Справа № 821/855/14
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/855/1410
год.15 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Вітічак О.Р.,

за участю:

представника позивача - Лігінович Н.С.,

представника відповідача - Пєріна А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРО-АЙС"

до Новокаховської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АГРО -АЙС» (далі -
позивач, ТОВ) звернулось до суду з
адміністративним позовом до
Новокаховської об'єднаної державної
податкової інспекції (далі -
відповідач, ДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
03.03.2014р. № про збільшення
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість на 17.611,0 грн., у тому
числі за основним платежем на 14.089,0 грн.,
№ про збільшення грошових
зобов'язань з податку на прибуток на 909,0
грн. у тому числі за основним платежем
на 591,0 грн., № про збільшення
грошових зобов'язань з податку на
прибуток за штрафними санкціями на 170,0
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
стверджував, що у відповідача не було
підстав для проведення перевірки, за
результатами якої складені спірні
податкові повідомлення - рішення. Ця
перевірка, на думку позивача, здійснена
відповідно до приписів
кримінально-процесуального закону і до
набрання законної сили судових рішень
по відкритим кримінальним
провадженням, відповідач не мав права
визначати грошові зобов'язання та
складати податкові повідомлення -
рішення. Крім того позивач вважає
висновки акту перевірки
безпідставними, оскільки вони містять
протиправну оцінку результатів
господарської діяльності позивача та
його постачальників. З цих причин
позивач просить скасувати спірні
податкові повідомлення - рішення.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував і
стверджував, що ДПІ мала всі підстави
для проведення перевірки позивача, які
передбачені приписами Податкового
кодексу України (далі - ПКУ). Зокрема
перевірку проведено на підставі
постанови слідчого, для перевірки
використані документи позивача та
результати перевірки його
постачальників. Відповідач вважає
обчислення грошових зобов'язань за
спірними податковими повідомленнями -
рішеннями правомірним та
обґрунтованим і просить суд відмовити
позивачеві у задоволенні його вимог.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступні
обставини.

Спірні податкові повідомлення -
рішення складені на підставі акту
документальної позапланової перевірки
позивача від 07.02.2014р. № 151/220-36463036 (далі -
акт № 151). За цим актом відображено
висновки відповідача щодо результатів
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.

Перевірку відповідачем здійснено на
підставі постанови старшого слідчого
відділу кримінальних розслідувань
слідчого управління фінансових
розслідувань Головного управління
Міндоходів у Херсонській області від
26.12.2013р. в рамках розслідування
кримінального провадження від 19.11.2013р.
№ 0000276 за фактом ухилення від
сплати податків невстановленими
особами з використанням реквізитів ТОВ
«Игнат ЛТД», за ознаками злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 28, ч. 2 ст. 212 КК
України.

За приписами п.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПКУ
документальна перевірки здійснюється
за наявності хоча б однієї з таких
обставин: …отримано постанову суду
(ухвалу суду) про призначення перевірки
або постанову органу дізнання,
слідчого, прокурора, винесену ними
відповідно до закону у кримінальних
справах, що перебувають у їх
провадженні.

Відповідно до п 86.9. ст. 86 ПКУ у разі якщо
грошове зобов'язання розраховується
контролюючим органом за результатами
перевірки, проведеної з обставин,
визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1
статті 78 цього Кодексу, щодо
кримінального провадження, у якому
розслідується кримінальне
правопорушення стосовно посадової
особи (посадових осіб) платника
податків (юридичної особи) або фізичної
особи - підприємця, що перевіряється,
предметом якого є податки та/або збори,
податкове повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки
приймається таким контролюючим
органом протягом 10 робочих днів з дня,
наступного за днем отримання цим
контролюючим органом відповідного
судового рішення (обвинувальний вирок,
ухвала про закриття кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами), що набрало законної сили.
Матеріали такої перевірки разом з
висновками контролюючого органу
передаються органу, що призначив
перевірку.

Оскільки перевірка позивача проведена
на підставі постанови слідчого,
прийнятої у кримінальному провадженні
не пов'язаному із кримінальним
правопорушенням стосовно посадових
осіб ТОВ «АГРО -АЙС», суд не вбачає
підстав для скасування спірних
податкових повідомлень рішень
відповідно до п. 86.9.ст.86 ПКУ.

Як встановлено актом перевірки,
позивачем за період з 01.01.2011 по 31.03.2011р.
задекларовано валових доходів у сумі
2362,0 грн. та валових витрат на цю ж суму.
За період з 01.04.2011р. по 31.12.2012р. позивачем
декларувались нульові показники
податкової звітності з податку на
прибуток. За період з 01.01.2013р. по 30.06.2013
року позивач був платником єдиного
податку, з 01.07.2013р. перебував на
загальній системі оподаткування
звітність з податку на прибуток за 2013
рік відповідачеві не надав.

