Справа № 812/1903/14
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1903/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Чиркіна С.М.,

суддів:
Лагутіна А.А., Свергун І.О.,

при секретарі судового засідання:
Барашко М.В.,

за участю сторін:

представника позивача:
Дюкарєвої Н.А.,

представника відповідачів:
Скробової К.О.,

представника третьої особи - ДСА
України: Якімінської Г.І.,

представника третьої особи - ДКС
України: Кисловської О.І.,

представник третьої особи -
Міністерство

фінансів
України: не прибув,

третя особа - ОСОБА_5:
не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Луганську
адміністративну справу за позовом
Апеляційного суду Луганської області
до Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України, Державної виконавчої служби
України, треті особи - Державна судова
адміністрація України, Міністерство
фінансів України, Державна
казначейська служба України, ОСОБА_5
про визнання протиправною та
скасування постанови від 04.02.2014 ВП
№24371171 про накладення штрафу у розмірі
680,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Апеляційного суду Луганської області
(далі - позивач) до Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України (далі - перший
відповідач), треті особи - Державна
судова адміністрація України,
Міністерство фінансів України,
Державна казначейська служба України,
ОСОБА_5 про визнання протиправною та
скасування постанови про накладення
штрафу від 04.02.2014 №24371171.

Ухвалою суду від 19 березня 2014 року до
участі у справі в якості другого
відповідача була залучена Державна
виконавча служба України (далі - другий
відповідач).

В обґрунтування заявлених позовних
вимог послався на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2010 року (набрала чинності 16 листопаду
2010 року), якою суд зобов'язав позивача
провести перерахунок ОСОБА_5 з 22 травня
2008 року надбавки за вислугу років у
розмірі 15% від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас, а з 19
серпня 2009 року перерахунок заробітної
плати, визначивши її розмір з
урахуванням посадового окладу у
розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат. Після перерахунку
здійснити виплату недоплачених сум з
утриманням обов'язкових податків та
зборів з одночасним поданням до
Державної судової адміністрації
України змін до посадового окладу та
зобов'язав апеляційний суд Луганської
області донарахувати та виплатити
ОСОБА_5 щомісячне грошове утримання з
донарахованих сум заробітної плати
(далі постанова від 13.09.2010).

18.01.2011 по зазначеній справі видані
виконавчі листи, які передані на
виконання до відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України та відкрито виконавче
провадження ВП №24371171.

Під час виконання вказаного
виконавчого листа постановою старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Кушнір Л.В. від 04 лютого 2014 року
на Апеляційний суд Луганської області
за невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язують боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, тобто за
невиконання вказаного виконавчого
листа, накладено штраф у розмірі 680 грн.

З вказаною постановою апеляційний суд
Луганської області не згоден, вважає її
такою, що не відповідає вимогам закону,
прийнятою з перевищенням повноважень,
оскільки постанова не виконана з
поважних причин внаслідок фактичної
неможливості її виконання.

При цьому позивач не виконує функції
головного розпорядника бюджетних
коштів, які у відповідному порядку
покладені на Державну судову
адміністрацію України

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
доводів, викладених в позові, просив їх
задовольнити повністю.

Представник відповідача - Державної
виконавчої служби України позовні
вимоги не визнав, пояснив, що на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України перебуває виконавчий
лист від 13.09.2010 №2а-3419/10/1270 про
зобов'язання Апеляційний суд
Луганської області донарахувати та
виплатити ОСОБА_5 щомісячне грошове
утримання з донарахованих сум
заробітної плати. 09.02.2011 державним
виконавцем на підставі вимог ст.25
Закону України «Про виконавче
провадження» відкрито виконавче
провадження №24371171 за вищезазначеним
виконавчим документом та боржнику
надано строк для самостійного
виконання рішення суду до 7 днів.

Після закінчення строку на самостійне
виконання, на адресу відділу не
надійшло повідомлення про виконання
рішення, лист Апеляційного суду
Луганської області від 31.03.2011 №146, на
який посилається позивач, у матеріалах
виконавчого провадження відсутній.
Після закінчення строку на самостійне
виконання до початку вжиття заходів
примусового характеру позивач жодного
разу не повідомив державного виконавця
про стан виконання рішення або про
обставини, що ускладнюють виконання
судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
вимогами ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження», п.п. 1.6.-1.8.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, 26.07.2012, 16.11.2012, 19.02.2013,
29.05.2013, 02.08.2013 на адресу апеляційного
суду Луганської області було
направлено вимоги щодо виконання
судового рішення, тільки 09.08.2013 до
відділу надійшов лист позивача, згідно
з яким ОСОБА_5 не отримував щомісячне
грошове утримання що унеможливлює
провести його донарахування з
донарахованих сум заробітної плати, а
також про неможливість провести
виплати недооплачених сум, так як
фінансування даних виплат
здійснюється з єдиного рахунку
Державного бюджету України відкритого
у Державній казначейській службі
України.

