Справа № 2а-956/11
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
Справа № 137671/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Долинському районі Івано -
Франківської області на постанову
Долинського районного суду Івано -
Франківської області від 05 травня 2011
року у адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі Івано - Франківської області про
зобов'язання перерахувати та виплатити
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю,-

В С Т А Н О В И В:

07.02.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Долинському районі Івано -
Франківської області про зобов'язання
перерахувати та виплатити додаткову
пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, як
особі яка віднесена до другої
категорії постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи за період з
01.01.2005 року по 31.12.2007 року та з 22.05. 2008
року, відповідно до ст. 51 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та ч. 2 ст. 6
Закону України «Про статус гірських
населених пунктів».

Постановою Долинського районного суду
Івано - Франківської області від 05
травня 2011 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірною
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в Долинському районі
Івано - Франківської області.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Долинському районі
Івано - Франківської області провести
перерахунок ОСОБА_1 пенсії по
інвалідності відповідно до ст. 51 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з нарахуванням та отримані суми 20%
підвищення за проживання в гірському
населеному пункті за період з 01.05.2005
року по 31.12.2007 року та з 22.05 2008 року та
виплатити недоплачену суму пенсії з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подав
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.
Покликається на те, що при обчисленні
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю позивачу по справі
Управління Пенсійного фонду
керувалось Постановою КМ України №530
від 28 травня 2008 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст. 183-2
цього Кодексу.

Заслухавши суддю -доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач є особою яка потерпіла від
наслідків Чорнобильської катастрофи 2
категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 2, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 30
процентів мінімальної пенсії за віком.

Всупереч ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу вказана доплата
виплачувалась частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановою
Кабінету Міністрів України №530 від 28
травня 2008 року, а не в кратному
відношенні до мінімальної пенсії за
віком, як того вимагає вказаний Закон.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності нормативно -
правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягає
положення ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
вказана постанова Кабінету Міністрів
України, яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. За кожний повний
рік страхового стажу понад 25 років
чоловікам і 20 років жінкам пенсія за
віком збільшується на 1 відсоток
розміру пенсії, обчисленої відповідно
до статті 27 цього Закону, але не більше
ніж на 1 відсоток мінімального розміру
пенсії за віком, зазначеного в абзаці
першому цієї частини. У частині другій
цієї статті вказано, що за наявності
страхового стажу меншої тривалості,
ніж передбачено частиною першою цієї
статті, пенсія за віком встановлюється
в розмірі, пропорційному наявному
страховому стажу, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Також, слід зазначити, що оскільки
стосовно не нарахованих пенсій ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин слід застосовувати
шестимісячний строк звернення до суду
визначений ст.ст. 99, 100 КАС України (в
редакції, що була чинна на час
виникнення спірних правовідносин).

Судом першої інстанції не враховано
тієї обставини, що позивач пропустив
строк звернення до суду, оскільки
звернувся з позовом лише 07.02.2011 року та
не надав доказів того, що ним був
пропущений строк для звернення до суду
з поважних причин, тому, з огляду на
наведене, позовні вимоги в частині
виплат за період з 01.01.2005 року по 06.08.2010
року включно слід залишити без
розгляду.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо нарахування та виплати додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю
починаючи з 07.08.2010 року до виникнення
обставин з якими Закон пов'язує
виникнення, зміну або припинення
спірних правовідносин.

Крім цього, правомірно на думку колегії
суддів є висновок суду першої
інстанції про виплату стороні позивача
надбавки відповідно до Закону України
«Про статус гірських населених пунктів
в Україні», оскільки відповідно до ч. 2
ст. 6 Закону України «Про статус
гірських населених пунктів в Україні»
розмір державних пенсій, стипендій,
всіх передбачених чинним
законодавством видів державної
матеріальної допомоги громадянам, які
одержали статус особи, що працює,
проживає або навчається на території
населеного пункту, якому надано статус
гірського, збільшується на 20 відсотків.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду
України в Долинському районі Івано -
Франківської області, відповідний
обов'язок слід покласти на відповідача
у справі.

Судом першої інстанції порушено норми
матеріального права та неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яке підлягає
скасуванню з підстав визначених ст. 202
КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню, постанова суду першої
інстанції скасуванню та апеляційним
судом приймається нова постанова про
часткове задоволення позовних вимог з
наведених вище підстав.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі Івано - Франківської області -
задовольнити частково.

Постанову Долинського районного суду
Івано - Франківської області від 05
травня 2011 року у адміністративній
справі №2а-956/11 - скасувати та прийняти
нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі Івано - Франківської області про
зобов'язання перерахувати та виплатити
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю за період з 01.01.2005 року по 06.08.2010
року включно - залишити без розгляду.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Долинському районі
Івано - Франківської області щодо не
здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1
протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Долинському районі
Івано - Франківської області
нарахувати та виплатити додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в
розмірі 30 процентів мінімальної пенсії
за віком на користь ОСОБА_1 починаючи з
07.08.2010 року до виникнення обставин з
якими Закон пов'язує виникнення, зміну
або припинення спірних правовідносин
відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
врахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та ч. 2 ст. 6
Закону України «Про статус гірських
населених пунктів в Україні» з
урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс