Справа № 818/945/14
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 р.
Справа №818/945/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Воловика С.В.

за участю секретаря судового засідання
- Шевець Ю.П.,

представника позивача - Нєговєлова А.В..

представника відповідача - Сіренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Суми адміністративну справу № 818/945/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лебединський
нафтомаслозавод"

до Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лебединський
нафтомаслозавод" (далі - позивач, ТОВ
"Лебединський нафтомаслозавод")
звернулось з адміністративним позовом
до Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області (далі - відповідач, Сумська
ОДПІ) в якому, з урахуванням уточнень,
просить суд:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 19.12.2013 р. № про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на прибуток підприємств, з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій, в розмірі 271 546, 50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 08.04.2014 р. № про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на додану вартість, з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій, в розмірі 60 746, 25 грн.;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 08.04.2014 р. № про
зменшення від'ємного значення суми
податку на додану вартість в розмірі 8
479, 00 грн.

Позовні вимоги ТОВ "Лебединський
нафтомаслозавод" обґрунтовує
наступним. За результатами
документальної планової виїзної
перевірки, згідно акту № 431/22/22589938 від
05.12.2013 р., Сумська ОДПІ дійшла висновку
про порушення позивачем пп. 14.1.27 п. 14.1
ст. 14, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.8.1 п. 138.8,
пп. 139.1.11 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України в результаті чого занижений
податок на прибуток на загальну суму 181
031, 00 грн.; порушення п. 198.2, 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України в
результаті чого занижений податок на
додану вартість на загальну суму 71 336, 00
грн. та завищене від'ємне значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та податкового кредиту в
розмірі 18 157, 00 грн. На підставі
висновків акту перевірки, з
урахуванням рішень про результати
розгляду скарг Головного управління
Міндоходів у Сумській області та
Міністерства доходів і зборів України,
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення № від 19.12.2013
р. про збільшення грошового
зобов'язання по податку на прибуток
підприємств, з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій, в розмірі 271 546, 50
грн., № від 08.04.2014 р. про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на додану вартість, з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій, в розмірі 60 746, 25 грн. та №
від 08.04.2014 р. про зменшення від'ємного
значення суми податку на додану
вартість в розмірі 8 479, 00 грн.

На переконання позивача, зазначені
податкові повідомлення-рішення є
необґрунтованими та підлягають
скасуванню, оскільки по-перше: ТОВ
"Лебединський нафтомаслозавод" мало
право включати в собівартість
продукції вартість оливи технічної № 1,
яка використовувалась в якості палива
для котлів КСТ-100, в зв'язку з тим, що
згадана олива, хоча і отримана в
результаті переробки відпрацьованих
олив, не є "зворотними відходами";
по-друге: позивачем правомірно, у
відповідності до вимог Податкового
кодексу України, до складу витрат
віднесена вартість разових ліцензій на
зовнішньоекономічну операцію;
по-третє: позивач має право враховувати
в податковому обліку при визначенні
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість та податком на
прибуток господарські операції з ТОВ
"Лінкор", ТОВ "ВІА-Ойл" та ТОВ "Нагоя", в
зв'язку з тим, що ці операції є
реальними, направлені на настання
правових наслідків, обумовлених ними
та підтверджені належним чином
складеними первинними документами
бухгалтерського обліку.

З вищезазначених підстав, в судовому
засіданні представник ТОВ
"Лебединський нафтомаслозавод"
адміністративний позов підтримав в
повному обсязі та просив суд його
задовольнити.