На підставі вказаного листа позивача
державним виконавцем 30.08.2013 направлено
заяву до Луганського окружного
адміністративного суду про роз'яснення
виконавчого документу та винесено
постанову про зупинення виконавчого
провадження.

Керуючись вимогами ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», п.п. 1.6.-1.8.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, 12.11.2013 на адресу
апеляційного суду Луганської області
було направлено вимогу №318/6 щодо
виконання судового рішення.

Після тривалого невиконання рішення
суду, 04.02.2014 керуючись вимогами ст. ст. 11,
89 Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
винесено оскаржувану постанову про
накладення штрафу на боржника у
розмірі 680 грн.

05.02.2014 на адресу боржника направлено
повторну вимогу щодо виконання
судового рішення, а 18.02.2014 державним
виконавцем винесено постанову про
накладення штрафу у розмірі 1360 грн.

27.02.2014 державним виконавцем було
внесено подання (повідомлення) до ГУМВС
України в Луганській області про
притягнення боржника за виконавчим
провадження до кримінальної
відповідальності, передбаченої ст. 382
КК України та 28.02.2014 державним
виконавцем винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Відповідач вважає, що державним
виконавцем виконавчі дії проведені у
відповідності до вимог Закону №606, що
регулюють виконавче провадження,
оскаржувана постанова про накладення
штрафу є законною, так як позивач без
поважних причин тривалий час не
виконував рішення суду, а тому позовні
вимоги безпідставні та такі, що не
підлягають задоволенню.

Представник третьої особи - Державної
судової адміністрації України надав
письмовий відзив (а.с. 46-49), заявлений
позов підтримав, просив суд його
задовольнити.

Представник третьої особи -
Міністерства фінансів України у судове
засідання не прибув, 31 березня 2014 року
надав до суду заяву, в якій зазначив, що
Міністерство фінансів України позов
Апеляційного суду Луганської області
підтримує в повному обсязі та просить
справу розглядати без участі
уповноваженого представника (а.с. 60).

Представник третьої особи - Державної
казначейської служби України у
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги.

Третя особа - ОСОБА_5 у судове засідання
не прибув, 01.04.2014 надав суду заяву, якою
просив розглядати справу без його
участі. В додатковій заяві просив
задовольнити позов (а.с. 66а, 195).

Заслухавши пояснення представників
сторін і третіх осіб, дослідивши
матеріали справи, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог і
наданих сторонами доказів, оцінивши
докази відповідно до вимог статей 69-72
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд прийшов до наступного.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить
з наступного.

Частиною 1 статті 181 КАС України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби (ч. 3 ст.181 КАС
України).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України від 21
квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче
провадження» (далі - Закон №606).

Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення)
(ст. 1 Закону №606).

У відповідності із. ч.1, 3 ст.5 Закону №606
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових
осіб, фізичних і юридичних осіб на
території України.

Невиконання законних вимог
державного виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №606
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно із ч.1 ст.11 Закону №606 державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.13 ч.3 ст.11 Закону №606 державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
накладати стягнення у вигляді
штрафу на фізичних, юридичних та
посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Згідно ст. 25 Закону №606 державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно з ч.1 ст.31 Закону №606 копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Судом приймались заходи щодо повного,
всебічного розгляду справи, у тому
числі шляхом витребовування доказів,
зокрема матеріалів виконавчого
провадження №24371171 з примусового
виконання виконавчого листа №2а-3419/10/1270
(а.с. 76-153).

Судом встановлено, що 09 лютого 2011 року
постановою уповноваженої особи
відповідача було відкрито виконавче
провадження ВП №24371171 з примусового
виконання виконавчого листа №2а-3419/10/1270
від 18.01.2011 про зобов'язання
Апеляційного суду Луганської області
донарахувати та виплатити ОСОБА_5
щомісячне грошове утримання з
донарахованих сум заробітної плати
(а.с. 79-80, 83).

Разом із супровідним листом від 11.03.2011
постанова про відкриття виконавчого
провадження надіслана на адресу
позивача (а.с. 84).