Під час перевірки позивач не надав
відповідачеві відповідні
розрахункові, платіжні та інші
документи, які підтверджують
визначення та правомірність
декларування витрат у сумі 2362,0грн. за 1
квартал 2011 року і тому відповідач,
посилаючись на пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994р. № 334/94-ВР
вважає, що позивач завищив валові
витрати 1 кварталу 2011 року на 2362,0 грн.
Наслідком зменшення витрат за 1
квартал 2011 року було збільшення
позивачеві податкових зобов'язань з
податку на прибуток за основним
платежем на 591,0 грн. та за штрафними
санкціями на 148,0 грн. за податковим
повідомленням рішенням № . За
неподання декларації з податку на
прибуток за 2013 рік до позивача
застосовано штрафну санкцію у сумі 170
грн. за податковим повідомленням
рішенням № .

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону
України № 334/94-ВР не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Під час розгляду справи представник
позивача пояснила, що директор ТОВ
«АГРО -АЙС» не надав до перевірки
первинні бухгалтерські документи,
вважаючи перевірку незаконною,
отримавши акт перевірки позивач також
не надсилав до податкового органу
заперечення на акт перевірки разом із
документами, що визнані ревізором
відсутніми.

Відповідно до п. 44.6. ст. 44 ПК у разі якщо
до закінчення перевірки або у терміни,
визначені в абзаці другому пункту 44.7
цієї статті платник податків не надає
посадовим особам органу державної
податкової служби, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності. Якщо платник податків
після закінчення перевірки та до
прийняття рішення контролюючим
органом за результатами такої
перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Таким чином ДПІ правомірно вважає
відсутніми у позивача документи, які
підтверджують формування валових
витрат за 1 квартал 2011 під час складання
декларації з податку на прибуток за цей
податковий період. Суд не приймає до
уваги документи, надані позивачем до
суду на підтвердження правомірності
формування валових витрат за спірний
період. На думку суду, під час
формування валових витрат та їх
декларування у податковій звітності
платник податку мав виходити виключно
з наявних документів, які
підтверджують ці витрати та були у
наявності у такого платника податку
саме на час складання податкової
звітності. Надання цих документів під
час розгляду справи не може бути
розцінено як доказ їх наявності на
момент формування та декларування
валових витрат. Із цих причин суд
вважає, що позивач документально не
підтвердив валові витрати 1 кварталу 2011
року у сумі 2362,0 грн. відповідними
первинними документами, чим порушив
вимоги пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України №
334/94-ВР.

Відповідно до п.152.9.ст.152 ПКУ для цілей
оподаткування податком на прибуток
використовуються такі податкові
періоди: календарні квартал, півріччя,
три квартали, рік. У зв'язку з цим
позивач зобов'язаний був надати
декларацію з податку на прибуток за 2013
рік, невиконання цього обов'язку
передбачає фінансову відповідальність
у вигляді штрафу у розмірі 170, грн.

За таких підстав суд вважає
правомірним обчислення грошових
зобов'язань з податку на прибуток за
спірними податковими повідомленнями -
рішеннями № , № 000612200 та відмовляє
позивачеві у вимозі про їх скасування.

За податковим повідомленням - рішенням
№ 000059200 позивачеві збільшено грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на 14089,0
грн. та за штрафними санкціями на 3522,0
грн. на підставі акту перевірки №
151/220-36463036.

У той же час за висновками акту
перевірки № 151 ДПІ встановлено, що
позивачем занижено ПДВ за березень 2011,
серпень 2013р. та грудень 2012 року на
загальну суму 1483,0 грн. Крім того
позивач посилаючись на ст. 44,185,187,188,198
ПКУ встановив нереальність здійснення
господарських операцій позивача з ТОВ
«АТБ МАРКЕТ», у результаті чого позивач
за висновками відповідача зависив
податковий кредит за вересень 2013 року
на 181978,0 грн., за жовтень 2013 року на 169734,0
грн. за листопад 2013 року на 127584,0 грн. та
завищив податкові зобов'язання за
вересень 2013 року на 183412,0 грн. за жовтень
2013 року на 178532,0 грн. та за листопад 2013
року на 134216,0 грн.

Таким чином загальні висновки акту
перевірки № 151 суперечать податковому
повідомленню - рішенню № 000059200.

