Справа № 806/7725/13-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"19" травня 2014 р.
Справа № 806/7725/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Мацького Є.М.

суддів:
Євпак В.В.

Шидловського В.Б.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю прокурора- Кондратюка Д.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Житомирі апеляційну
скаргу Заступника прокурора
Житомирської області в інтересах
держави на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"31" березня 2014 р. у справі за позовом
Прокурора м.Житомира в інтересах
держави до Житомирської міської
ради треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічне акціонерне
товариство "Дочірній банк "Сбербанк
Росії", фізична особа - підприємець
ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ді-Стар Сервіс",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Алекор-МС", фізична
особа - підприємець ОСОБА_9, фізична
особа - підприємець ОСОБА_10, Дочірнє
підприємство "Євроголд Індестріз ЛТД"
Повного товариства "Євроголд сервіс
ЦУМБЮЛЬ та КО "Торгове агентство",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Н.С.К. СІТІ", фізична
особа - підприємець ОСОБА_11,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фант-ЛТД", Публічне
акціонерне товариство "Житомирська
фабрика нетканих матеріалів "Тетерів"
про визнання протиправним та
скасування рішення сесії ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року Прокурор м. Житомира
звернувся до суду з позовом в інтересах
держави до Житомирської міської ради,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічне акціонерне
товариство "Дочірній банк "Сбербанк
Росії", фізична особа - підприємець
ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ді-Стар Сервіс",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Алекор-МС", фізична
особа - підприємець ОСОБА_9, фізична
особа - підприємець ОСОБА_10, Дочірнє
підприємство "Євроголд Індестріз ЛТД"
Повного товариства "Євроголд сервіс
ЦУМБЮЛЬ та КО "Торгове агентство",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Н.С.К. СІТІ", фізична
особа - підприємець ОСОБА_11, Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Фант-ЛТД", Публічне акціонерне
товариство "Житомирська фабрика
нетканих матеріалів "Тетерів", у якому,
з урахуванням зменшення позовних
вимог, просив визнати протиправним та
скасувати п. 3, додатку 2 до п. 3.1. рішення
Житомирської міської ради № 490 від 24
січня 2013 року.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2014 року в задоволенні позовних вимог
про визнання протиправним та
скасування пункту 3, додатку 2 до пункту
3.1. рішення Житомирської міської ради
№490 від 24.01.2013 - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі прокурор,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
постанову та прийняти нову, якою
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі.

Апелянт зазначив, що за наслідками
проведеної перевірки в порядку нагляду
за додержанням та застосуванням
законів виявлені порушення норм
земельного законодавства при
прийнятті сесією Житомирської міської
ради рішення №490 від 24 січня 2013 року в
частині надання земельних ділянок у
користування та оренду фізичним та
юридичним особам. Зокрема, за
відсутності державної реєстрації
права власності територіальної
громади м. Житомира на відповідні
земельні ділянки, прийнято рішення №490
про надання земельних ділянок,
вказаних у п. 3 додатку 2, у користування
та оренду фізичним та юридичним особам,
чим не дотримано встановлений порядок
передачі у користування земельних
ділянок міською радою, а тому
зазначений вище пункт є протиправним
та підлягає скасуванню.

Розглянувши справу та перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах, передбачених статтею 195 КАС
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 січня 2013 року 19 сесією 6 скликання
Житомирської міської ради було
прийнято рішення № 490 "Про вилучення,
припинення, надання права користування
земельними ділянками юридичним та
фізичним особам, внесення змін до
рішень міської ради" (а.с 6- 10, том І).

Пунктом 3, додатку 2 до п. 3.1. вказаного
рішення затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надання в оренду на 5 років
Публічному акціонерному товариству
"Дочірній банк "Сбербанк Росії" площею
0,0948 га (а.с. 11, том І).

Відповідно до вимог ст. 83 Земельного
кодексу України (далі - ЗК), землі, які
належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. Згідно з
ч. 1 ст. 122 ЗК, сільські, селищні, міські
ради передають земельні ділянки у
власність або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК, передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними статтею 122 цього Кодексу,
чи договору купівлі-продажу права
оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки.

Статтею 79 ЗК визначено, що земельна
ділянка - це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Порядок формування земельної ділянки,
як об'єкта цивільних прав,
встановлюється ст.79-1 ЗК. Відповідно до
положень частини 1 даної статті
формування земельної ділянки полягає у
визначенні земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру, при цьому,
земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера (ч.3 ст. 79-1 ЗК).

