Справа № 826/5178/14
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2014 року № 826/5178/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шейко Т.І.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1до Генеральної
прокуратури Українипровизнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Генеральної прокуратури
України, в якому просив: - визнати, що
відповідь відповідача від 09 квітня 2014
року №23-291вих-14 є не повною та не є
вичерпною відповіддю на запитання, яке
міститься у листі позивача від 03 квітня
2014 року, а тому є протиправною; -
зобов'язати відповідача повторно
надати позивачу відповідь на його лист
(заяву, запит на інформацію тощо) від 03
Позовні вимоги вмотивовані тим,
що позивач 03 квітня 2014 року подав до
відповідача «лист під назвою
«Інформаційний запит», або ж по суті
заяву від 03.04.2014», в якому просив
повідомити позивачу «… уповноважену
особу Генпрокуратури України яка (або
які) уповноважена приймати рішення та
підписувати відповідь (надавати
відповідь) на звернення громадян
України до Генпрокуратури, при тому, що
означене звернення містить конкретні
вимоги у прохальній частині
звернення». Надану відповідь
відповідача від 09 квітня 2014 року
№23-291вих-14 позивач вважає неповною та
надану не уповноваженою особою,
оскільки така особа не уповноважена
приймати рішення за результатами
розгляду звернень громадян, оскільки
не являється керівником або особою, яка
виконує його обов'язки. На думку
позивача, відповідач визначив, що
«Інформаційний запит» позивача є
зверненням, яке потрібно розглядати у
порядку Закону України «Про звернення
громадян», при цьому не розглянув заяву
позивача відповідно до положень цього
Закону. Крім того, відповідь від 09
квітня 2014 року №23-291вих-14 містить
вказівку на «визначене коло посадових
осіб, структурних підрозділів
прокуратури, до компетенції яких
входить організація вирішення
порушених у зверненні питань,
прийняття за результатами його
розгляду рішень та направлення
відповідей», але не конкретизовано цих
осіб. За таких обставин, вважає своє
право на отримання повної та
достовірної відповіді порушеним, в
зв'язку з чим звернувся до суду за його
Відповідач позов не визнав. В
обгрунтування заперечень проти позову
вказував на те, що звернення позивача
від 03 квітня 2014 року було розглянуто як
запит на інформацію в порядку Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», і у відповіді від 09 квітня
2014 року №23-291вих-14 позивачу роз'яснено
сферу застосування Закону України «Про
доступ до публічної інформації».
Запитувана позивачем інформація
стосувалась загальних питань порядку
розгляду і вирішення звернень (скарг)
громадян у Генеральній прокуратурі
України. Зазначити прізвище конкретної
посадової особи, до компетенції якої
входить організація вирішення
порушених у зверненні питань,
прийняття за результатами його
розгляду рішень та направлення
відповідей без урахування конкретних
обставин вирішення звернення
неможливо, про що позивачу було
повідомлено у відповіді на його запит
на інформацію. Відповідно до Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» наказом Генерального
прокурора України від 11 квітня 2011 року
в центральному апараті створено відділ
забезпечення доступу до публічної
інформації. Згідно із п. 3.10 Інструкції
про порядок забезпечення доступу до
публічної інформації у Генеральній
прокуратурі України від 10 травня 2011
року №53, відповіді запитувачам
надаються за підписом начальника
відділу забезпечення доступу до
публічної інформації. Відтак,
відповідь на запит на інформацію від 03
квітня 2014 року надана уповноваженою на
те особою. Таки чином, представник
відповідача вважає позов
безпідставним, а тому просив відмовити
Заслухавши доводи та заперечення
сторін, суд, за згодою сторін, подальший
розгляд справи здійснив у порядку
письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази, пояснення
сторін, суд дійшов висновку, що позов
задоволенню не підлягає, з огляду на
Як вбачається із матеріалів справи та
було встановлено у судовому засіданні,
03 квітня 2014 року позивач звернувся до
Генеральної прокуратури України з
інформаційним запитом такого змісту:
«Прошу повідомити мені уповноважену
особу Генпрокуратури України, яка (або
які) уповноважена приймати рішення та
підписувати відповідь (надавати
відповідь) на звернення громадянина
України до Генеральної прокуратури,
при тому, що означене звернення містить
конкретні вимоги у прохальній частині
У відповідь Генеральна прокуратура
України листом від 09 квітня 2014 року
№23-291вих-14 повідомила, що вказаний
запит розглянуто та роз'яснено
позивачу, що дія Закону України «Про
доступ до публічної інформації» не
поширюється на відносини у сфері
звернень громадян, які регулюються
спеціальним законом - Законом України
«Про звернення громадян».
Водночас повідомлено, що порядок
розгляду і вирішення звернень в
органах прокуратури України
врегульовано законами України «Про
звернення громадян», «Про прокуратуру»
та Інструкцією про порядок розгляду і
вирішення звернень та особистого
прийому в органах прокуратури України,
яка затверджена наказом Генерального
прокурора Ураїни №9 гн від 21 червня 2011
Крім того, в листі від 09 квітня 2014 року
№23-291вих-14 повідомлено, що відомчим
нормативним актом визначено коло
посадових осіб, структурних
підрозділів прокуратури, до
компетенції яких входить організація
вирішення порушених у зверненні
питань, прийняття за результатами його
розгляду рішень та направлення
відповідей з урахуванням конкретних
обставин вирішення звернення (розділи
Відповідь на інформаційний запит
позивача надана за підписом начальника
відділу забезпечення доступу до
публічної інформації Л.Мілевич.
Позивач вважає відповідь, викладену в
листі Генеральної прокуратури України
від 09 квітня 2014 року №23-291вих-14
неповною, оскільки в ній не вказано які
конкретно уповноважені особи
Генпрокуратури України розглядають
звернення громадян та приймають
рішення за наслідками звернень
громадян і, відповідно, підписують
відповіді на звернення, та вважає
вказану відповідь надану не
уповноваженою на те особою.