Як зазначає відповідач у акті
перевірки № 151, позивач за період з
01.01.2011р. по 31.12.2013 року задекларував
податкових зобов'язань на суму 520359,0
грн. та податкового кредиту у сумі 493857,0
грн., за результати перевірки
відповідачем встановлено завищення
податкових зобов'язань за перевірені
податкові періоди на 504787,0 грн. та
завищення податкового кредиту на 493857,0
грн. за ці податкові періоди, тобто
завищені податкові зобов'язання на 10930,0
грн. більші від завищеного податкового
кредиту, що саме по собі унеможливлює
визначення ПДВ до сплати. Отже опис
порушень акту перевірки № 151
суперечить загальному висновку цього
акту перевірки.

Представник позивача у судовому
засіданні не міг пояснити суду такі
суперечності між описом порушень в
акті перевірки, його висновком та ППР,
прийнятому за результатами перевірки.

При досліджені акту перевірки судом
з'ясовано, що податкові зобов'язання
позивача за перевірені податкові
періоди зменшено на 504787,0 грн. у зв'язку
з тим, що відповідач вважає, що у
вересні-листопаді 2013 року позивач
відобразив у складі податкових
зобов'язань операції з продажу товарів
ТОВ «АТБ МАРКЕТ» та ПП «Р.А.НАШ СТИЛЬ»,
постачання, яких фактично не
здійснювалось. Висновок про таке
завищення відповідачем зроблено на
підставі того, що операції з продажу не
підтверджені товарно-транспортними
накладними по ланцюгах проходження
товарів, не надано витяг з книги
реєстрації доручень на отримання
товарів, не надано акти
приймання-передачі товарів. Не склавши
акти приймання-передачі товарів,
позивач, на думку відповідача, порушив
вимоги Інструкції про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання по
кількості, що затверджена постановою
Держарбітражу при Раді міністрів СРСР
від 15.06.1965р. № П-6 та Інструкції про
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання по
кількості, що затверджена постановою
Держарбітражу при Раді міністрів СРСР
від 25.04.1966р. №П-7 (з додатковими змінами
від 14.11.1974р.).

При досліджені акту перевірки № 151
судом з'ясовано, що відповідачем
податковий кредит за перевірені
податкові періоди зменшено на 493857,0 грн.
у зв'язку з тим, що формування
податкового кредиту за березень 2011
року у сумі 472,0 грн. та у серпні 2013 року у
сумі 14089,0 грн. не підтверджено належним
чином складеними податковими
накладними та іншими документами, а
податковий кредит вересні-листопаді 2013
року у сумі 479296,0грн. сформовано за
результатами господарських операцій,
визнаних відповідачем такими що не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків і через те визнані
відповідачем недійсними.

Як встановлено відповідачем у
вересні-листопаді 2013 року
постачальниками товарів позивачеві
були: ФГ «Давгал Агро», ПП «Шато», ФГ
«Лукоморье», ПП «Деметра Агро», ПП
«Регіональне агропостачання», ТОВ
«Агрострой інвест», ТОВ «Агротруд», ТОВ
«Астор І К», ФГ «Соценко», ТОВ
«Агротеко», ТОВ «Ніжинський консервний
завод», ПП «Харвестс», ФГ «Акант», ТОВ
«Славута Юг». Операції з цими
постачальниками позивачем
підтверджені бухгалтерськими та
податковими накладними, але
товарно-транспортні накладні, які б
підтверджували перевезення продукції
із складу постачальника до складу
покупця ревізорам не надано. У зв'язку з
відсутність товарно-транспортних
накладних по цим операціям відповідач
вважає, що товари від згаданих
постачальників не отримувались, а
бухгалтерські та податкові документи
відображають безтоварні операції і
тому є недійсними. У зв'язку з
відсутністю належним чином оформлених
первинних документів відповідач
вважає,що у нього немає можливостей
встановити, що придбані товари є
пов'язаними з господарською діяльністю
позивача. Не належним чином оформлені
документи, за висновками відповідача,
не несуть юридичну силу та не містять
доказовість первинного документу.
Зауважень щодо дотримання позивачем
порядку оформлення бухгалтерських та
податкових наданих з придбання та
продажу товарів відповідачем у акті
перевірки не зазначено.

Таким чином відповідач зменшує
податкові зобов'язання та податковий
кредит вересні-листопада 2013 року у
зв'язку з тим, що позивачем у
деклараціях з ПДВ відображені операції
придбання та продажу товарів доставка,
яких від продавця до покупця не
підтверджена крім видаткових
накладних ще й товарно-транспортними
накладними. На думку відповідача,
відсутність товарно-транспортних
накладних є переконливим доказом
безтоварності господарських операцій,
що дозволяє податковому органові не
враховувати та вважати недійсними
бухгалтерські та податкові документи
по цим операціям. Судового рішення про
визнання недійсними операцій з
придбання та продажу товарів позивача
за вересень-листопад 2013 відповідачем
не надано, недійсними ці операції і
документи визнано працівниками
податкового органу.