Згідно з ч.9 ст. 79-1 ЗК, земельна ділянка
може бути об'єктом цивільних прав
виключно з моменту її формування (крім
випадків суборенди, сервітуту щодо
частин земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон
України "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності" №5245 від 6
вересня 2012 року (далі - Закон №5245).

Згідно з п.9 Прикінцевих та перехідних
положень Закону №5245, в редакції чинній
на момент прийняття спірного рішення,
право власності на земельні ділянки
державної та комунальної власності,
реалізується після державної
реєстрації права власності на
відповідну земельну ділянку.
Відповідно до п.5 Перехідних та
прикінцевих положень даного Закону
№5245, державна реєстрація права
держави чи територіальної громади на
земельні ділянки, здійснюється на
підставі заяви органів, які згідно із
статтею 122 Земельного кодексу України
передають земельні ділянки у власність
або у користування, до якої додається
витяг з Державного земельного кадастру
про відповідну земельну ділянку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV
від 1 липня 2004 року (далі - Закон № 1952-IV)
(в редакції чинній на момент винесення
спірного рішення № 490), державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Тобто, передбачалося, що органи
державної влади, місцевого
самоврядування в праві розпоряджатися
земельними ділянками лише після
державної реєстрації права власності
на них.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив, що Закон №
1952-IV доповнено статтею 4-1, яка набрала
чинності 16 червня 2013 року, якою
визначено, що рішення органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування про передачу земельних
ділянок у власність або користування
(постійне користування, оренда,
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут) приймається без
здійснення державної реєстрації права
держави чи територіальної громади на
такі земельні ділянки, крім випадків,
коли право власності на земельні
ділянки державної або комунальної
власності вже зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

У разі продажу земельних ділянок
державної чи комунальної власності або
прав на них (оренди, суперфіцію,
емфітевзису) на земельних торгах
державна реєстрація права держави чи
територіальної громади на них
здійснюється після затвердження в
порядку, встановленому Земельним
кодексом України, документації із
землеустрою, за якою здійснюється їх
формування, до проведення таких
земельних торгів.

Державна реєстрація права держави чи
територіальної громади на земельні
ділянки, які сформовані із земель
державної чи комунальної власності,
здійснюється після затвердження в
порядку, встановленому Земельним
кодексом України, документації із
землеустрою, за якою здійснено таке
формування, одночасно із державною
реєстрацією похідного речового права
на такі земельні ділянки (постійне
користування, оренда, користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут), крім випадків,
коли рішенням відповідного органу про
затвердження документації із
землеустрою передбачено здійснення
державної реєстрації переходу права
власності на земельні ділянки.

При поновленні або внесенні змін до
договорів суперфіцію, емфітевзису,
сервітуту, оренди земельних ділянок
державної чи комунальної власності,
право держави чи територіальної
громади на які не зареєстровано
відповідно до цього Закону, державна
реєстрація права власності
здійснюється одночасно з державною
реєстрацією права користування
(сервітут), права користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), права забудови земельної
ділянки (суперфіцій), права оренди
земельної ділянки.

При наданні у постійне користування
земельних ділянок державної чи
комунальної власності, право держави
чи територіальної громади на які не
зареєстровано відповідно до цього
Закону, державна реєстрація права
власності здійснюється одночасно з
державною реєстрацією права
постійного користування такими
земельними ділянками.

Суд першої інстанції також зазначив, що
дійсно в момент прийняття спірного
рішення Житомирською міською радою
право власності на земельні ділянки
державної та комунальної власності,
реалізувалося після державної
реєстрації права власності на
відповідну земельну ділянку, однак на
даний момент ця вимога знята, а отже
скасовувати спірне рішення не має
потреби, так як це спричинить негативні
наслідки для Публічного акціонерного
товариства "Дочірній банк "Сбербанк
Росії", якому потрібно буде виготовляти
нову технічну документацію і знову
подавати весь пакет документів для
прийняття аналогічного рішення
Житомирською міською радою.