Сумська ОДПІ з позовними вимогами не
погодилась, в запереченні на
адміністративний позов (т. 1 а.с. 232-239)
зазначила, що, по-перше: ТОВ
"Лебединський нафтомаслозавод" не мало
право включати в собівартість
продукції вартість оливи технічної № 1
в зв'язку з тим, що ця олива отримана в
результаті переробки відпрацьованих
олив і є "зворотними відходами";
по-друге: позивачем завищені витрати
звичайної діяльності через віднесення
до їх складу вартості разових
(індивідуальних) ліцензій на
зовнішньоекономічну операцію,
придбаних у зв'язку із застосуванням
Міністерством економіки України
спеціальної санкції за порушення
термінів розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності; та
по-третє: позивач не має право
враховувати в податковому обліку при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та
податком на прибуток господарські
операції з ТОВ "Лінкор", ТОВ "ВІА-Ойл" та
ТОВ "Нагоя", в зв'язку з тим, що ці
операції не підтверджені належним
чином складеними первинними
документами бухгалтерського обліку,
зокрема, товарно-транспортні і
видаткові накладні не відповідають
встановленим вимогам та не містять
обов'язкових реквізитів.

З огляду на зазначене, в судовому
засіданні представник відповідача
проти позову заперечував та просив суд
в його задоволенні відмовити.

Заслухавши повноважних представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, суд
вважає за необхідне адміністративний
позов ТОВ "Лебединський
нафтомаслозавод" задовольнити,
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1, 77.4 ст. 77,
п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України,
головними державними
ревізорами-інспекторами Гонак Т.В.,
Хобот С.М., Кубишко Н.Б. та Ромашка Г.Б.
проведена документальна планова
виїзна перевірка ТОВ "Лебединський
нафтомаслозавод" з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 по
31.12.2012 р. За результатами перевірки 05
грудня 2013 року складений акт № 431/22/22589938
(т. 1 а.с. 12-57) згідно якого відповідач
дійшов висновку про порушення
позивачем пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.1.1 п.
138.1, п. 138.2, пп. 138.8.1 п. 138.8, пп. 139.1.11 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на загальну суму 181 031, 00 грн., а
також порушення п. 198.2, 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 71 336, 00
грн. і завищення від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та податкового кредиту в
розмірі 18 157, 00 грн.

На підставі висновків акту перевірки, 19
грудня 2013 р. Сумською ОДПІ були
прийняті податкове
повідомлення-рішення № про
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість в сумі
18 157, 00 грн. (т. 1 а.с. 58); податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на прибуток, з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій, в
розмірі 271 546, 50 грн., з яких: 181 031, 00 грн.
основний платіж, 90 515, 50 грн. штрафні
(фінансові) санкції (т. 1 а.с. 59) та
податкове повідомлення-рішення №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість, з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій, в розмірі 89 170, 00
грн., з яких: 71 336, 00 грн. основний платіж,
17 834, 00 грн. штрафні (фінансові) санкції
(т. 1 а.с. 60).

Не погоджуючись з указаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
ТОВ "Лебединський нафтомаслозавод"
оскаржило їх в адміністративному
порядку. Рішенням Головного управління
Міндоходів у Сумській області від
26.02.2014 р. № 3220/10/18-28-10-03-04-201/229ск (т. 1 а.с.
220-224), залишеним без змін Рішенням
Міністерства доходів і зборів України
від 31.03.2014 р. № 5690/6/99-99-10-01-15 (т. 1 а.с. 225-226),
скарга позивача була частково
задоволена, податкові
повідомлення-рішення від 19.12.2013 р. №
в частині зменшення від'ємного
значення суми податку на додану
вартість в розмірі 9 678, 00 грн., та №
в частині збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість за основним платежем в
розмірі 22 739, 00 грн. і за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 5 684, 75
грн. - скасовані.

Враховуючи рішення Головного
управління Міндоходів у Сумській
області та Міністерства доходів і
зборів України, 08 квітня 2014 року
Сумською ОДПІ були прийняті податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість, з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій, в розмірі 60 746, 25 грн., з яких: 48
597, 00 грн. основний платіж, 12 149, 25 грн.
штрафні (фінансові) санкції (т. 1 а.с. 67)
та податкове повідомлення-рішення №
про зменшення від'ємного
значення суми податку на додану
вартість в розмірі 8 479, 00 грн. (т. 1 а.с. 68).