Податковий орган у акті перевірки
підтверджує наявність всіх первинних
документів, якими підтверджується
виконання господарських операцій по
спірним угодам, зокрема договори,
податкові та видаткові накладні, які
мають всі необхідні реквізити
первинного документу бухгалтерського
обліку, обов'язковість яких
встановлена ч.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та звітність в
Україні» та п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку № 88 від 24.05.1995р.
Суд вважає, що відсутність ТТН не може
бути підставою для невключення до
складу податкового кредиту та
податкових зобов'язань сум ПДВ
відповідно до господарських операцій,
які відбулись. Правилами ведення
податкового обліку не передбачено
обов'язковості ведення і зберігання
ТТН на перевезення вантажів
автомобільним транспортом для
підтвердження обставин щодо
правомірності включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту та податкових зобов'язань по
придбаним позивачем товарам. Таким
чином відсутність ТТН може свідчити
лише про факт порушення правил
перевезення автомобільним
транспортом, що не пов'язане з
дотриманням вимог податкового
законодавства.

За змістом акта перевірки податковий
орган зробив висновок про нереальність
здійснення господарських операцій і
через це не визнає первинні
бухгалтерські документи та податкові
накладні постачальників та позивача.
На думку суду, задокументована, але не
здійснена господарська операція - це
фіктивна операція.

Суд звертає увагу, за змістом ст. 234 ЦК
України правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків
(на що фактично вказує відповідач), є
фіктивним. Фіктивний правочин
визнається недійсним судом.

Тобто, такий правочин є оспорюваним і
він може бути визнаний недійсним лише
судом, а не податковим органом.
Відповідач не навів посилання на
судові рішення щодо недійсності
вчинених позивачем правочинів як
фіктивних.

Надаючи правову оцінку спірним
правочинам, відповідач перекручує
норми чинного законодавства України,
невірно їх тлумачить та застосовує. За
відсутності фактів, що відповідно до
законодавства свідчили б про юридичну
дефектність цих правочинів, чи судових
рішень про визнання їх недійсними,
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки № 151 щодо господарських
операцій позивача є протиправними.
Такі висновки не можуть бути враховані
для перегляду податкового кредиту та
податкових зобов'язань платника
податку.

Таким чином суд дійшов до висновку, що
відповідач протиправно склав висновки
про завищення позивачем податкових
зобов'язань з ПДВ на 504787,0 грн. та про
завищення податкового кредиту на
479296,0грн. по операціям з придбання та
продажу товарів, здійснених у
вересні-листопаді 2013 року.

Разом із тим, суд вважає правомірним
ППР № про визначення позивачу
зобов'язання із ПДВ з огляду на
наступне.

За актом № 151 відповідач вважає
завищеним податковий кредит позивача
за березень 2011 року на 472,0 грн. та
серпень 2013 на 14089,0 грн. через те, що
сформований податковий кредит не
підтверджено належним чином
складеними податковими накладними,
завищення податкового кредиту за
серпень 2013 року стало фактичною
підставою для обчислення грошових
зобов'язань з ПДВ за спірним
податковим повідомленням - рішенням №
. Під час розгляду справи позивач
не довів наявність у його
розпорядженні належним чином
складених податкових накладних, що
підтверджували податковий кредит на
час складання декларації з ПДВ за
серпень 2013 року та на час проведення та
складання акту перевірки № 151, оскільки
не надав ці документи під час перевірки
та не скористався правом їх
додаткового подання до ДПІ разом із
запереченнями на акт перевірки, що
передбачено ст. 44 ПК України.

Відповідно до п.198.6. ст.198 ПКУ не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами.

Суд вважає, що платник податку має
підтверджувати сформований податковий
кредит належним чином складеними
податковими накладними саме на момент
декларування податкового кредиту, та
зберігати ці податкові накладні
протягом всього терміну, що дозволяє
переглядати розмір такого
задекларованого податкового кредиту.
Отже суд погоджується з висновками
відповідача про завищення позивачем
податкового кредиту серпня 2013 року на
14089,0 грн. як такого, що не підтверджений
належним чином складеними податковими
накладними.

Таким чином суд повністю відмовляє
позивачу у задоволенні його вимог.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд,

постановив:

Відмовити повністю у задоволенні
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРО-АЙС" до
Новокаховської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 03.03.2014р. № , № , №
.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 16 травня 2014 р.

Суддя
Морська Г.М.

кат. 8.3.3