФУ без
виконання вимогу про сплату боргу №Ф-569
від 16.04.2013 р. суд зазначає наступне.

Відповідно до наведених вище норм
чинного законодавства України вимога
ПФУ про сплату недоїмки є виконавчим
документом.

Положеннями ст.25 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документу до
виконання і цей документ відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, з моменту
винесення постанови та зазначає, що у
разі ненадання документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочато примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору та витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій.

Судом встановлено, що вимога
Управління Пенсійного фонду України у
м. Херсоні у м. Херсоні № Ф-569 від 16.04.2013
р. відповідає вимогам, які
пред'являються до виконавчого
документа, строк її пред'явлення до
виконання не закінчився, цей
виконавчий документ пред'явлений за
належним місцем виконання, а тому
державний виконавець зобов'язаний
прийняти такий виконавчий документ та
відкрити виконавче провадження.

Законом України "Про виконавче
провадження" передбачено, що державний
виконавець повинен здійснювати дії, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів.

Примусові стягнення, які застосовують
органи виконавчої служби, зазначені в
ст.32 Закону України "Про виконавче
провадження", а саме, заходами
примусового виконання рішень є: 1)
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Отже, законних підстав відмовити у
відкритті виконавчого провадження у
відповідача-2 не було з огляду на те, що
пред'явлена вимога Управління
Пенсійного фонду України у м. Херсоні
№ Ф-569 від 16.04.2013 р. є виконавчим
документом і відповідає вимогам, які
пред'являються до виконавчих
документів.

За таких обставин безпідставною є
вимога позивача щодо зобов'язання
відповідача-2 повернути УПФУ без
виконання вимогу про сплату боргу №Ф-569
від 16.04.2013 р., а тому у її задоволенні
також слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, а також
визнання позивачем непогашеної
заборгованості зі сплати єдиного
внеску в сумі 4572,42 грн., суд приходить до
висновку, що відповідачі діяли на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, що виключає
порушення ними конституційних прав
позивача, а тому позовні вимоги є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Пекний
А.С.

кат. 10.1