Отже, стверджуючи про обґрунтованість
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень та наявність
підстав для збільшення грошових
зобов'язань по податку на прибуток і
податку на додану вартість, а також
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість,
Сумська ОДПІ зазначає про те, що,
по-перше: ТОВ "Лебединський
нафтомаслозавод" не мало право
включати в собівартість продукції
вартість оливи технічної № 1 в зв'язку з
тим, що ця олива отримана в результаті
переробки відпрацьованих олив і є
"зворотними відходами"; по-друге:
позивачем завищені витрати звичайної
діяльності через віднесення до їх
складу вартості разових
(індивідуальних) ліцензій на
зовнішньоекономічну операцію,
придбаних у зв'язку із застосуванням
Міністерством економіки України
спеціальної санкції за порушення
термінів розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності; та
по-третє: позивач не має право
враховувати в податковому обліку при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на додану вартість
господарські операції з ТОВ "Лінкор",
ТОВ "ВІА-Ойл" і ТОВ "Нагоя", в зв'язку з
тим, що ці операції не підтверджені
належним чином складеними первинними
документами бухгалтерського обліку,
зокрема, товарно-транспортні і
видаткові накладні не відповідають
встановленим вимогам та не містять
обов'язкових реквізитів.

Проте, надаючи правову оцінку
обставинам справи, суд не може
погодитись з указаними доводами
відповідача, з огляду на нижченаведене.

Порядок оподаткування податком на
додану вартість та підстави формування
податкового кредиту, а також порядок
оподаткування податком на прибуток
підприємства та підстави формування
витрат, визначаються Податковим
кодексом України.

Так, податковим кредитом, згідно пп.
14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу
України є сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за встановленою ставкою
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням чи виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку або
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями та іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
зазначеного Кодексу встановлено, що
витратами є сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті. Витрати
операційної діяльності, у
відповідності з пп. 138.1.1 п. 138 згаданої
статті, окрім іншого, включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п.п. 138.6, 138.8 ст. 138 ПК
України собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу. Собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Витрати, які не враховуються платником
податку при визначенні
оподатковуваного прибутку,
встановлені статтею 139 Кодексу.

У відповідності з п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Отже, виходячи із системного аналізу
вказаних норм, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
мають бути підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. Виникнення у
платника податку права на податковий
кредит та витрати не ставиться у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства і сплатою
податку до бюджету іншими суб'єктами
господарювання. Зокрема, платник
податку не може нести відповідальність
за неподання контрагентом обов'язкових
звітів про свою господарську
діяльність, а також за інші порушення
законодавства.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту для цілей оподаткування
податком на додану вартість та до
складу витрат для цілей оподаткування
податком на прибуток навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних
податкового обліку платника податку
можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Господарською операцією, згідно зі ст. 1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Також, вказана вимога щодо реальних
змін майнового стану платника
податків, як обов'язкова ознака
господарської операції, кореспондує і
з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, сама собою відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні, не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

В даному випадку, матеріалами справи
підтверджено, що згідно договору
поставки № 16.03/12 від 15.03.2012 р. ТОВ
"Лінкор" зобов'язувалось поставити
позивачу присадки у строк та на умовах,
визначених договором. Факт отримання
та оплати ТОВ "Лебединський
нафтомаслозавод" обумовлених
договором присадок, підтверджується
рахунками, видатковими накладними та
платіжними дорученнями про сплату
коштів. На суму поставленого товару ТОВ
"Лінкор" були виписані податкові
накладні. Перевезення присадок від
продавця покупцю здійснювалось
кур'єрською службою доставки "Нова
пошта", про що свідчать
товарно-транспортні накладні (т. 1 а.с.
73-127).

