Справа № 6а-61/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 р.
Справа № 125620/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Яворського І. О., Сапіги В. П.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації на
ухвалу Любешівського районного суду
Волинської області від 14 червня 2011
року про відмову в задоволенні заяви
про відстрочення виконання судового
рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації про
зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2011 року, Любешівським районним
судом Волинської області
зареєстровано заяву управління праці
та соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації про відстрочення
виконання постанови Любешівського
районного суду Волинської області у
справі № 2а-772/11 від 31 березня 2011 року за
позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації до прийняття
відповідних змін до постанов Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року №
836 та від 20 вересня 2005 року № 936.

В обґрунтування вимог заяви вказано, що
виконання управлінням праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації рішення суду неможливе
без внесення змін до постанов Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року №
836 та від 20 вересня 2005 року № 936.

Ухвалою Любешівського районного суду
Волинської області від 14 червня 2011
року в задоволенні заяви управління
праці та соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації про відстрочення
виконання постанови Любешівського
районного суду Волинської області від
31 березня 2011 по адміністративній
справі № 2а-772/11 за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації до
прийняття відповідних змін до постанов
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року № 836 та від 20 вересня 2005 року №
936 відмовлено.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що
управлінням праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації не
було обґрунтовано необхідності
відстрочення виконання рішення суду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою,
заявником - управлінням праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації, подано апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану ухвалу та прийняти нову,
якою задоволити заяву.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що лише у випадку
внесення відповідних змін до
законодавства органи соціального
захисту зможуть виплачувати щомісячну
грошову допомогу в розмірах,
вставлених Законом України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України, вважає можливим
проведення розгляду справи за їхньої
відсутності, в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для її
задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що постановою
Любешівського районного суду
Волинської області від 31 березня 2011
року зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації здійснити нарахування
та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги в
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства у розмірі 40% від
мінімальної заробітної плати за період
з 12 вересня 2010 року по 31 березня 2011 року
на підставі положень ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з урахуванням проведених виплат.

31 березня 2011 року стягувачу ОСОБА_1
видано виконавчий лист у справі №
2а-772/11.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України, ч. 2 ст. 14 КАС України, постанови
та ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Стаття 263 КАС України передбачає, що за
наявності обставин, які ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду, що видав
виконавчий лист, із поданням, а особа,
яка бере участь у справі, та сторона
виконавчого провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення. Суд у виняткових випадках
може відстрочити або розстрочити
виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що боржником не
надано доказів для підтвердження
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення з виплати підвищення
до пенсії, а також виняткових
обставин, з якими закон пов'язує
можливість відстрочення виконання
судового рішення.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для відмови в
задоволенні заяви.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, ухвала суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування ухвали суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації залишити без
задоволення, а ухвалу Любешівського
районного суду Волинської області від
14 червня 2011 року про відмову в
задоволенні заяви про відстрочення
виконання судового рішення в справі №
6а-61/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. П.
Сапіга

І. О.
Яворський