Справа № 2а-2779/10/2270
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
Справа № 33150/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Гулида Р.М.,

суддів -
Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
компанія "Самобранка-2" на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2010 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Агропромислова компанія "Самобранка-2"
до Хмельницької регіональної філії
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру" про
зобов'язання здійснити державну
реєстрацію 46 договорів оренди землі,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
компанія "Самобранка-2" звернулося з
позовом до Хмельницької регіональної
філії державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» в
якому з врахуванням змінених позовних
вимог просить зобов'язати Хмельницьку
регіональну філію державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» здійснити
державну реєстрацію 46 (сорока шести)
договорів оренди землі, укладених між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Агропромислова
компанія «Самобранка-2» і власниками
земельних ділянок с. Бахматівці
Хмельницького району.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що між громадянами
власниками земельних паїв, та
позивачем в грудні місяці 2007 року
укладено договори оренди землі, які
підлягають обов'язковій реєстрації. 10
березня 2010 року відповідач відмовив в
реєстрації укладених договорів з
мотивів невідповідності його вимогам
законодавства, а саме: розмір орендної
плати нижчий, а ніж це встановлено в
Указі Президента України «Про
додаткові заходи щодо соціального
захисту селян - власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв);
відсутня така істотна умова договору,
як індексація орендної плати; договори
підписані у 2007 році, а подані на
реєстрацію в 2010 році. Вважає
таку відмову протиправною, оскільки
відповідно до вимог закону України "Про
оренду землі", розмір орендної плати
встановлюється за згодою сторін.
Вважає, що сторонами було досягнуто
згоди по усіх суттєвих умовах і відмова
в реєстрації не відповідає вимогам
законодавства України та типового
договору, затвердженого Кабінетом
Міністрів України. Крім того, немає
жодного законодавчого або
нормативного акту, яким встановлено
термін для подання договорів оренди на
державну реєстрацію. Щодо питання
індексації, то вважає що це віднесено
на розсуд сторін договору та
індексація не може застосовуватись до
натуральної форми оплати.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2010 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
компанія "Самобранка-2" подало
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою позов
задоволити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що приймаючи
оскаржувану постанову суд першої
інстанції порушив норми матеріального
і процесуального права, а також
висновки суду є необґрунтованими та не
доведеними жодними доказами, наявними
в матеріалах справи.

Сторони в судове засідання не прибули,
хоч про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задоволити, а постанову суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нову, якою позов задоволити, мотивуючи
це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що
27 грудня 2007 року між громадянами,
власниками земельних паїв та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Агропромислова
компанія «Самобранка-2» укладено
договори оренди землі.

Згідно п.9 цих договорів розмір
орендної плати дорівнює 500 кг пшениці,
орендна плата виплачується пшеницею
або грошовими коштами в розмірі
вартості 500 кг пшениці. Висновком
відповідача від 10.03.2010 року № 653
апелянту відмовлено в державній
реєстрації зазначених договорів в
зв'язку з тим, що у поданих на
реєстрацію договорах оренди землі
розмір орендної плати нижче ніж це
встановлено в Указі Президента України
«Про додаткові заходи щодо соціального
захисту селян власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)»,
відсутня така істотна умова договору
як орендна плата в частині її
індексації.

Відповідно до Указу Президента України
„Про додаткові заходи щодо
соціального захисту селян - власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв)" від 02.02.2002 р. №92/2002 (із зміною,
внесеною згідно з Указом Президента
№830/2002 від 13.09.2002р.) запроваджена плата
за оренду земельних ділянок не менше 1,5%
визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки. Плата за оренду в розмірі 3%
запроваджена зміною до зазначеного
Указу тільки 19.08.2008 р.. Отже, така
істотна умова договору оренди, як
орендна плата, відповідала діючій на
той час редакції Указу Президента
України.

Необхідно також зазначити, що судом
першої інстанції неправомірно
відхилені доводи апелянта про те, що
встановлений в договорах оренди землі
розмір орендної плати, а також
обчислення розміру орендної плату з
урахування (або без урахування)
індексації визначається за згодою
сторін, зважаючи на наступне.

Згідно п.3 ст.6 ЦК України сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Пунктом 1 статті 627 ЦК України
передбачено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Нормою п.1 ст.632 ЦК України передбачено,
що ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Відповідно до п.2 ст.762 ЦК України плата
за користування майном може вноситися
за вибором сторін у грошовій або
натуральній формі. Форма плати за
користування майном встановлюється
договором найму (оренди).

