Справа № 2-а-2768/2011/1413
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа №
2-а-2768/2011/1413

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Сябренко І.П.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді Димирлія
О.О.

суддів: Єщенка О.О.,
Романішина В.Л.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області на постанову Казанківського
районного суду Миколаївської області
від 12 серпня 2011 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2011 року позивач звернувся з
позовом управління Пенсійного фонду
України в Казанківському районі
Миколаївської області про визнання
неправомірними дії щодо відмови в
перерахунку та стягнення основної та
додаткової пенсії з 01 січня 2007 року по
11 липня 2011 року.

Постановою Казанківського районного
суду Миколаївської області від 12
серпня 2011 року позов задоволено
частково, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області здійснити дії щодо проведення
перерахунку основної та додаткової
пенсії по інвалідності відповідно до
вимог ст.ст. 49, 50, ч.4 ст. 54, Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та провести відповідні
виплати за період з 26 січня 2011 року по 18
червня 2011 року, з урахуванням
виплачених коштів.

Ухвалою суду першої інстанції від 26
липня 2011 року позовні вимоги за період
з 01 січня 2007 року по 25 січня 2011 року
залишені без розгляду. Зазначена
ухвала в апеляційному порядку не
оскаржена.

Не погоджуючись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржену
постанову та винести нову, якою позов
залишити без задоволення.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Позивач письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надав.

Ухвалюючи постанову про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
встановив, що позивач за статусом є
учасником ліквідації аварії на ЧАЕС,
віднесений до 1 категорії, інвалідом ІІ
групи, що підтверджено відповідними
посвідченнями.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Апеляційний суд погоджується з тим, що
позивач має право на нарахування та
виплату основної пенсії як інваліду
другої групи та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах,
визначених Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів II
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, позивач
має право на призначення пенсії в
розмірі, не нижчому 8 мінімальних
пенсій за віком, та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Апеляційний суд не приймає до уваги
посилання апеляційної скарги на
приписи ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
мінімального розміру пенсії за віком.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції помилково зазначено
кінцевий термін здійснення
перерахунку з огляду на наступне.

Абзацом дев'ятим статті 1 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що пенсія - це
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі, а
підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати, тому суди не вправі обмежувати
виплату громадянам пенсії, а також
передбаченого чинним законодавством
підвищення до неї, встановлюючи для
цього певні граничні строки її
отримання, а тому судом першої
інстанції необґрунтовано зазначено
кінцевий термін перерахунку пенсії
позивача.

До такого висновку зводиться правова
позиція, висловлена Верховним Судом
України в постановах від 23 квітня 2012
року №21-239а11 та від 19 березня 2013 року в
№21-53а13, в яких зазначено, що з самого
визначення поняття пенсії випливає, що
щомісячні пенсійні виплати
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу. Цей вид виплат не є
строковим, а тому не може бути
призначений на певний строк. У цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін або
строк, на який призначається пенсія, не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії. Тому виплату пенсії не може
бути обмежено будь-яким кінцевим
терміном або строком, оскільки це б
обмежувало право особи на отримання
державної пенсії яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з 26
січня 2011 року, з урахуванням виплачених
сум вказаної допомоги.

Враховуючи, що суд першої інстанції
правильно вирішив справу, але з
помилковим застосуванням норм
процесуального права, колегія суддів
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України,
вважає необхідним змінити рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ч. 10 ст. 183-2, ч. 1 ст. 195, ст. 197, п. 2
ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч.
5 ст. 254 КАС України КАС України,
апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області - залишити без задоволення.

Постанову Казанківського районного
суду Миколаївської області від 12
серпня 2011 року - змінити, виключивши з
резолютивної частини другого абзацу
кінцеву дату виплат « 18 червня 2011 року».

В іншій частині Казанківського
районного суду Миколаївської області
від 12 серпня 2011 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя
О.О. Димерлій

суддя
О.О. Єщенко

суддя
В.Л. Романішин