Справа № 826/5883/14
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі
07 травня 2014 року м. Київ
№ 826/5883/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Шрамко Ю.Т.,
розглянувши позовну заяву і додані до
ОСОБА_1 до Апеляційного суду
міста Києва, Вербової Ірини Михайлівни
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору: Головне
управління Державного казначейства
України в місті Києві,про визнання
протиправною бездіяльності,
відшкодування моральної шкоди в сумі
300000,00 грн.ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1, (далі по тексту - позивач),
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Апеляційного суду міста Києва, (далі по
тексту - відповідач-1), Вербової Ірини
Михайлівни, (далі по тексту -
відповідач-2), за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, Головного управління
Державного казначейства України в
місті Києві, в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність
відповідачів щодо розгляду справи
державного бюджету на користь позивача
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 300000,00 грн.
Відповідно до пункту 6 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує,
зокрема, чи немає підстав для
повернення позовної заяви, залишення
її без розгляду або відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом.
Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Згідно з частиною першою статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Відповідно до пункту 1 частини другої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень (нормативно -
правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи
Частиною третьою статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що відповідачем в
адміністративній справі є суб'єкт
владних повноважень, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.
За змістом вказаних статей справою
адміністративної юрисдикції може бути
переданий на вирішення
адміністративного суду спір, який
виник між двома або більше визначеними
суб'єктами стосовно їхніх прав та
обов'язків у конкретних
правовідносинах, у яких хоча б одним
суб'єктом виступає законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів,
водночас на цих суб'єктів покладено
обов'язок виконувати вимоги та приписи.
При цьому необхідною ознакою суб'єкта
владних повноважень є здійснення ним
управлінських функцій саме у тих
правовідносинах, у яких виник спір.
Відтак, обов'язковою ознакою
публічно-правового спору, що підлягає
розгляду судом в порядку
адміністративного судочинства, є
підпорядкованість одного учасника
публічно-правових відносин іншому -
суб'єкту владних повноважень та участь
у публічно-правовому спорі з однієї
сторони суб'єкта, наділеного владними
повноваженнями, який здійснює владні
управлінські функції, при цьому ці
функції та повноваження повинні
здійснюватись цим суб'єктом саме у тих
правовідносинах, у яких виник спір.
Пунктом 4.2 рішення Конституційного
Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 (справа
за конституційним поданням
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень абзаців третього, четвертого,
п'ятого статті 248-3 Цивільного
процесуального кодексу України та за
конституційними зверненнями громадян
щодо офіційного тлумачення положення
абзацу четвертого статті 248-3
Цивільного процесуального кодексу
України (справа щодо конституційності
статті 248-3 ЦПК України) визначено, що
відповідно до частини першої статті 124
Конституції України правосуддя в
Україні здійснюється виключно судами.
При здійсненні правосуддя судді
незалежні і підкоряються лише закону
(частина перша статті 129 Конституції
України). Виключно законами України
визначаються судоустрій і судочинство.
Порядок здійснення правосуддя
регламентується відповідним
процесуальним законодавством України.
Процесуальні акти і дії суддів, які
стосуються вирішення питань
підвідомчості судам спорів, порушення
і відкриття справ, підготовки їх до
розгляду, судовий розгляд справ у
першій інстанції, в касаційному і
наглядовому порядку та прийняття по
них судових рішень належать до сфери
правосуддя і можуть бути оскаржені
лише в судовому порядку відповідно до
процесуального законодавства України.
Позасудовий порядок оскарження актів і
дій суддів, які стосуються здійснення
правосуддя, неможливий.
Таким чином, судді під час розгляду
ними цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, оскільки не здійснюють
владні управлінські функції, а тому не
можуть бути відповідачами у справах
про оскарження їх рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених у зв'язку з
розглядом судових справ.
За положеннями ч. 3 ст.1 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" від 7
липня 2010 року N 2453-VI, судочинство
здійснюється Конституційним Судом
України та судами загальної
юрисдикції. Суди загальної юрисдикції
спеціалізуються на розгляді цивільних,
кримінальних, господарських,
адміністративних справ, а також справ
про адміністративні правопорушення
(частина 1 ст. 18 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів").
Законність процесуальних актів і дій
(бездіяльності) суду, вчинених при
розгляді конкретної справи, не може
перевірятися за межами передбаченого
законом процесуального контролю.
Намагання зробити це в конкретній
справі шляхом подання окремого позову
проти суду чи судді є протиправним
втручанням у здійснення правосуддя і
посягання на процесуальну
З позовної заяви вбачається, що позивач
просить визнати протиправною саме
бездіяльність Апеляційного суду міста
Києва щодо розгляду справи
З наведеного вбачається, що позивач
оскаржує процесуальні дії
Апеляційного суду м. Києва, які
пов'язані з розглядом конкретної
справи.
Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 12.06.2009
року у розумінні положень ч.1 ст. 2, п.1,7 і
9 ст. 3, ст. 17, частини третьої статті 50
Кодексу адміністративного судочинства
України, суди та судді при розгляді
ними цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.
Також, суд роз'яснює, що розгляд такої
справи не відноситься до юрисдикції
судів, оскільки судді та суди не можуть
бути відповідачами у справах про
оскарження їх рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених у зв'язку з
розглядом судових справ.
Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 серпня 2012
Позивач, також, просить суд стягнути за
рахунок державного бюджету на користь
позивача в рахунок відшкодування
моральної шкоди 300000,00 грн.
Відповідно до пункту 5, пункту 6 частини
першої статті 107 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує, чи подано
адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними) та чи немає інших підстав
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду або відмови у
відкритті провадження в
адміністративній справі, встановлених
Відповідно до частини другої статті 21
Кодексу адміністративного судочинства
України, вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Враховуючи, що позовна вимога ОСОБА_1
про визнання протиправною
бездіяльності відповідача щодо
розгляду справи №22-ц/796/16390/2013 не
підлягає розгляду в адміністративному
суді, вимога про стягнення за рахунок
державного бюджету на користь позивача
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 300000,00 грн. не може самостійно
розглядатись адміністративним судом,
тому, підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 15 Цивільного процесуального
Кодексу України, суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи,
зокрема щодо захисту порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 109 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд вважає
за необхідне відмовити ОСОБА_1 у
відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом до
Апеляційного суду міста Києва Вербової
Ірини Михайлівни про стягнення за
рахунок державного бюджету на користь
позивача в рахунок відшкодування
моральної шкоди 300000,00 грн. та
роз'яснити, що заявлена позовна вимога
про стягнення моральної шкоди може
розглядатись за правилами Цивільного
процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 109 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене в сукупності та
керуючись ст. ст. 109, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті
провадження в адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті
провадження в адміністративній справі
надіслати позивачу негайно.

3. Попередити позивача, що позовні
матеріали будуть йому повернуті
супровідним листом рекомендованим
поштовим відправленням із зворотною
розпискою про їх одержання після
спливу терміну для оскарження ухвали
про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі.

4. У випадку оскарження ухвали, позовні
матеріали будуть скеровані до
апеляційної інстанції разом з
апеляційною скаргою.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Ю.Т. Шрамко