Вирішуючи спір суд виходить з такого.

Згідно статті 3 Закону України «Про
прокуратуру» повноваження прокурорів,
організація, засади та порядок
діяльності прокуратури визначаються
Конституцією України, цим Законом,
іншими законодавчими актами.

Органи прокуратури у встановленому
порядку в межах своєї компетенції
вирішують питання, що випливають із
загальновизнаних норм міжнародного
права, а також укладених Україною
міждержавних договорів.

На виконання, зокрема Закону України
«Про доступ до публічної інформації», з
метою реалізації права кожного на
доступ до публічної інформації, яка
створюється при виконанні службових
обов'язків працівниками Генеральної
прокуратури або перебуває у її
володінні, розроблена та затверджена
наказом Генерального прокурора
України від 10 травня 2011 року (із змінами
внесеними наказом Генерального
прокурора від 13 листопада 2013 року №98)
Інструкція про порядок забезпечення
доступу до публічної інформації у
Генеральній прокуратурі України.

Слід зазначити, що відповідно до статті
1 Закону України «Про доступ до
публічної інформації» публічна
інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції, ця
Інструкція регламентує порядок
обов'язкового оприлюднення публічної
інформації, приймання, реєстрації і
розгляду запитів фізичних осіб,
об'єднань громадян без статусу
юридичної особи, надання інформації,
відстрочки та відмови у її наданні,
розгляду скарг на рішення, дії чи
бездіяльність працівників Генеральної
прокуратури з цих питань.

Дія Інструкції не поширюється на
відносини щодо отримання інформації
суб'єктами владних повноважень при
здійсненні ними своїх функцій, а також
на відносини у сфері звернень громадян,
які регулюються спеціальними законами.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про звернення громадян» громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Законодавство України про
звернення громадян включає цей Закон
та інші акти законодавства, що
видаються відповідно до Конституції
України та цього Закону (стаття 2 Закону
України «Про звернення громадян»).

Згідно статті 3 Закону України
«Про звернення громадян», під
зверненнями громадян слід розуміти
викладені в письмовій або усній формі
пропозиції (зауваження), заяви
(клопотання) і скарги.

Зокрема, заява (клопотання) -
звернення громадян із проханням про
сприяння реалізації закріплених
Конституцією та чинним законодавством
їх прав та інтересів або повідомлення
про порушення чинного законодавства чи
недоліки в діяльності підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, народних депутатів
України, депутатів місцевих рад,
посадових осіб, а також висловлення
думки щодо поліпшення їх діяльності.
Клопотання - письмове звернення з
проханням про визнання за особою
відповідного статусу, прав чи свобод
тощо.

З аналізу наведених положень
можливо дійти висновку, що особа в
реалізацію мети, визначеної в статтях 1,
3 Закону, вправі звернутися до вказаних
органів із своїми пропозиціями,
зауваженнями та скаргами.

В свою чергу, з метою забезпечення
виконання вимог Закону України «Про
звернення громадян» наказом
Генерального прокурора України від 21
червня 2011 року №9 гн «Про організацію
роботи з розгляду і вирішення звернень
та особистого прийому в органах
прокуратури України» розроблена та
затверджена Інструкція про порядок
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому в органах
прокуратури України (із змінами,
внесеними наказами Генерального
прокурора України від 12 липня 2012 року
№1 гн-2, від 05 грудня 2012 року №9 гн-1, від 12
квітня 2013 року №49).

