Справа № 500/3991/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 500/3991/13-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Жигулін С.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 31 липня 2013 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої
служби Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції Одеської області та
Управління Пенсійного фонду України у
м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі про
визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

21.06.2013р. ОСОБА_1 звернулася до
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області із позовом до відділу
ДВС Ізмаїльського МРУЮ Одеської
області та Управління ПФУ у м.Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі, в якому
просила суд:

- визнати неправомірними дії
ст.державного виконавця відділу ДВС,
пов'язані з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№38395808 від 10.06.2013р. про примусове
виконання виконавчого листа №1570/5524/2012,
виданого 23.05.2013р. Одеським окружним
адміністративним судом про стягнення з
неї заборгованості зі сплати страхових
внесків в сумі 1702,80 грн.;

- визнати дії Управління ПФУ у м.Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі по надісланню
до ВДВС заяви про примусове виконання
цього виконавчого листа
неправомірними та такими, що не
підлягають виконанню;

- визнати виконавчий лист по
адміністративній справі №1570/5524/2012
таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим,
що державним виконавцем відділу ДВС
Ізмаїльського МРУЮ при ухваленні
спірної постанови про відкриття
виконавчого провадження було грубо
порушено вимоги п.8 ч.1 ст.26 Закону
України «Про виконавче провадження» та
ч.15 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», в зв'язку із чим остання є
неправомірною та підлягає скасуванню.

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 31 липня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 -
відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1
09.08.2013 року подала апеляційну скаргу, в
якій зазначає, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
процесуального та матеріального права
та просить скасувати постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 31.07.2013 року та
прийняти нову про задоволення усіх
позовних вимог.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та
перевіривши матеріали і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 10.12.2012р.
задоволено позов Управління
Пенсійного фонду України у м.Ізмаїлі та
Ізмаїльському районі та стягнуто з ФОП
ОСОБА_1 заборгованість зі сплати
страхових внесків в сумі 1702,80 грн.

Вказана постанова окружного суду від
10.12.2012р. набрала законної сили 17 квітня
2013 року на підставі ухвали Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2013р.

10.05.2013 року Управління Пенсійного фонду
України у м.Ізмаїлі та Ізмаїльському
районі Одеської області звернулося до
Одеського окружного адміністративного
суду із заявою про видачу виконавчого
листа для примусового виконання
постанови окружного суду від 10.12.2012р.,
який в свою чергу, отримало 23.05.2013р.

07.06.2013 року Управління Пенсійного фонду
України у м.Ізмаїлі та Ізмаїльському
районі направило заяву до відділу ДВС
Ізмаїльського МРУЮ про прийняття цього
виконавчого листа №1570/5524/2012 до
примусового виконання.

10.06.2013р. ст.державним виконавцем
відділу ДВС Ізмаїльського МРУЮ
Тодоровою І.Г. винесено постанову ВП
№38395808 про відкриття виконавчого
провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа №1570/5524/2012, виданого
23.05.2013р. Одеським окружним
адміністративним судом про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості зі сплати
страхових внесків в сумі 1702,80 грн. та
надано строк для добровільного
виконання до 17.06.2013 р., яку направлено
боржнику, який, в свою чергу, отримав її
15.06.2013р.

Не погоджуючись з вказаними вище діями
відповідачів та постановою державного
виконавця, позивачка оскаржила їх до
суду.

Вирішуючи справу по суті та
відмовляючи у задоволенні даного
позову, суд 1-ї інстанції виходив з
необґрунтованості позовних вимог, а
також з того, що ніяких передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження» підстав для визнання
неправомірними дій відповідачів та
скасування оскаржуваної постанови
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження не має.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в ній докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх правильними, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

А згідно зі ст.129 Конституції України,
основними засадами судочинства є
обов'язковість рішень суду.

Так, як слідує з положень ст.1 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст.3 Закону України
«Про виконавче провадження» (в
редакції, яка діяла на час спірних
правовідносин), примусове виконання
рішень державною виконавчою службою
здійснюється на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Державною виконавчою службою
підлягають виконанню рішення інших
органів державної влади у випадках,
якщо за законом їх виконання покладено
на державну виконавчу службу.

Відповідач - Управління Пенсійного
фонду України у м.Ізмаїлі та
Ізмаїльському районі, яке є стягувачем
по спірному виконавчому провадженню, в
свою чергу, є органом виконавчої влади,
який здійснює повноваження, покладені
на нього п.12 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і «Положенням про
Пенсійний фонд України» (затв. Указом
Президента України від 01.03.2001р. №121/2001).

Як слідує зі ст.18 «Про виконавче
провадження», державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документу: за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення,
зазначеного в статті 3 цього Закону; за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; в інших
передбачених законом випадках.

Також, статтею 19 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у виконавчому документі повинні бути
зазначені: 1) назва документа, дата
видачі та найменування органу,
посадової особи, що видали документ; 2)
дата і номер рішення, за яким видано
виконавчий документ; 3) найменування
(для юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
ім'я та по батькові за його наявності
для фізичних осіб) стягувача і
боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника за його наявності (для
юридичних осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за його наявності (для
фізичних осіб - платників податків), а
також інші відомості, якщо вони відомі
суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню, такі як
дата і місце народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання чинності рішенням; 6) строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання. Виконавчий документ має
бути підписаний уповноваженою
посадовою особою і скріплений
печаткою.

Положеннями ст.24 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакція, яка
діяла на час спірних правовідносин)
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документу до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Як встановлено судами обох інстанцій,
виконавчий лист, виданий 23.05.2013р.
Одеським окружним адміністративним
судом на підставі набравшої законної
сили постанови Одеського окружного
адміністративного суду від 10.12.2012р.
цілком відповідає вимогам Закону
України «Про виконавче провадження»,
які пред'являються до виконавчого
документа, строк пред'явлення його до
виконання не закінчився, вказаний
виконавчий документ пред'явлений
належним стягувачем до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання, а тому
відповідно, державний виконавець, в
даному випадку, був зобов'язаний
прийняти цей виконавчий лист та
відкрити виконавче провадження і
ніяких законних підстав для відмови
Управлінню ПФУ у відкритті
в/провадження у нього не було.

Таким чином, судова колегія, як і суд 1-ї
інстанції вважає, що відповідач-2 -
Управління ПФУ, в зв'язку з набранням
законної сили постановою Одеського
окружного адміністративного суду від
10.12.2012р. та отриманням від окружного
суду виконавчого листа, мало
беззаперечне право на надіслання до
відділу ДВС заяви про примусове
виконання цього виконавчого документа,
а відповідач-1 - відділ ДВС
Ізмаїльського МРУЮ, в свою чергу, при
винесенні спірної постанови про
відкриття виконавчого провадження, в
даному випадку, діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
визначені Конституцією та законами
України, а тому, відповідно, ці позовні
вимоги є необґрунтованими та дійсно не
підлягають задоволенню.

Що ж стосується позовних вимог про
визнання виконавчого листа по
адміністративній справі №1570/5524/2012
таким, що не підлягає виконанню, то
апеляційний суд приходить до
аналогічного висновку про
необхідність відмови і в їх
задоволенні, оскільки жодних
передбачених ч.4 ст.259 КАС України
підстав для визнання цього виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню,
не має.

До того ж, слід зазначити, що згідно із
приписами ст.ст.11,71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, у відповідності до
ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів,
діючи виключно в межах позовних вимог
та доводів апеляційної скарги та
відповідно до ст.200 КАС України, залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 31 липня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко