Справа № 805/4556/14
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 р.
Справа №805/4556/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 14 год. 37
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Лазарєва В.В.,

за участю секретаря судового засідання
Кан О.А.,

представника позивача Чупахіної Т.В.,

представника відповідача Вадовського
М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду за адресою: м.
Донецьк-52, вул. 50 Гвардійської дивізії,
17, адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
місті Дружківці Донецької області до
відділу державної виконавчої служби
Дружківського міського управління
юстиції про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в місті Дружківці
Донецької області (далі - УПФ)
звернулось до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
відділу державної виконавчої служби
Дружківського міського управління
юстиції (далі - ВДВС) про визнання
протиправною бездіяльності
відповідача щодо виконання вимоги Ф 703
від 04.07.2013 року та зобов'язання вчинити
дії з примусового виконання.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що у провадженні
відповідача знаходяться на
примусовому виконанні вимога про
сплату боргу № Ф 703, видана УПФ 04.07.2013
року про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості на користь УПФ у
розмірі 6849,08 грн. 13.09.2013 року відкрито
виконавче провадження за вказаним
виконавчим документом.

Відповідно до протоколу ознайомлення
зі станом реалізації виконавчого
провадження від 28.03.2014 позивачем
встановлено, що державним виконавцем у
порушення ст. 11, Закону України «Про
виконавче провадження» не проведені
заходи примусового виконання
вищевказаного виконавчого документа.

У зв'язку з чим позивач звернувся до
суду із даним позовом в якому просить
визнати протиправною бездіяльність
ВДВС при виконанні вищевказаного
виконавчого документу та зобов'язати
останнього здійснити усі заходи,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження» щодо повного та
фактичного виконання виконавчого
документу про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості на користь УПФ у
розмірі 6849,08 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
зазначив, що з боку державного
виконавця відсутня незаконна
бездіяльність.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
нього, дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, судом встановлено
наступне.

З наявних у справі письмових доказів
судом встановлено, що постановою ВДВС
Волноваського РУЮ від 13.09.2013 року (а.с. 4)
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання вимоги УПФ про
сплату боргу № Ф 703 від 04.07.2013 року про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на
користь УПФ у розмірі 6849,08 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, з
моменту відкриття виконавчого
провадження, державним виконавцем були
проведені наступні виконавчі дії.

13.09.2013 року відповідачем було здійснено
запит до Державної податкової служби
України про джерела доходів боржників -
фізичних осіб.

06.01.2014 року заступником начальника
відділу державної виконавчої служби
Дружківського міського управління
юстиції винесено постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

08.01.2014 року ВДВС Дружківського міського
управління юстиції надіслано запит до
відділу Держкомзему в місті Дружівка,
про наявність зареєстрованих
земельних ділянок, проте хід виконання
вказаного запиту відповідачем не
контролювався.

Крім того, відповідачем не надіслано
запит щодо надання інформації про
наявність нерухомого майна,
зареєстрованого за боржником.

23.04.2014 року заступником начальника
відділу державної виконавчої служби
Дружківського міського управління
юстиції винесено постанову про розшук
майна боржника. Тієї ж дати,
відповідачем винесено постанову про
зупинення виконавчого провадження, у
зв'язку з розшуком транспортного
засобу боржника.

Отже постанова про розшук майна
боржника винесена після спливу строку,
передбаченого ч. 2 ст. 30 Закону України
«Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірне рішення
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, у
відповідності до приписів якої у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються Законом України
«Про виконавче провадження» № 606-XIV від
21 квітня 1999 року (із змінами та
доповненнями) (далі - Закон № 606), у
відповідності до преамбули якого цей
Закон визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Статтею 1 Закону № 606 встановлено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до статей 6, 11 Закону № 606, п.
2.1. Інструкції № 512 державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно із ст. 25 Закону № 606, у постанові
державний виконавець вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 27 Закону № 606, у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, в
заяві про відкриття виконавчого
провадження позивач просив накласти
арешт на розрахункові рахунки та на все
майно боржника (а.с.5). Однак державним
виконавцем не винесено відповідну
постанову одночасно з відкриттям
виконавчого провадження, хоча його
право на те передбачено ч. 2 ст. 25 Закону
№ 606.

Частиною 2 ст. 30 Закону № 606 встановлено,
що державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

У відповідності до ст. 32 Закону № 606
заходами примусового виконання рішень
є: 1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Згідно із ст. 52 Закону № 606, звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

У відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону № 606,
державний виконавець має право
звернути стягнення на майно боржника,
що перебуває в інших осіб, а також на
майно та кошти, що належать боржнику
від інших осіб.

Загальний порядок звернення стягнення
на майно боржника визначений у главі 4
Закону № 606 та більш детальніше
визначений у розділі IV Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 2 квітня
2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція).