Оскільки звернення не стосувалось, ні
конкретного громадянина, ні конкретної
проблеми соціально-економічного,
політичного чи особистого характеру
такого громадянина, суд погоджується з
відповідачем, що запитувана позивачем
в інформаційному запиті від 03 квітня 2014
року інформація стосувалась загальних
питань розгляду і вирішення звернення
громадян України у Генеральній
прокуратурі України.

Тому, суд вважає помилковою думку
позивача, що його звернення під назвою
«Інформаційний запит» від 03 квітня 2014
року було розглянуто у порядку Закону
України «Про звернення громадян».

В листі Генеральної прокуратури
України від 09 квітня 2014 року №23-291вих-14
надано роз'яснення позивачу щодо сфери
застосування Закону України «Про
доступ до публічної інформації» та не
поширення його дії на Закон України
«Про звернення громадян», а також
вказано на законодавчу та підзаконну
нормативну базу, на підставі якої
здійснюється розгляд звернень
громадян в Генеральній прокуратурі
України.

Відповідь, викладена в листі
Генеральної прокуратури України від 09
квітня 2014 року №23-291вих-14, надана у
відповідності з Законом України «Про
доступ до публічної інформації» та
Інструкцією про порядок забезпечення
доступу до публічної інформації у
Генеральній прокуратурі України,
затвердженої наказом Генерального
прокурора України від 10 травня 2011 року
(із змінами внесеними наказом
Генерального прокурора від 13 листопада
2013 року №98).

Зокрема, пунктом 3.10 Інструкції
встановлено, що відповіді запитувачам
надаються у строк не пізніше п'яти
робочих днів з дня отримання запитів за
підписом начальника відділу
забезпечення доступу до публічної
інформації.

Так, як відповідь в листі
Генеральної прокуратури України від 09
квітня 2014 року №23-291вих-14, надана за
підписом начальника відділу
забезпечення доступу до публічної
інформації, думка позивача щодо
надання йому відповіді не
уповноваженою на те особою є хибною.

З приводу відсутності у вказаній
відповіді вказівки на конкретних
посадових осіб Генеральної
прокуратури України, до компетенцій
яких входить організація вирішення
порушених у зверненні питань,
прийняття за результатами його
розгляду рішень та направлення
відповідей, суд також погоджується з
відповідачем, що без урахування
конкретних обставин, поставлених у
зверненні конкретних питань, неможливо
наперед встановити та зазначити особу,
яка має розглянути, вирішити та надати
відповідь на таке звернення. В зв'язку з
чим і було звернуто увагу позивача на
Інструкцію про порядок розгляду і
вирішення звернень та особистого
прийому в органах прокуратури України,
затверджену наказом Генерального
прокурора України від 21 червня 2011 року
№9 гн.

Так, зокрема, пунктом 2.4
Інструкції №9 гн передбачено, що
перевірки за заявами та скаргами
фізичних і юридичних осіб, зверненнями
та запитами депутатів усіх рівнів, крім
заяв та повідомлень про кримінальні
правопорушення, проводяться лише у
разі їх попереднього розгляду
компетентними органами виконавчої
влади, державного нагляду (контролю),
органами місцевого самоврядування,
посадовими чи службовими особами
відповідного рівня або неприйняття
ними рішень з цих питань у встановлені
строки. Заяви та скарги, звернення і
запити депутатів усіх рівнів, які
надійшли до органів прокуратури без
долучення до них копій відповідей
органів державного нагляду (контролю),
уповноважених на їх розгляд,
надсилаються за належністю
підрозділами з розгляду звернень та
прийому громадян. У разі неприйняття
органами державного нагляду (контролю)
рішень з цих питань у встановлені
строки, організація розгляду звернень
забезпечується відповідними
галузевими підрозділами, міськими,
районними, міжрайонними та
прирівняними до них прокурорами з
обов'язковим наданням оцінки
законності діяльності уповноважених
органів.

З наведенного слідує, що
звернення громадян до Генеральної
прокуратури України можуть
стосуватись різних сфер
життєдіяльності, і в залежності від
поставленого у зверненні питання, таке
звернення вирішується відповідною
уповноваженою особою, в тому числі,
компетентною особою органу виконавчої
влади, державного нагляду (контролю),
органу місцевого самоврядування,
посадовими чи службовими особами
відповідного рівня, чи компетентними
особами відповідних галузевих
підрозділів, міськими, районними,
міжрайонними та прирівняними до них
прокурорами.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач виконав покладений на нього
частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
обов'язок.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
ОСОБА_1 суд вважає необгрунтованими, а
відтак такими, що задоволенню не
підлягають.

Судові витрати, які підлягають
стягненню згідно з частиною другою
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України - відсутні.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т
А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Генеральної прокуратури України
відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції у порядку,
встановленому ст. ст. 185 - 187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.І. Шейко