Згідно п.3 ст.762 ЦК України договором або
законом може бути встановлено
періодичний перегляд, зміну
(індексацію) розміру плати за
користування майном.

Статтею 179 ГК України передбачено, що
Кабінет Міністрів України,
уповноважені ним органи виконавчої
влади можуть рекомендувати суб'єктам
господарювання орієнтовні умови
господарських договорів (примірні
договори), а у визначених законом
випадках - затверджувати типові
договори. При укладенні господарських
договорів сторони можуть визначати
зміст договору на основі: вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству; типового
договору, затвердженого Кабінетом
Міністрів України, чи у випадках,
передбачених законом, іншим органом
державної влади, коли сторони не можуть
відступати від змісту типового
договору, але мають право
конкретизувати його умови.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 ГК України,
укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
повинно здійснюватися з додержанням
умов, передбачених статтею 179 цього
Кодексу, не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами статті 181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

В постанові Кабінету Міністрів України
від 3 березня 2004 року №220 (із наступними
змінами), затверджено типовий договір
оренди землі. Постанова прийнята після
видання зазначеного Указу Президента
України, типовий договір не містить
ніяких обмежень щодо орендної плати та
її індексації.

При цьому слід вказати, що посилання
суду першої інстанції на наказ
Державного комітету по земельних
ресурсах №5 від 17.01.2000 р. є доволі
сумнівним, адже затверджений цим
наказом типовий договір оренди
стосується лише земельної частки (паю),
а затверджений типовий договір оренди
землі стосується земельних ділянок,
які знаходяться у власності селян і
повинен братись до уваги при укладенні
договорів оренди земельних ділянок.

На підтвердження своїх доводів ТзОВ
"Агропромислова компанія "Самобранка-2"
надало роз'яснення Державного комітету
України по земельних ресурсах щодо
оренди землі, які вийшли після видання
Указу Президента України „Про
додаткові заходи щодо соціального
захисту селян - власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)" від
02.02.2002р. №92/2002, де зокрема зазначено, що
розмір орендної плати визначається за
домовленістю сторін, але не може бути
меншим від розміру встановленого
чинним законодавством.

Як уже зазначалось, відповідно до Указу
Президента України від 13.09.2002 р. №830
„Про внесення змін до статті 1 Указу
Президента України від 02.02.2002 р. №92",
рекомендовано запровадити плату за
оренду земельної ділянки
сільськогосподарського призначення не
менше 1,5 відсотка від визначеної
відповідно до законодавства вартості
земельної ділянки, земельної частки
(паю).

Отже, з наведеного випливає, що
враховуючи норми чинного
законодавства і фактичне досягнення
взаємної згоди сторін, сільська рада на
даний час не може відмовити у
реєстрації договору оренди земельної
частки (паю).

Відповідно до діючого на той час
законодавства, договір оренди землі
набував чинності з моменту його
державної реєстрації в місцевих
органах влади.

Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю, згідно ст. 21
Закону України „Про оренду землі",
встановлюються за згодою сторін в
договорі оренди. Обчислення розміру
орендної плати за землю здійснюється з
врахуванням індексації, якщо інше не
передбачено договором оренди.

А тому, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції помилково прийшов до
висновку про те, що при укладенні
договорів апелянт порушив вимоги ст.15
Закону України „Про оренду землі".

Відтак, на переконання апеляційного
суду, висновок суду першої інстанції по
даній справі зроблений при неповному
з'ясуванні судом та недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
внаслідок порушення норм
матеріального права що призвело до
неправильного вирішення справи і у
відповідності до вимог ст.202 КАС
України є підставою для скасування
судового рішення і ухвалення нового
судового рішення.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 197, п.3 ч. ст. 198,
п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агропромислова компанія "Самобранка-2"
- задоволити.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2010 року у справі № 2-а-2779/10/2270/9 -
скасувати та прийняти нову, якою позов
задоволити.

Зобов'язати Хмельницьку регіональну
філію державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»
здійснити державну реєстрацію 46
(сорока шести) договорів оренди землі,
укладених між товариством з обмеженою
відповідальністю «Агропромислова
компанія «Самобранка-2» і власниками
земельних ділянок с. Бахматівці
Хмельницького району.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
Гулид Р.М.

Судді :
С.М. Кузьмич

В.З. Улицький