Так само, згідно договорів № 18/11-2 від
18.10.2010 р. та № 08/04/12 від 17.04.2012 р. ТОВ
"Нагоя" і ТОВ "ВІА-Ойл" зобов'язувались
поставити позивачу відпрацьоване
масло в порядку і строки, визначені
договорами. Факт отримання та оплати
ТОВ "Лебединський маслозавод"
відпрацьованого масла,
підтверджується рахунками,
видатковими накладними та платіжними
дорученнями про сплату коштів. На суму
поставленого товару ТОВ "Нагоя" і ТОВ
"ВІА-Ойл" були виписані податкові
накладні. Перевезення відпрацьованого
масла від продавців покупцю
здійснювалось власним транспортом
позивача, про що свідчать
товарно-транспортні накладні (т. 1 а.с.
128-143, т. 2 а.с. 38-39).

Оприбуткування та використання у
господарській діяльності придбаних у
ТОВ "Лінкор", ТОВ "Нагоя" і ТОВ "ВІА-Ойл"
товарів підтверджується копією картки
рахунку 631 та копіями
оборотно-сальдових відомостей по
рахунку 631 (т. 1 а.с. 144-163).

Враховуючи наведене, на переконання
суду, господарські операції з
придбання присадок та відпрацьованого
масла між ТОВ "Лебединський
нафтомаслозавод" і ТОВ "Лінкор", ТОВ
"Нагоя" та ТОВ "ВІА-Ойл" фактично
здійснені, направлені на настання
правових наслідків, які обумовлені
ними та підтверджені відповідними
первинними документами. Певні дефекти
деяких первинних документів не можуть
свідчити про відсутність
господарських операцій. Тобто, позивач
має право на відображення цих
господарських операцій у податковому
обліку при визначенні об'єктів
оподаткування податком на додану
вартість і податком на прибуток,
зокрема формування податкового
кредиту та витрат.

Стосовно включення ТОВ "Лебединський
маслозавод" до собівартості
виготовленої продукції вартості оливи
технічної № 1, отриманої в результаті
переробки відпрацьованої оливи, суд
зазначає наступне.

Згідно пп. 138.8.1, п. 138.8 ст. 138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну);

До складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відходи" відходами є будь-які речовини,
матеріали і предмети, що утворилися у
процесі виробництва чи споживання, а
також товари (продукція), що повністю
або частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення.

Поняття "зворотних відходів" надається
у п. 328 Методичних рекомендацій з
формування собівартості продукції
(робіт, послуг) в промисловості,
затверджених Наказом Мінпромполітики
України № 373 від 09.07.2007 р. Так,
"зворотними відходами" є залишки
сировини, матеріалів, теплоносіїв та
інших видів матеріальних цінностей,
які утворилися в процесі виробництва
продукції, повністю або частково
втратили корисні споживчі якості
вихідної сировини, тому
використовуються з завищеними
витратами (зниження виходу продукції)
або зовсім не використовуються по
прямому призначенню.

Зі змісту вказаних норм, суд робить
висновок, що прямі матеріальні витрати
мають зменшуватись на вартість лише
тих зворотних відходів, які повністю
або частково втратили свої споживчі
властивості і не використовуються та
не можуть в подальшому
використовуватись у процесі
виробництва.

В даному випадку, з матеріалів справи
встановлено (т. 2 а.с. 2-30), що у
відповідності до "Змін та доповнень до
Технологічного регламенту "На
збирання, зберігання, утилізацію та
переробку відпрацьованих олив" ТОВ
"Лебединський маслозавод",
розробленого головним інженером Шило
С.П. та затвердженого генеральним
директором Ждановим Є.О., технологічний
процес переробки оливи полягає в
очистці відпрацьованих олив -
індустріальних, гідравлічних,
компресорних, енергетичних,
трансмісійних, моторних та
змащувально-охолоджуючих рідин, від
механічних домішок з наступним
фракціонуванням оливи та отриманням
залишку, що використовується для
виробництва трансмісійних олив для
промислового устаткування (нігрол) та
оливи технічної, що доочищається
кислотно-контактним способом з
використанням кислотного електроліту
і відбілюючої глини та
використовується для виробництва
індустріальних, гідравлічних,
трансмісійних, моторних олив.

