Справа № 2-а/1597/11
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 р.
Справа № 876/11963/14
Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

за участю секретаря
Корнієнко О. А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача
Романишин Н. М.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
на постанову Франківського районного
суду м. Львова від 24 травня 2013 року у
справі № 2-а/1597/11 за позовом ОСОБА_3 до
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради, за участю
третьої особи ОСОБА_4 про визнання
незаконним та скасування
розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

7 липня 2011 року ОСОБА_3 звернулася з
адміністративним позовом до
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради, яким просила
визнати незаконним і скасувати
розпорядження відповідача від 12
березня 2011 року №114.

Позов мотивує тим, що відповідачем не
доведено, що споруда зведена з
порушенням будівельних норм, вказує, що
споруда існувала на момент придбання
квартири, не була споруджена нею, та не
перебуває у її власності, а відтак
вказує, що не може бути зобов'язана її
зносити за власний рахунок.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 24 травня 2013 року
позов задоволено частково. Скасовано
пункт 2 оскарженого розпорядження в
частині, що стосується позивача.

З таким рішенням суду не погодився
відповідач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що гараж на прибудинковій
території було зведено самочинно, а
відтак належить до об'єктів, що
підлягають демонтажу.

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення,
апеляційну скаргу підтримав. Просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення, просив в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не належить до задоволення з
наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
12 березня 2011 року відповідачем було
розглянуто доповідну записку ЛКП
«Вулецьке». За результатами розгляду
прийнято оскаржене розпорядження від 12
березня 2011 року №114, пунктом 2 якого
зобов'язано позивача у місячний термін
за власні кошти знести самочинно
встановлений металевий гараж на
прибудинковій територій будинку
АДРЕСА_1

Водночас при винесенні розпорядження
відповідачем не було встановлено хто є
власником самочинно зведеного об'єкта
та хто його побудував, а відтак кого
необхідно зобов'язати знести самочинно
зведений об'єкт.

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 20 листопада 1996 року №211095
відповідач є власником квартири
АДРЕСА_1

В матеріалах справи відсутні докази
того, що позивач є власником
прибудинкової території.

Щодо того, чи був об'єкт самочинно
споруджений саме позивачем, то це
спростовується постановою
Франківського районного суду м. Львова
від 13 квітня 2011 року, відповідно до якої
об'єкт уже знаходився на прибудинковій
території на момент придбання квартири
позивачем, а відтак не міг бути
споруджений ОСОБА_3.

Відповідно до статті 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 376 ЦК України, якщо
власник земельної ділянки заперечує
проти визнання права власності на
нерухоме майно за особою, яка здійснила
самочинне будівництво, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила самочинне будівництво або за
її рахунок.

З аналізу цієї статті зрозуміло, що
зобов'язати знести самочинне
будівництво можна лише особу, яка
здійснила самочинне будівництво.

Оскільки судом встановлено, що
самочинне будівництво не було вчинено
позивачем та не належить йому, пункт 2
оскарженого розпорядження необхідно
скасувати.

Щодо інших пунктів оскарженого
розпорядження то такі не належать до
скасування, оскільки суду не надано
доказів, що вони зачіпають права чи
законні інтереси позивача.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу належить
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Франківського районного
суду м. Львова від 24 травня 2013 року у
справі № 2-а/1597/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Гулид Р. М.

Повний текст ухвали складено 30 квітня
2014 року