Справа № 2а-6361/12/1370
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м. Львів
Справа № 9104/148272/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Клюби В.В., Яворського І.О.,

з участю секретаря - Саламахи О.І.,

представника позивача - Кульбій-Кухар
Ю.В.,

представника відповідача - Скрипника
С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби (правонаступником
якої є Державна податкова інспекція у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області) на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 27 серпня 2012
року по справі № 2а-6361/12/1370 за позовом
Приватного підприємства «Галкостт» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Галкостт» (далі
- ПП «Галкостт») звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби (далі - ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова), в
якому просило скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова від 25
травня 2012 року № /7103 та
№ /7104.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 27 серпня
2012 року вказаний позов
задоволено, скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова від 25
травня 2012 року № /7103 та №
/7104.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою суду, ДПІ у Шевченківському
районі м. Львова подала апеляційну
скаргу, у якій, з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить її скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на те, що факти порушень
позивачем вимог податкового
законодавства, які послужили підставою
для прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, мали місце та чітко
зафіксовані в акті перевірки від 11
травня 2012 року № 781/22-40/33074032, а тому
висновок суду першої інстанції про
протиправність цих податкових
повідомлень-рішень та відповідно про
наявність підстав для їх скасування є
помилковим.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав вимоги поданої
відповідачем апеляційної скарги та
просив її задовольнити, посилаючись на
викладені в ній доводи.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечила проти вимог
апеляційної скарги, посилаючись на те,
що оскаржуване рішення прийняте з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, просила
відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі акта перевірки від 11 травня
2012 року № 781/22-40/33074032, складеного за
результатами позапланової невиїзної
перевірки ПП «Галкостт» з питань
взаєморозрахунків з Приватним
підприємством «Інвест Пром» (далі - ПП
«Інвест Пром») за період з 01 лютого 2011
року по 31 травня 2011 року, ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 25 травня 2012
року № /7103, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за податком на додану вартість на суму
426859.00 грн., з яких на 426858.00 грн. за
основним платежем та на 01.00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями, та №
/7104, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за травень 2011 року в
розмірі 44515.00 грн.

Підставою для визначення позивачеві
податкових зобов'язань слугував
висновок відповідача про порушення
позивачем вимог пунктів 198.2, 198.3, 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження податку на
додану вартість в сумі 426858.00 грн. та
завищення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду в сумі 44515.00 грн.

Вказані висновки обґрунтовані
посиланням на безтоварність
господарських операцій та нікчемність
договорів укладених позивачем з його
контрагентом ПП «Інвест Пром». На
обґрунтування такого твердження
відповідач посилається на відомості,
які містяться в акті перевірки
податковим органом ПП «Інвест Пром»,
відповідно до якого у нього відсутні
необхідні виробничі та трудові
ресурсів для виконання своїх
господарських зобов'язань перед
позивачем.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що викладені
відповідачем в акті перевірки висновки
про порушення ПП «Галкостт» вимог
податкового законодавства, а саме
завищення від'ємного значення суми
податку на додану вартість та
завищення розміру податкового кредиту
з податку на додану вартість, є
необґрунтованими та не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи,
а досліджені під час розгляду справи
докази доводять реальність
господарських операцій позивача з ПП
«Інвест Пром», що в свою чергу свідчить
про неправомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, обов'язковою умовою
виникнення у платника податку права на
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість є фактичне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) та їх підтвердження належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Тобто, за відсутності факту придбання
товарів чи послуг або в разі якщо
придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Отже, предметом доказування у
відповідній категорії спорів є
реальність господарських операцій, що
є підставою для виникнення права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування; добросовісність дій
платника податку, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті, а також реальність
усіх даних, наведених у документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником податків
необґрунтованої податкової вигоди
мають ґрунтуватись на сукупності
доказів, що безспірно підтверджують
існування обставин, які виключають
право платника, зокрема, на формування
податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог статті 228
Цивільного кодексу України є її
укладання з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та
наявність умислу хоча б у однієї із
сторін щодо настання відповідних
протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

В підтвердження факту існування
вказаних обставин у даній справі ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова не
надано суду жодних належних та
допустимих доказів.

Натомість у матеріалах справи наявна
копія укладеного між ПП «Галкостт» та
ПП «Інвест Пром» договору
купівлі-продажу від 02 лютого 2011 року №
02/02, відповідно до якого останній
зобов'язувався передати позивачеві у
власність товар, найменування, одиниці
виміру, загальна кількість якого
визначається та вказується у
видатковій накладній, а позивач в свою
чергу прийняти такий товар та оплатити.

В підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з вказаним
контрагентом позивачем надано суду
копії податкових накладних, видаткових
накладних, актів здачі-прийняття робіт
(надання послуг), товарно-транспортних
накладних.

Зазначені документи містять усі
необхідні реквізити як того вимагає
чинне законодавство України.

На момент здійснення спірних
господарських операцій позивач та його
контрагент ПП «Інвест Пром» були
зареєстровані в установленому законом
порядку як суб'єкти підприємницької
діяльності та платники податку на
додану вартість.

З врахуванням вищенаведеного суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що господарські операції між
ПП «Галкостт» та ПП «Інвест Пром»
реально проведені, а відповідно
вказані у виписаних даним контрагентом
податкових накладних відомості
відповідають дійсності.

Крім того, згідно з чинним
законодавством дійсність правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника не залежать від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності у них основних фондів та
трудових ресурсів. Позивач не може
нести відповідальність за невиконання
його контрагентами своїх податкових
зобов'язань, адже поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника податків
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його контрагентами правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань. А відтак, за умови
невстановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
контрагента для одержання незаконної
податкової вигоди, позивач не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про правомірність
формування позивачем податкових
зобов'язань за податком на додану
вартість з врахуванням господарських
відносин з ПП «Інвест Пром», а відтак,
про наявність підстав для скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, що відповідно до частини 1 статті
200 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду - без
змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 27
серпня 2012 року по справі № 2а-6361/12/1370 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.В. Клюба

І.О. Яворський

Повний текст ухвали виготовлено 29
квітня 2014 року.