В процесі виробництва відпрацьованих
олив позивач отримує: оливу технічну,
що є сировиною для виробництва олив;
нігрол - готова продукція; технічну
оливу № 1, що є нетоварним продуктом та
використовується безпосередньо на
підприємстві в якості палива для
котлів КСТ-100 і "установки по
компанундированию". Наказами №№ 59/1 від
29.11.2011 р., 51/1 від 30.11.2012 р., 64 від 07.12.2011 р.
за результатами проведених
хронометражів були затверджені норми
витрат оливи технічної та оливи
технічної № 1 в якості палива для
"установки по компанундированию" і
котлів КСТ-100.

Отже, враховуючи зазначене, технічна
олива № 1 є одним із продуктів, який
одержуються внаслідок фракціонування
відпрацьованої оливи та в подальшому
приймає участь в процесі виготовлення
продукції, а саме: використовується в
якості палива для "установки по
компанундированию" (фракціонування), а
також в якості сировини для отримання
технічної оливи, що є напівфабрикатом
моторної оливи.

За таких обставин, на переконання суду,
технічна олива № 1 не є "зворотними
відходами", а є продуктом переробки
відпрацьованої оливи, який
використовується ТОВ "Лебединський
нафтомаслозавод" в технологічному
процесі виготовлення моторної оливи, в
зв'язку з чим, позивач має право
включати вартість цієї технічної оливи
№ 1 в собівартість готової продукції.

Крім того, варто зазначити, що
стверджуючи про завищення позивачем
витрат звичайної діяльності через
віднесення до їх складу вартості
разових (індивідуальних) ліцензій на
зовнішньоекономічну операцію,
придбаних у зв'язку із застосуванням
Міністерством економіки України
спеціальної санкції за порушення
термінів розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності,
Сумська ОДПІ посилається на пп. 139.1.11 п.
139.1 ст. 139 Податкового кодексу України.

У відповідності до вказаного підпункту
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат суми
штрафів та/або неустойки чи пені за
рішенням сторін договору або за
рішенням відповідних державних
органів, суду, які підлягають сплаті
платником податку.

Проте, за своєю правовою природою,
ліцензії на зовнішньоекономічну
операцію не є штрафом та/або неустойкою
чи пенею, застосованою за рішенням
сторони договору, чи за рішенням
відповідного державного органу, чи за
рішення суду, а є витратами, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування на підставі пп. 138.10.6. п.
138.10 ст. 138 Податкового кодексу України,
який встановлює, що до складу інших
витрат включаються витрати звичайної
діяльності (крім фінансових витрат), не
пов'язані безпосередньо з виробництвом
та/або реалізацією товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, зокрема витрати
на придбання ліцензій та інших
спеціальних дозволів, виданих
державними органами для провадження
господарської діяльності. Тобто, ТОВ
"Лебединський нафтомаслозавод" мало
право враховувати у складі витрат
вартість разових (індивідуальних)
ліцензій на зовнішньоекономічну
операцію.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, з огляду на наведені
обставини, оцінивши докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд дійшов
висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення Сумської ОДПІ не
відповідають ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в зв'язку з чим,
адміністративний позов ТОВ
"Лебединський нафтомаслозавод"
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміінстративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеежною відповідальністю
"Лебединський нафтомаслозавод" до
Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області від 19.12.2013 р. № про
збільшення грошового зобов'язання по
податку на прибуток підприємств, з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій, в розмірі 271 546, 50 грн. та від
08.04.2014 р. № про збільшення
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість, з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій, в
розмірі 60 746, 25 грн. і № про
зменшення від'ємного значення суми
податку на додану вартість в розмірі 8
479, 00 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
С.В. Воловик

З оригіналом згідно

Суддя
С.В. Воловик

повний текст постанови складений 15.05.2014
р.