Після отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження,
позивач листом від 31.03.2011 №146 повідомив
виконавчу службу про неможливість
виконання рішення суду, в
обґрунтування чого зазначив, що ОСОБА_5
до виконання обов'язків судді
Апеляційного суду Луганської області
приступив з 10 липня 2008 року та на момент
обрання суддею права на одержання
щомісячного грошового утримання не
мав. Тому виконання вимоги щодо
перерахунку заробітної плати з 22
травня 2008 року та перерахунку
щомісячного грошового утримання може
призвести до неправомірних стягнень
коштів з Державного бюджету України,
які в подальшому неможливо буде
повернути, оскільки ст.266 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює певні обмеження щодо
повороту виконання рішення суду в
окремих категоріях справ, зокрема по
справах про присудження виплати
заробітної плати. Апеляційний суд
Луганської області не виконує функції
головного розпорядника бюджетних
коштів. Відповідно до п.2 ст.142 Закону
України №2453 - VI від 07.07.2010 «Про
судоустрій і статус суддів» функції
головного розпорядника коштів
Державного бюджету України щодо
фінансового забезпечення діяльності
судів здійснює Державна судова
адміністрація України (а.с.17).

Частинами 1 та 2 статті 75 Закону №606
встановлено, що після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

Згідно статті 89 Закону №606 у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

04.02.3014 року з посиланням на вимоги ст.89
Закону №606 у зв'язку з невиконанням без
поважних причин у встановлений
державними виконавцем строк рішення, у
виконавчому проваджені ВП №2437117
відповідачем було винесено постанову
про накладання на позивача штрафу у
розмірі 680,00 грн. (а.с. 133-134).

Позивач не погоджується з вказаною
постановою, оскільки вважає її такою,
що прийнята поспішно та без врахування
всіх поважних причин, з яких не
виконано рішення суду.

Позивач зазначає, що суд, зобов'язуючи
постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 13.09.2010 у
справі №2а-3419/10/1270 Апеляційний суд
Луганської області донарахувати і
виплатити ОСОБА_5 щомісячне грошове
утримання донарахованих сум
заробітної плати не врахував, той факт,
що суддя Савич Юрій Миколайович у
спірний період щомісячне грошове
утримання, право на отримання якого
мали судді, які набули право на
відставку, не отримував, оскільки ще не
набув права на його утримання.

Отже, як вказує позивач, він не має
можливості виконати вказане рішення
суду у зв'язку з тим, що постановою
Луганського окружного
адміністративного суду від 13.09.2010 у
справі №2а-3419/10/1270 стягувачу - ОСОБА_5
присуджено до виконання те, на що
ОСОБА_5 взагалі не має права.

26 липня 2012 року першим відповідачем на
адресу позивача надіслана вимога №1571/6
від 26.07.2012, якою державний виконавець
вимагав Апеляційний суд Луганської
області в строк до 02.08.2012 виконати в
повному обсязі рішення суду, на
підставі якого видано виконавчий лист
Луганського окружного
адміністративного суду від 18.01.2012
№2а-3419/10/1270 про зобов'язання
Апеляційний суд Луганської області
донарахувати та виплатити ОСОБА_5
щомісячне грошове утримання з
донарахованих сум заробітної плати; в
строк до 02.08.2012 повідомити відділ про
стан виконання судового рішення з
наданням підтверджуючих документів
щодо його виконання; у разі невиконання
або часткового виконання вказаного
судового рішення надати пояснення
відповідальної особи про причини
невиконання рішення суду, на підставі
якого видано виконавчий лист (а.с. 85-86).

16 листопада 2012 року першим
відповідачем на адресу позивача була
надіслана повторна вимога №1571/6 від
16.11.2012 з аналогічними вищевказаними
вимогами та зазначенням строку
виконання - до 23.11.2012 (а.с. 87).

Представник позивача у судовому
засіданні пояснив, що вимога від 26.07.2012
№1571/6 та повторна вимога від 16.11.2012 №1571/6
Апеляційним судом Луганської області
не отримувались, що унеможливлює їх
виконання.

На вимогу суду доказів надіслання та
отримані позивачем вказаних вимог
першим відповідачем не надано.

19 лютого 2013 року першим відповідачем на
адресу позивача втретє була надіслана
вимога №1571/6 від 19.02.2013, якою зобов'язано
позивача у строк до 26.02.2013 виконати в
повному обсязі рішення суду, на
підставі якого видано виконавчий лист,
повідомити про стан виконання рішення
суду та в разі невиконання або
часткового виконання вказаного
судового рішення надати пояснення
відповідальної особи про причини
невиконання рішення суду, на підставі
якого видано виконавчий лист (а.с. 88).