З такими висновками суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу
України передбачено, що передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу. Згідно з частиною 1
статті 122 Земельного кодексу України,
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Отже, чинним законодавством
передбачено, що у правовідносинах щодо
розпорядження земельними ділянками
комунальної власності органи
місцевого самоврядування, незважаючи
на те, що діють як суб'єкти владних
повноважень, проте при цьому
реалізують права власника на землі
територіальної громади шляхом
прийняття відповідних рішень.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин, з огляду на те, що
відповідно до приписів статті 79-1
Земельного кодексу України та пункту 9
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності» (в редакції, що
діяла на момент прийняття оспорюваного
рішення) Житомирська міська рада могла
реалізувати право власності на
земельні ділянки комунальної
власності лише після державної
реєстрації права власності на них, то п.
З додатку 2 до пункту 3.1. рішення
Житомирської міської ради №490 від
24.01.2013 є протиправним та підлягає
скасуванню як такий, що невідповідає
вимогам діючого на момент його
прийняття законодавства.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції помилково застосовано до
спірних відносин Закон України від
15.05.2013 «Про внесення змін до деяких
законів України щодо вдосконалення
порядку державної реєстрації речових
прав на земельні ділянки державної та
комунальної власності у зв'язку з їх
розмежуванням», який вступив у дію
16.06.2013. Вказаним законом внесено ряд
змін в законодавчі акти, зокрема,
доповнено Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на
нерухомевлади або органів місцевого
самоврядування про передачу земельних
ділянок у власність або користування,
користування чужою земельною ділянкою
для забудови приймаються без
здійснення державної реєстрації права
держави чи територіальної громади на
такі земельні ділянки, крім випадків,
коли право власності на земельні
ділянки державної або комунальної
власності вже зареєстровано в
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Проте посилання суду першої інстанції
на вказану норму є безпідставним, так
як суд дає оцінку законності
прийнятого рішення на підставі
законодавства, яке діяло на момент
прийняття оспорюваного рішення.

Оскільки оспорюване апелянтом рішення
міськради прийнято 24.01.2013 р. , а
провадження за позовом прокурора про
визнання вказаного рішення
протиправним та його скасування
відкрито судом у квітні 2014 року, тобто
до прийняття та набрання чинності
Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку державної
реєстрації речових прав на земельні
ділянки державної та комунальної
власності у зв'язку з їх
розмежуванням», його застосування
судом першої інстанції в якості
підстави для відмови у задоволенні
позову прокурора є помилковим .

Постанова суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
задоволення позовних вимог прокурора.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, (201), 202, 205,
207,212,254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Житомирської області в
інтересах держави задовольнити,
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "31" березня
2014 р. скасувати, прийняти нову
постанову.

Позов прокурора м.Житомира
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 3
додатку 2 до пункту 3.1. рішення
Житомирської міської ради №490 від
24.01.2013.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Є.М. Мацький

судді:
В.В. Євпак

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "19" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Прокурор м.Житомира в
інтересах держави
вул.Черняховського,2,м.Житомир,10000

3- відповідачу: Житомирська міська
рада майдан ім.С.П. Корольова,
4/2,м.Житомир,Житомирська область,10014

4-треті особи: ОСОБА_6 - АДРЕСА_1,

5. ОСОБА_5 - АДРЕСА_1,

6. Публічне акціонерне товариство
"Житомирська фабрика нетканих
матеріалів "Тетерів" - вул.1-го Травня,
75,м.Житомир,10000,

7. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фант-ЛТД" -
вул.Вітрука,2,м.Житомир,10000,

8. Фізична особа - підприємець ОСОБА_11 -
АДРЕСА_5,

9. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Н.С.К. СІТІ" -
вул.Набережно-Хрещатицька,25,м.Київ,01010,

10. Дочірнє підприємство "Євроголд
Індестріз ЛТД" Повного товариства
"Євроголд сервіс ЦУМБЮЛЬ та КО "Торгове
агентство" -
вул.Промислова,1/154,м.Житомир,10025,

11. Фізична особа - підприємець ОСОБА_10 -
АДРЕСА_6,

12. Фізична особа - підприємець ОСОБА_9 -
АДРЕСА_7,

13. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Алекор-МС" -
вул.Вокзальна,23-б,м.Житомир,10000,

14 Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ді-Стар Сервіс" -
вул.Баранова,77,м.Житомир,10000,

15. ОСОБА_8 - АДРЕСА_3,

16. Фізична особа - підприємець ОСОБА_7 -
АДРЕСА_4,

17.Публічне акціонерне товариство
"Дочірній банк "Сбербанк Росії" -
вул.Володимирська,46,м.Київ,01010,

18.ОСОБА_4 - АДРЕСА_1,

19.ОСОБА_3 - АДРЕСА_8

20. Прокуратура Житомирської області,
вул. 1-го Травня, 11, м. Житомир,