Справа № 817/932/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/932/14

28 квітня 2014 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Кравчук Т.О., при
секретарі судового засідання Кравчук
Т.О. за участю:

представника позивача: Шерстобітової
О.Ю.,

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Рівненського міського центру
зайнятості доОСОБА_2
простягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю,

ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернувся
Рівненський міський центр зайнятості -
робочий орган виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
незаконно одержаної допомоги по
безробіттю в сумі 10152,41 грн. за період з
29.05.2012 року - 27.05.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач, будучи
зареєстрованою як адвокат та маючи
дійсне свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю, повідомила
Рівненському міському центру
зайнятості неправдиві відомості щодо
себе, внаслідок чого була взята на
облік як безробітна та отримувала
допомогу по безробіттю відповідно до
Законів України «Про зайнятість
населення» та «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» поряд з цим не
припиняючи право на зайняття
адвокатською діяльністю, що впливає на
виплату допомоги по безробіттю та
надання соціальних послуг центром
зайнятості. Оскільки допомогу по
безробіттю відповідач отримувала
незаконно, позивач звернувся до суду з
позовом про її стягнення.

Ухвалою від 31.03.2014 року судом відкрито
провадження в адміністративній справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено судовий розгляд справи на
28.04.2014 року.

Про дату, час та місце судового
розгляду сторони були повідомлені
належним чином.

У призначений день і час до суду
з'явився представник позивача.

Відповідач до суду не прибув, про
причини неявки суд не повідомив, подав
письмові заперечення на позовну заяву
та матеріали на підтвердження
наведених доводів в заперечення
позовних вимог.

З'ясувавши думку представника
позивача, суд, керуючись частиною
четвертою статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства,
ухвалив здійснити розгляд справи за
відсутності відповідача на підставі
наявних у справі доказів.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши представлені відповідачем
документи та подані письмові
заперечення проти позову, інші зібрані
по справі матеріали, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як свідчать матеріали справи, 22.05.2012
року ОСОБА_2 звернулась до Рівненського
міського центру зайнятості як така що
шукає роботу.

29.05.2012 року подала заяву про надання
статусу безробітного з виплатою
допомоги по безробіттю відповідно до
«Про зайнятість населення» та «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (заява від 29.05.2012 року).

У заяві відповідач, зокрема, зазначила,
що не зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує, не має права на пенсію за
віком, в тому числі на пільгових умовах,
на пенсію за вислугу років, по
цивільно-правовій угоді не працює.

29 травня 2012 року ОСОБА_2 було надано
статус безробітної з виплатою допомоги
по безробіттю.

З 29.05.2012 року по 23.05.2013 рік відповідачу
виплачено допомогу по безробіттю на
загальну суму 10152,41 грн. (згідно довідки
про виплачений дохід за період з 29.05.2012
року по 27.05.2013 року, виданій Рівненським
міським центром зайнятості за вих.
№0135/306 від 16.01.2014 року).

Однак, на підставі інформації,
отриманої позивачем від Рівненського
обласного центру з надання безоплатної
вторинної правової допомоги листом за
вих. №476-13 від 18.12.2013 року, позивачу
стало відомо про те, що у період
перебування на обліку як безробітної
та отримання матеріального
забезпечення (допомоги по безробіттю) з
29.05.2012 року по 23.05.2013 року ОСОБА_2 була
зареєстрована як адвокат.

Факт реєстрації відповідача адвокатом
підтверджується витягом з Єдиного
реєстру адвокатів України станом на
15.01.2014 року, з якого вбачається внесення
до Єдиного реєстру адвокатів України
відомостей про адвоката ОСОБА_2, яка має
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_2 від
14.01.2010 року виданого Рівненською
обласною КДКА на підставі рішення №69
від 14.01.2010 року за організаційною
формою: індивідуальна адвокатська
діяльність.

Як пояснив суду представник позивача,
оскільки відповідач в порушення вимог
податкового законодавства не стала на
облік у контролюючому податковому
органі за місцем свого постійного
проживання, про наявність у
відповідача статусу адвоката позивачу
стало відомо лише після отримання
відповідної інформації від
Рівненського обласного центру з
надання безоплатної вторинної
правової допомоги про укладення з
ОСОБА_2 07.06.2013 року контракту №28-06 щодо
надання безоплатної вторинної
правової допомоги.

Вважаючи незаконним отримання
відповідачем допомоги по безробіттю,
яка на момент реєстрації у позивача та
присвоєння статусу безробітної та
протягом усього періоду перебування на
обліку була зареєстрована адвокатом,
позивач звернувся до суду з вимогою
стягнути суму виплаченої відповідачу
допомоги по безробіттю як незаконно
отриманої.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Правові, економічні та організаційні
основи зайнятості населення України і
його захисту від безробіття, засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття на момент виникнення
спірних правовідносин визначались
законами України від 22.03.1991 року №803-XII
«Про зайнятість населення» (який був
чинний на момент виникнення спірних
правовідносин та підлягає
застосуванню) та від 02.03.2000 року №1533-III
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (у редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону
України від 22.03.1991 року №803-XII «Про
зайнятість населення» (чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин) зайнятість визначено як
діяльність громадян, що пов'язана із
задоволенням особистих та суспільних
потреб і така, що, як правило, приносить
їм доход у грошовій або іншій формі.