Вимога №1571/6 від 19.02.2013 отримана
позивачем, що не заперечувалось
представником позивача у судовому
засіданні.

18 березня 2013 року перший відповідач
звернувся до Луганського окружного
адміністративного суду із заявою про
зміну способу та порядку виконання
рішення суду по справі №2а-3419/10/1270, у
задоволенні якої ухвалою суду від
04.04.2013, відмовлено (а.с. 29, 30, 89-90).

У зв'язку із зверненням державного
виконавця до суду із заявою про зміну
способу та порядку виконання рішення
суду, постановою від 18.03.2013 виконавче
провадження №24371171 було зупинено до
розгляду питання по суті (а.с. 91).

Постановою старшого державного
виконавця про поновлення виконавчого
провадження від 23.04.2013 було поновлено
виконавче провадження №24371171, вказана
постанова була надіслана на адресу
позивача (а.с. 104, 105).

29 травня 2013 року першим відповідачем
була винесена вимога №318/6 та 02.08.2013
повторно була винесена вимога №318/6,
згідно яких державний виконавець
вимагав позивача в строк до 05.06.2013 та у
строк до 09.08.2013 відповідно, виконати в
повному обсязі рішення суду, на
підставі якого видано виконавчий лист;
повідомити про стан виконання рішення
суду та в разі невиконання або
часткового виконання вказаного
судового рішення надати пояснення
відповідальної особи про причини
невиконання рішення суду, на підставі
якого видано виконавчий лист (а.с. 106-107,
108).

Листом від 16 серпня 2013 року №284, на
виконання вимоги №317/6 позивач
повідомив першого відповідача про
неможливість виконання рішення суду
про зобов'язання провести перерахунок
ОСОБА_5 з 22 травня 2008 року надбавки за
вислугу років у розмірі 15 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, так як ОСОБА_5
приступив до виконання обов'язків
судді Апеляційного суду Луганської
області 10 липня 2008 року та не отримував
щомісячне грошове утримання, що
унеможливлює провести його
донарахування з донарахованих сум
заробітної плати. Крім того, було
зазначено, що позивач не може провести
виплату недоплачених сум відповідно до
рішення суду, так як фінансування таких
виплат здійснюється з єдиного рахунку
Державного бюджету України, відкритого
у Державній казначейській службі (а.с.
109).

Враховуючи зазначені обставини, перший
відповідач 30.08.2013 звертався до
Луганського окружного
адміністративного суду з заявою про
роз'яснення виконавчого документу та
27.09.2013 - із заявою про роз'яснення
рішення суду, які ухвалами суду від
16.09.2013 та від 04.10.2013 були залишені без
задоволення (а.с. 110, 111, 116, 123-124).

У зв'язку з чим, постановою від 30.08.2013
виконавче провадження було зупинено до
розгляду питання по суті (а.с. 112, 113),
постановою про поновлення виконавчого
провадження від 17.10.2013 виконавче
провадження №24371171 було поновлено (а.с.
128, 129).

12.11.2013 державним виконавцем була
винесена вимога №318/6, згідної якої
позивач повинен в строк до 18.11.2013
виконати в повному обсязі рішення суду
від 18.01.2011 №2а-3419/10/1270 та надати до
відділу документи (довідку) про
донарахування ОСОБА_5 щомісячного
грошового утримання з донарахованих
сум заробітної плати - у твердій
грошовій сумі; в строк до 18.11.2013
повідомити відділ про стан виконання
судового рішення з наданням
підтверджуючих документів щодо його
виконання; у разі невиконання або
часткового виконання судового рішення
надати пояснення відповідальної особи
про причини невиконання (а.с. 130-132).

З посиланням на Журнал реєстрації
вихідної реєстрації Відділу
примусового виконання рішень (книга №3)
за 2013 рік, перший відповідач наполягав
на направлені 13.11.2013 вимоги від 12.11.2013
позивачу (а.с. 210, 211).

04.02.2014 державним виконавцем була
винесена повторна вимога №318/6 та
встановлений строк до 11.02.2014 щодо
виконання та повідомлення про це
вищезазначеного рішення суду (а.с. 136-138).

З посиланням на Журнал реєстрації
вихідної реєстрації Відділу
примусового виконання рішень (книга №3)
за 2014 рік, перший відповідач наполягав
на направлені 06.02.2014 позивачу вимоги
від 04.02.2014 (а.с. 214, 215).

