Справа № 2а-3042/11
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-3042/11
Головуючий у 1-й інстанції: Лісовська
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

08 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва на
постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 23 травня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
Деснянського районного суду м. Києва із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва, в якому
просив визнати дії відповідача
протиправними та зобов'язати УПФУ у
Деснянському районі м. Києва провести
перерахунок та виплату основної та
додаткової пенсії, відповідно до вимог
ст. 48, 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», починаючи з 29.01.1997р. та
зобов'язати УПФУ в Деснянському районі
м. Києва здійснити перерахунок та
виплату державної і додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірах,
визначених ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
29.01.1997 року по час призначення розміру
пенсії.

В ході розгляду справи позивач уточнив
свої вимоги та просив поновити строк
подачі адміністративного позову з
29.01.1997 року, визнати протиправною
бездіяльність відповідача та
зобов'язати УПФУ у Деснянському районі
м. Києва провести перерахунок та
виплату основної та додаткової пенсії,
відповідно до вимог ст. 48, 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
за період з 29.01.1997 року по даний час.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 23 травня 2011 року
адміністративний позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні заявлених позивачем вимог.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 1)
та інвалідом ІІІ групи захворювання,
пов'язаного із впливом аварії на ЧАЕС.

Нормами ст. 49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті
50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції Закону, що
діяла до 28.12.2007 року), особам, віднесеним
до категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у наступних розмірах:
інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а
також хворим внаслідок Чорнобильської
катастрофи на променеву хворобу - 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно абзацу 3 частини 4 статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції Закону, що
діяла до 28.12.2007 року), розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою
по ІІІ групі інвалідності, не можуть
бути нижчими 6 мінімальних пенсій за
віком.

У відповідності до вказаної норми
Закону, позивач має право на
призначення додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
та державної пенсії як інваліду ІІІ
групи, щодо якого встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком, а тому
відповідач всупереч абзацу 4 частини 1
статті 50 та абзацу 3 частини 4 статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції Закону, що
діяла до 28.12.2007 року) протиправно
виплачував йому державну та додаткову
пенсію у розмірах, визначених
постановою Кабінету Міністрів України
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» № 530 від 28
травня 2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
перерахунок позивачу державної та
додаткової пенсій відповідачем було
здійснено не у відповідності до абзацу
4 частини 1 статті 50 та абзацу 3 частини 4
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції Закону, що
діяла до 28.12.2007 року), а згідно
підпунктів 12 та 15 пункту 28 розділу II
Закону України від 28.12.2007 № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
були внесені зміни до змісту абзацу 4
частини 1 статті 50 та абзацу 3 частини 4
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у зв'язку з чим їх було
викладено в наступних редакціях:

- «Особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
наступному розмірі, а саме: інвалідам III
групи, дітям-інвалідам, а також хворим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу - 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність (абз. 4 частини
ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи») ;

- «Розміри пенсій для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими по IIІ групі інвалідності -
180 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність»
(абз. 3 ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»).

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зазначені зміни, що
були внесені Законом України від 28.12.2007
№ 107-VI, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України, закони та інші правові акти
або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Зважаючи на норми ч. 2 ст. 99 КАС України
колегія суддів вважає, що позивач має
право на отримання додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком,
згідно абзацу 4 частини 1 статті 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції Закону, що
діяла до 28.12.2007 року) та державної
пенсії як інвалід ІІІ групи, щодо якого
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, у розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком, згідно абзацу 3 частини
4 статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції Закону, що
діяла до 28.12.2007 року) за період з 04
жовтня 2010 року по 22 липня 2011 року (в
межах шестимісячного строку звернення
до суду за захистом порушених прав,
свобод та інтересів).

Крім того, приймаючи рішення про
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок додаткової пенсії
позивача за період з 04 жовтня 2010 року
по 22 липня 2011 року суд першої інстанції
виходив з того, що з набранням чинності
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та постанови
Кабінету Міністрів України «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» від 06 липня 2011 року
№ 745, було змінено правові підстави та
розміри соціальних виплат.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
Кабінету Міністрів України було надано
право встановлювати розмір вказаних
соціальних виплат.

Відповідне повноваження Кабінетом
Міністрів України було реалізоване
шляхом прийняття постанови «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» від 06 липня 2011 року
№ 745. Вказана постанова набула чинності
23 липня 2012 року.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає,
що з 23 липня 2012 року позивач втратив
право на виплату державної та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю згідно ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про задоволення позову в цій
частині колегія суддів знаходить
правильними та такими, що не
спростовуються доводами апелянта.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва - залишити
без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 23 травня 2011 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків Л.П.
Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.