Згідно із статтею 2 Закону України від
22.03.1991 року №803-XII «Про зайнятість
населення» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Відповідно до положень Закону України
від 22.03.1991 року №803-XII «Про зайнятість
населення» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
порядок реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних державною
службою зайнятості визначається
Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з пунктом 12 «Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 14.02.2007 року № 219, яка була чинна на
момент виникнення спірних
правовідносин та підлягає
застосуванню, для одержання статусу
безробітного громадянин особисто
подає у день, що настає після
закінчення встановленого строку для
пошуку підходящої роботи, до центру
зайнятості заяву із зазначенням у ній
інформації про те, що він не
зареєстрований як фізична особа -
підприємець та не займається видами
діяльності, що визначені частиною
третьою статті 1 Закону України "Про
зайнятість населення", і не отримує
пенсію на пільгових умовах.

Статтею 25 Закону України від 22.03.1991 року
№803-XII «Про зайнятість населення»
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин), передбачено, що держава
створює умови незайнятим громадянам у
поновленні їх трудової діяльності та
забезпечує їм такі види компенсацій,
зокрема, виплату в установленому
порядку допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України від 02.03.2000
року №1533-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» (у редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин).

Згідно із статтею 7 Закону України від
02.03.2000 року №1533-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (у редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) видами забезпечення за
цим Законом є: допомога по безробіттю, у
тому числі одноразова її виплата для
організації безробітним
підприємницької діяльності.

Згідно з підпунктами 2, 3 «Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2006 року №357 (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин),
перевірка даних, які є підставою для
надання особі статусу безробітної та
виплати їй матеріального забезпечення,
що зазначені у документах, поданих
особою до державної служби зайнятості
під час її реєстрації та протягом
періоду її перебування на обліку як
безробітної, проводиться центрами
зайнятості, на які покладено виконання
функцій робочих органів виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття.

Як повідомив суду представник
позивача, про реєстрацію відповідача
адвокатом позивачу стало відомо лише
після отримання інформації від
Рівненського обласного центру з
надання безоплатної вторинної
допомоги листом за вих. №476-13 від 18.12.2013
року. Так, дійсно, позивач проводить
перевірку даних, які є підставою для
надання особі статусу безробітного та
виплати їй матеріального забезпечення,
що зазначені у документах, поданих
особою до державної служби зайнятості
як під час її реєстрації у центрі, так і
протягом періоду перебування особи на
обліку як безробітної. Однак, як
зазначив представник позивача а також
і відповідач у поданих суду письмових
запереченнях, відповідач постановлена
на облік в органах державної
податкової служби з 29.05.2013 року за №2571,
тобто після періоду перебування на
обліку у якості безробітної у позивача
(29.05.2012 - 23.05.2013 року), внаслідок чого
відповідна інформації не була відома
позивачу, який звертається у кожному
випадку з відповідним запитом до
органів податкової служби для
виявлення та перевірки інформації про
особу безробітного. Крім того, при
взятті відповідача на облік як
безробітного, останній подає заяву, у
якій зазначає, що не займається
будь-якою діяльністю, не отримує пенсій
та інше. При цьому відповідач
повідомила, що не приховувала від
позивача факт реєстрації її адвокатом,
у підтвердження чого надала копію
персональної картки №00024 з
відповідною інформацією, що заводилась
позивачем при постановленні
відповідача на облік у якості
безробітної. Однак, дослідивши
вказаний документ, суд зазначає, що
інформація про адвокатську діяльність
міститься у розділі «Інформація про
останнє місце роботи» при цьому
зазначена дата звільнення з роботи -
24.02.2012 року.

З наведеного слідує, що відповідач при
взятті на облік у центр зайнятості
повідомила позивачу інформацію про
останнє місце роботи, а заповнивши
заяву про взяття на облік як
безробітної підтвердила, що не
займається будь-якою трудовою
діяльністю.

Відповідно до частини третьої статті 36
Закону України від 02.03.2000 року №1533-III
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (у редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Таким чином, як встановлено судом та не
заперечується сторонами по справі,
ОСОБА_2 на час реєстрації в службі
зайнятості була адвокатом, мала
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_2 від
14.01.2010 року, видане Рівненською
обласною КДКА.

Обгрунтовуючи заперечення проти
позовних вимог відповідач у поданих
суду письмових запереченнях
спирається на положення Закону України
«Про адвокатуру» у редакції від 19.12.1992
року, що діяв на момент звернення
відповідача до позивача, який не
відносив адвокатів до самозайнятих
осіб, які суд визнає помилковим
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про адвокатуру» від 19.12.1992 року
№2887-ХІІ, який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин,
адвокатом може бути громадянин
України, який має вищу юридичну освіту,
стаж роботи за спеціальністю юриста
або помічника адвоката не менше двох
років, склав кваліфікаційні іспити,
одержав свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю та прийняв
Присягу адвоката України.