Суд критично оцінює посилання першого
відповідача на витяги із журналу
вихідної кореспонденції, оскільки в
журналах відсутні ознаки документів,
відповідно, неможливо ідентифікувати,
які саме документи направлялись
(а.с.210-217).

Таким чином, відсутні данні про
отримання та відповідне невиконання
вимоги позивачем.

Перед винесенням постанови про
накладення штрафу державний
виконавець повинен з'ясувати причину
невиконання рішення. У разі поважності
причини добровільного невиконання
рішення боржником, постанова про
накладення штрафу не повинна
виноситись.

Хоча у Законі України «Про виконавче
провадження» відсутній перелік
поважних причин, що давали б змогу
боржникові у встановлений строк не
виконати вимоги виконавчого документа,
суд вважає, що такими причинами є такі
фактичні обставини, які роблять
неможливим виконання вимог
виконавчого документа у встановлений
державним виконавцем строк, які
тягнуть відкладення чи зупинення
виконавчих дій, як то надання
відстрочки виконання, встановлення чи
зміну способу виконання рішення, чи
зумовлюють обов'язкове або
факультативне зупинення виконавчого
провадження (звернення до суду за
роз'ясненням судового рішення).

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає
підстав для винесення старшим
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
постанови від 04.02.2014 ВП №24371171 про
накладення штрафу на Апеляційний суд
Луганської області за невиконання
рішення суду без поважних причин,
тобто, державний виконавець при
винесенні оскаржуваної постанови не
встановив усі причини невиконання
судового рішення та об'єктивно не
оцінив підстави неможливості
виконання такого рішення.

На вирішення справи по суті не впливає
постанова Луганського окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
року у справі №2н-77/11/1270, якою скасована
постанова Луганського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2010 року по справі №2а-3419/10/1270 в межах
виконання якої було відкрито виконавче
провадження, оскільки на час прийняття
оскарженого рішення зазначена
постанова суду була чинною (а.с. 204, 205).

Згідно ч.1 ст.69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, оцінюючи надані
сторонами по справі докази у
сукупності, а також те, що відповідач,
як суб'єкт владних повноважень, на
якого частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності своїх дій та рішень, не
довів суду правомірність прийняття
постанови про накладення штрафу від
04.02.2014 ВП №24371171, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Апеляційного суду
Луганської області є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується клопотання Апеляційного
суду Луганської області про звільнення
від сплати судового збору, суд
зазначає, що воно підлягає задоволенню,
з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.88 КАС України суд,
враховуючи майновий стан сторони, може
своєю ухвалою зменшити розмір належних
до сплати судових витрат чи звільнити
від їх оплати повністю або частково, чи
відстрочити або розстрочити сплату
судових витрат на визначений строк.

Як вбачається з рішення Ленінської
міжрайонної державної податкової
інспекції у м.Луганську від 02 лютого 2005
року №655 про внесення організації
(установи) до Реєстру неприбуткових
організацій (установ) Апеляційний суд
Луганської області внесено до Реєстру
неприбуткових організацій (установ) на
підставі п.7.11 ст.7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та реєстраційної заяви (за формою 1-РН)
(а.с. 32).

У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає
за необхідне звільнити Апеляційний суд
Луганської області від сплати судового
збору за подачу до суду
адміністративного позову майнового
характеру за позовом Апеляційного суду
Луганської області до Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
Державної виконавчої служби України,
треті особи - Державна судова
адміністрація України, Міністерство
фінансів України, Державна
казначейська служба України, ОСОБА_5
про визнання протиправною та
скасування постанови від 04.02.2014 ВП
№24371171 про накладення штрафу у розмірі
680,00 грн.

На підставі частини 3 статті 160 КАС
України у судовому засіданні 13 травня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Складення постанови у повному обсязі
відкладено протягом 5-ти днів, про що
згідно вимог частини 2 статті 167 КАС
України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 17, 18, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Апеляційного
суду Луганської області до Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
Державної виконавчої служби України,
треті особи - Державна судова
адміністрація України, Міністерство
фінансів України, Державна
казначейська служба України, ОСОБА_5
про визнання протиправною та
скасування постанови від 04.02.2014 ВП
№24371171 про накладення штрафу у розмірі
680,00 грн., задовольнити.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України ВП
№24371171 від 04.02.2014 про накладення на
боржника - Апеляційний суд Луганської
області штрафу у розмірі 680,00 грн., за
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником.

Звільнити позивача - Апеляційний суд
Луганської області від сплати судового
збору.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано 16 травня 2014 року.

Головуючий суддя С.М. Чиркінсуддя суддя
А.А. Лагутін І.О. Свергун