Згідно із п. 1.5. Інструкції № 512 під час
здійснення виконавчого провадження
державний виконавець приймає рішення
шляхом винесення постанов,
попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

При виконанні в примусовому порядку
виконавчих документів про стягнення
сум коштів, що перевищують три
мінімальні розміри заробітної плати,
державний виконавець у першу чергу
перевіряє наявність коштів на рахунках
боржника шляхом направлення
відповідних запитів, а також перевіряє
майновий стан боржника (п. 7.2.
Інструкції № 512).

Отже з дня відкриття виконавчого
провадження 13.09.2013 року в порушення
вимог Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем не
перевірено наявність коштів на
рахунках боржника шляхом направлення
відповідних запитів.

Крім того, державним виконавцем не
вчинено заходи щодо розшуку, в тому
числі шляхом виходу на місце
знаходження майна, що належить
боржнику, і на яке може бути звернуто
стягнення відповідно до законодавства,
не обмежуючись тільки тим, щодо якого
були направлені запити до відповідних
установ в тому числі вихід за місцем
здійснення підприємницької
діяльності.

В підтвердження обґрунтованості
вищевказаної правової позиції
свідчить ухвала Вищого
Адміністративного суду України по
справі № К/800/541331/13 від 16.12.2013 року, якою
касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Волноваському районі Донецької
області задоволено частково, постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 30 серпня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від
07 жовтня 2013 року скасовано та
направлено справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Також частиною 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» надано
право державного виконавця у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Проте, відповідач не звертався до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника.

Як встановлено судом, постанова про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання вимоги УПФ про
сплату боргу № Ф 703 від 04.07.2013 року про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на
користь УПФ у розмірі 6849,08 грн. прийнята
державним виконавцем 13.09.2013 року.

Отже встановлений шестимісячний строк
здійснення виконавчого провадження,
який згідно з ч. 2 ст. 30 Закону № 606
обчислюється з 13.09.2013 року, сплинув 13
березня 2014 року.

Відповідач не надав до суду доказів
належного здійснення заходів з
примусового виконання вимоги УПФ про
сплату боргу № Ф 703 від 04.07.2013 року в
межах, передбачених законом строку.

Таким чином, суд зазначає, що державний
виконавець не скористався всіма
правами, передбаченими ч. 3 ст. 11 Закону
№ 606, а саме: п.п. 4, 6, 10,18.

Отже, не вчинення вищевказаних дій
свідчить про те, що відповідач допустив
бездіяльність, що призвело до
невиконання передбаченого ст. 11, ч. 2 ст.
30 Закону № 606-XIV обов'язку вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, обов'язку
провести виконавчі дії протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, суд
погоджується з доводами УПФУ в місті
Дружківці, що ВДВС Волноваського РУЮ
порушено вимоги Закону України «Про
виконавче провадження» з приводу
неналежного здійснення виконавчого
провадження з примусового виконання
вимоги УПФ про сплату боргу № Ф 703 від
04.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості на користь УПФ у
розмірі 6849,08 грн., а тому суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог про визнання бездіяльності
відповідача протиправною та
зобов'язання відповідача вжити заходи
з примусового виконання вимог № Ф 703
від 04.07.2013 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростували доводи
позивача, відповідач суду не надав.

З урахуванням встановлених обставин,
суд вважає, що відповідачем не було
здійснено необхідних заходів
передбачених Законом щодо своєчасного
і повного виконання вищевказаної
вимоги про сплату боргу, а також не було
прийнято відповідних заходів з її
примусового виконання у встановлений
Законом строк.

Таки чином, суд дійшов висновку, що з
боку ВДВС Волноваського РУЮ при
примусовому виконанні вимоги про
сплату боргу № Ф 703 виданої УПФУ в місті
Дружківці 04.07.2013 року про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості на користь УПФ у
розмірі 6849,08 грн., була допущена
протиправна бездіяльність, а отже
позовні вимоги УПФУ в місті Дружківці є
обґрунтованим і такими, що підлягають
задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 8, 9, 10, 11, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 158, 159, 160, 161,
162, 163, 164, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Позов Управління Пенсійного фонду
України в місті Дружківці Донецької
області до відділу державної
виконавчої служби Дружківського
міського управління юстиції про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність
відділу державної виконавчої служби
Дружківського міського управління
юстиції Донецької області щодо
неналежного здійснення виконавчого
провадження з примусового виконання
вимоги про сплату боргу № Ф 703 виданої
Управлінням Пенсійного фонду України в
місті Дружківці Донецької області
04.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на
користь Управління Пенсійного фонду
України в місті Дружківці Донецької
області заборгованості у розмірі 6849,08
грн.

Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Дружківського
міського управління юстиції Донецької
області вжити, передбачені законом
заходи, щодо примусового виконання
вимоги про сплату боргу № Ф 703 виданої
Управлінням Пенсійного фонду України в
місті Дружківці Донецької області
04.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на
користь Управління Пенсійного фонду
України в місті Дружківці Донецької
області заборгованості у розмірі 6849,08
грн., з урахуванням встановлених
обставин у справі.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошена її вступна та
резолютивна частини 24 квітня 2014 року.

Постанова виготовлена у повному обсязі
29 квітня 2014 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному статтею 186
КАС України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя
Лазарєв В.В.