Згідно статті 4 цього ж закону адвокат
має право займатись адвокатською
діяльністю індивідуально, відкрити
своє адвокатське бюро, об'єднуватися з
іншими адвокатами в колегії,
адвокатські фірми, контори та інші
адвокатські об'єднання, які діють
відповідно до цього Закону та статутів
адвокатських об'єднань.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що адвокату, який має діюче
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю, надана
законом можливість забезпечувати себе
роботою. Тобто адвокат є особою, яка
забезпечує себе роботою самостійно,
належить до зайнятого населення та не
може бути визнаний безробітним.

Відповідно до пунктів 6, 7 «Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2006 року №357 (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин), у
разі встановлення центрами зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. У разі відмови особи повернути
кошти або відмови роботодавця
відшкодувати кошти, а також у разі
неповернення (невідшкодування) їх у
встановлений строк стягнення таких
коштів здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

В силу того, що обов'язок позивача
проводити перевірку інформації про
особу, яка береться на облік у центрі
зайнятості, що впливає на призначення
та виплату допомоги по безробіттю,
виникає як при постановленні на облік
особи безробітного так і протягом
усього періоду перебування
безробітного на обліку у центрі
зайнятості, враховуючи те, що в
порушення положень статті 65
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI відповідач не
зареєструвалась у податкових органах,
суд вважає доведеним належними та
допустимими доказами те, що позивач
дізнався про факт реєстрації
відповідача адвокатом після отримання
листа від Рівненського обласного
центру з надання безоплатної вторинної
допомоги від 18.12.2013 року (вих. №476-13) та
перевірки відповідної інформації, що
не суперечить нормам «Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2006 року №357 (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин) в
частині проведення перевірки
інформації щодо безробітного. Це
означає, що позивач звернувся до суду у
межах строку звернення до
адміністративного суду, передбачених
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, а отже покликання
відповідача на порушення позивачем
строку звернення до суду є
безпідставними.

Що стосується покликання відповідача
про те, що у період перебування на
обліку у позивача відповідач не
реалізовувала своє право на зайняття
адвокатською діяльністю та не
займалася адвокатською діяльністю в
силу особистих сімейних обставин, суд
зазначає, що крім таких тверджень
відповідачем не надано суду жодного
доказу на підтвердження зазначеного,
доказів про надання адвокатом ОСОБА_2
заяви встановленого зразка про
зупинення або припинення права на
зайняття адвокатською діяльністю
станом на час реєстрації у службі
зайнятості відповідачем не надано та в
матеріалах справи не міститься, як і не
стверджувалося ним. Таким чином,
твердження відповідача про не зайняття
адвокатською діяльністю протягом
періоду реєстрації безробітною у
позивача та отримання матеріальної
допомоги по безробіттю є не
обґрунтованим та не підтвердженим
жодним доказом.

Як свідчать обставини справи, позивач
звернувся до відповідача з
повідомленням від 21.01.2014 року за вих.
№07-18/366 про повернення у добровільному
порядку виплаченої допомоги по
безробіттю за період перебування на
обліку у позивача з 29.02.2012 року по 27.05.2013
року у сумі 10152,41 грн. протягом 15
календарних днів. Повідомленням від
27.02.2013 року ОСОБА_2 у відповідь
зазначила, що розпочала адвокатську
діяльність лише 29.05.2013 року, а тому
вважає висновки центру зайнятості щодо
повернення суми виплаченої допомоги по
безробіттю як незаконної помилковими.

Таким чином, на момент розгляду справи
у суді відповідач не повернула
позивачу виплачену матеріальну
допомогу по безробіттю у сумі 10152,41 грн.,
докази сплати у матеріалах справи
відсутні.

Статтею 12 Закону України від 02.03.2000 року
№1533-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» (у редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що
виконавча дирекція Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття є виконавчим
органом правління Фонду, який
забезпечує виконання рішень правління.
Функції виконавчої дирекції Фонду
покладаються на органи державної
служби зайнятості, а функції робочих
органів виконавчої дирекції Фонду
покладаються на центр зайнятості
Автономної Республіки Крим, обласні.
Київський і Севастопольський міські,
районні, міськрайонні, міські та
районні у містах центри зайнятості.

Виконавча дирекція Фонду та її робочі
органи, зокрема, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
центральними органами виконавчої
влади у сфері праці та соціальної
політики, представляють інтереси Фонду
в судових та інших органах.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем доказано належними та
достатніми доказами в матеріалах
справи факт незаконного отримання
відповідачем допомоги по безробіттю, а
також наявність у позивача правових
підстав та компетенції щодо стягнення
з відповідача суми заборгованості.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог.
Таким чином, позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Позивач не надав суду
доказів понесення ним яких-небудь
судових витрат, тому такі витрати
стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (інд. код НОМЕР_1) на
користь Рівненського міського центру
зайнятості незаконно одержану
допомогу по безробіттю за період з
29.05.2012 року по 27.05.2013 року в сумі 10152,41
грн. (десять тисяч сто п'ятдесят дві
гривні 41 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення, а в разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні, - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 05 травня 2014 року.

Постанова не набрала законної сили

Згідно з оригіналом

Помічник судді
Приходько О.Г.