Справа № 1423/2804/2011
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1423/2804/2011

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача -
Потапчука В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва на ухвалу Центрального
районного суду м. Миколаєва від 29 січня
2014 року по справі за поданням Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної Виконавчої
Служби Головного Управління Юстиції у
Миколаївській області про заміну
способу виконання судового рішення по
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного
фонду України у Центральному районі
міста Миколаєва про захист соціальних
прав, що передбачені Законом України
"Про соціальний захист дітей війни", -

ВСТАНОВИЛА:

01.10.2013 Відділ примусового виконання
рішень Управління Державної
Виконавчої Служби Головного
Управління Юстиції у Миколаївській
області звернувся до суду із поданням
про заміну способу виконання рішення.

Вказане подання було обґрунтовано тим,
що у заявника на виконанні знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа у справі №
1423/2804/2011 від 09.08.2013 року,
виданого Центральним районним судом
міста Миколаєва про зобов'язання
Управління Пенсійного Фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва
провести ОСОБА_2 нарахування та
виплату щомісячної доплати до пенсії в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Боржником по справі було виконано
рішення в частині здійснення
нарахування, проте в частині виплати
суми боргу не було виконано у зв'язку з
припиненням державного бюджетного
фінансування на проведення виплат.

Виходячи з викладеного, Відділ
примусового виконання рішень
Управління Державної Виконавчої
Служби Головного Управління Юстиції у
Миколаївській області просив замінити
спосіб виконання судового рішення
шляхом стягнення з Управління
Пенсійного Фонду України у
Центральному районі міста Миколаєва на
користь ОСОБА_2 суми в розмірі 1.035,91
гривень на підставі ст. 36 Закону
України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 січня 2014 року подання
задоволено. Замінено спосіб виконання
рішення Центрального районного суду
міста Миколаєва у справі № 1423/2804/2011
шляхом стягнення з Управління
Пенсійного фонду України у
Центральному районі міста Миколаєва на
користь ОСОБА_2 суми підвищення,
передбаченого статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", що
нарахована боржником - 1035,91 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції УПФУ в Центральному районі м.
Миколаєва подано апеляційну скаргу у
якій зазначено, що ухвала винесена з
порушенням норм процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану ухвалу та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні подання про зміну способу
виконання рішення суду.

Оскільки від усіх осіб, які беруть
участь у справі, відсутні
клопотання про розгляд справи за їх
участю, то колегія суддів приходить до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст.
197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
ухвали суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що постановою
Центрального районного суду міста
Миколаєва у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі міста Миколаєва
про захист соціальних прав, що
передбачені Законом України "Про
соціальний захист дітей війни"
позовні вимоги було задоволено
частково, зобов'язано відповідача
провести позивачеві нарахування та
виплату щомісячної доплати до пенсії в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» .

На підставі вищевказаного рішення
Центральним районним судом міста
Миколаєва було видано виконавчий лист
№ 1423/2804/2011. на підставі якого державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
Управління юстиції у Миколаївській
області було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Боржником по справі було виконано
рішення в частині здійснення
нарахування, внаслідок чого ОСОБА_2
було донараховано 1035,91 грн.

Проте в частині виплати суми боргу
рішення не було виконано, у зв'язку з
припиненням державного бюджетного
фінансування на проведення виплат.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов до висновку, що
неможливість виконання судового
рішення яке вступило в законну силу у
зв'язку із його зобов'язальним
характером, є підставою для зміни
способу виконання цього судового
рішення, оскільки кінцевим результатом
його виконання у даній справі є виплата
позивачеві належних йому коштів
державним органом.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 10.05.2012 року та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд першої інстанції
задовольнив.

За таких обставин Відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
Виконавчої Служби Головного
Управління Юстиції у Миколаївській
області просив змінити не спосіб
виконання постанови суду, а судове
рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
ухвалення вищевказаної постанови суду
першої інстанції. Крім того, в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, суд першої
інстанції не звернув увагу та не
врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
першої інстанції по суті за
відсутності на це процесуальних
повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо,
для зміни способу чи порядку
виконання судового рішення -
неможливість виконання судового
рішення внаслідок відсутності,
пошкодження або знищення об'єкта
стягнення або з інших причин.

Тобто, для відстрочення, розстрочення
виконання рішення та зміни способу
його виконання є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду першої
інстанції фактично можливе, хоча й за
певних умов, тому відсутні підстави
для зміни способу вказаного рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що «захист порушеного права у
судовому рішенні» і «спосіб виконання
судового рішення» не є тотожними
поняттями (процесуальними
інститутами).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

Вказану правову позицію висловив Вищий
адміністративний суд у своїх Ухвалах
по справам №
К/800/54614/13,К/800/46359/13,К/800/60532/13,К/800/8908/14.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КАС України
підставою для скасування постанови або
ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Враховуючи, що суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення, колегія суддів
дійшла до висновку про наявність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, скасування ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нової , якою
відмовити у задоволенні заяви Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної Виконавчої
Служби Головного Управління Юстиції у
Миколаївській області.

Керуючись ст.ст.195,199,202,206,254 КАС України,
, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва -
задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 січня 2014 року по справі
за поданням Відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
Виконавчої Служби Головного
Управління Юстиції у Миколаївській
області про заміну способу виконання
судового рішення по адміністративній
справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Центральному районі міста Миколаєва
про захист соціальних прав, що
передбачені Законом України "Про
соціальний захист дітей війни", -
скасувати та прийняти нову ухвалу, якою
відмовити у задоволенні подання
Відділу примусового виконання рішень
Управління Державної Виконавчої
Служби Головного Управління Юстиції у
Миколаївській області про зміну
способу і порядку виконання рішення
суду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.