Справа № 810/2585/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року місто Київ
№ 810/2585/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Шевченко А.В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд»
(представник - Самолюк Михайло
Володимирович)доІнспекції з питань
захисту прав споживачів у Рівненській
областіпровизнання протиправними та
скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд»
(представник - Самолюк Михайло
Володимирович), звернувся до суду з
адміністративним позовом до Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Рівненській області про визнання
протиправними та скасування постанов
про накладення стягнень.

В обґрунтування позову зазначив, що
відповідачем під час здійснення
перевірок дотримання законодавства
про захист прав споживачів були
порушенні норми чинного законодавства,
а порушення, викладені в актах
перевірки не відповідають дійсним
обставинам справи, оскільки на
етикетці ковбасних виробів, що стали
предметом перевірки, вказано кількість
білків, жирів та вуглеводів у
встановлених одиницях виміру (грамах)
із зазначенням їх граничних
показників, що повністю відповідає
вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, позивач просив суд
визнати протиправними та скасувати
постанови № 60 від 11.03.2014 та № 61 від
11.03.2014 «Про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
винесених Інспекцією з питань захисту
прав споживачів у Рівненській області.

В призначений день та час до суду
сторони не з'явилися.

Представником позивача 13.05.2014 було
заявлено письмове клопотання про
розгляд справи без його участі в
порядку письмового провадження. Також
представником позивача були надані
додаткові докази по справі.

Представник відповідача 12.05.2014 надав
суду клопотання про розгляд справи без
його участі разом з письмовими
запереченнями на адміністративний
позов та документами на підтвердження
заперечень.

Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України, особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Таким чином, враховуючи, що сторони
належним чином повідомлені про дату,
час і місце розгляду справи, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами та те, що від сторін
надійшли клопотання про розгляд справи
без їх участі, суд визнав за можливе
розгляд справи проводити без участі
сторін в порядку письмового
провадження за наявними в матеріалах
справи доказами, про що постановлено
ухвалу від 13.05.2014.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував з підстав, викладених у
письмових запереченнях на
адміністративний позов, просив суд у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Всебічно та об'єктивно дослідивши
матеріали справи, та оцінивши їх у
сукупності, судом встановлено
наступне.

05.02.2014 Громадська організація «ГОЛОВНЕ
ВСЕУКРАЇНСЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ З ПИТАНЬ
ЗАХИСТУ ПРАВ СПОЖИВАЧІВ «ГРОМАДСЬКИЙ
КОНТРОЛЬ ЯКОСТІ» звернулась з листом №
11/2014 до Державної інспекції України з
питань захисту прав споживачів щодо
перевірки суб'єктів господарювання,
які реалізують продукції з порушенням
вимог нормативно-правових актів у
сфері захисту прав споживачів.

На підставі звернення від 05.02.2014 № 11/2014
Державною інспекцією України з питань
захисту прав споживачів надано згоди
на проведення позапланових заходів зі
здійснення державного контролю від
06.02.2014 № 01/7-1209 та № 01/7-2010 щодо перевірки
ТОВ «Фоззі-Фуд», магазин «Сільпо»,
місто Рівне, вулиця Київська, 69 та ТОВ
«Фоззі-Фуд», магазин «Сільпо», місто
Рівне, вулиця О.Теліги, 49 відповідно.

На підставі наказу від 18.02.2014 № 35/01-06
було призначено проведення
позапланових перевірок з метою
здійснення контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів при здійсненні
господарської діяльності магазинів
ТОВ «Фоззі-Фуд» за адресами місто
Рівне, вулиця Київська, 69 та місто
Рівне, вулиця О.Теліги, 49.

18.02.2014 були виписані направлення на
проведення перевірок № 000088 та
№ 000091, відповідно до яких перевірки
будуть проводитись з 20.02.2014 по 05.03.2014
провідним спеціалістом Майдан А.В. та
головним спеціалістом Крот О.Г.

Направлення на проведення перевірки №
000088 та № 000091 були вручені керуючому
магазином за адресою місто Рівне,
вулиця О.Теліги, 49 Шаулі О.С. та
керуючому магазином за адресою місто
Рівне, вулиця Київська, 69 Твердому О.В.
відповідно 20.02.2014 під розписку, про що
на направленнях зроблено відповідні
відмітки.

За результатами перевірок було
складено акти перевірок дотримання
вимог законодавства про захист прав
споживачів від 05.03.2014 № 000079 та № 000081
щодо перевірки магазина за адресою
місто Рівне, вулиця Київська, 69 та
магазина за адресою місто Рівне, вулиця
О.Теліги, 49 відповідно (далі - Акт № 1 та
Акт № 2).

У вказаних документах зафіксовані
наступні порушення вимог
законодавства:

- в реалізації виявлено
продовольчі товари (ковбасні вироби),
що не відповідають вимогам нормативних
документів за маркуванням, а саме: дані
про основні властивості продукції - про
склад, інформація про поживну (харчову)
цінність та енергетичну цінність
(калорійність) повинна містити
інформацію про поживну цінність
(харчову), а саме кількість білків,
вуглеводів, жирів у грамах (г) на 100
грамів або 100 мілілітрів продукту, а
вказано їх граничні обсяги (пункти №№
1-5, вказані у Додатку № 7 до Акта № 1 та
пункти №№ 1-4, вказані в Додатку № 7 до
Акта № 2), що є порушенням статті 6,
статті 14 Закону України «Про захист
прав споживачів», абзацу 5 статті 38
Закону України «Про безпечність та
якість харчових продуктів», абзацу 4
пункту 29 Технічного регламенту щодо
правил маркування харчових продуктів,
затвердженого наказом
Держспоживстандарту України від 28.10.2010
№ 487, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 11.02.2011 за № 183/18921 та
пунктів 11,12 Правил роздрібної торгівлі
продовольчими товарами, затвердженими
наказом Міністерства економіки та з
питань європейської інтеграції
України від 11.07.2003 № 185, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 23.07.2003 за
№ 628/7949.

Виявлені під час проведення перевірки
порушення тягнуть за собою
відповідальність згідно статті 23
Закону України «Про захист прав
споживачів»

Враховуючи результати перевірки та з
метою усунення порушень Закону
України «Про захист прав споживачів»,
відповідачем, на підставі актів
перевірок прийнято приписи, якими
позивачу заборонено здійснювати
реалізацію продукції у разі
відсутності документів, що засвідчують
її відповідність вимогам нормативних
документів, додержання яких відповідно
до законодавства є обов'язковим та
зобов'язано усунути недоліки, що
зазначені в актах перевірки.

У подальшому, відповідачем, керуючись
статтями 23 та 26 Закону України «Про
захист прав споживачів» та Положенням
про порядок накладення та стягнення
штрафів за порушення законодавства про
захист прав споживачів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.08.2002 № 1177, прийнято постанови: № 60
від 11.03.2014 та № 61 від 11.03.2014:

постанову про накладення стягнень від
11.03.2014 № 60, відповідно до якої до
позивача застосовано штраф у розмірі 850
гривень;

постанову про накладення стягнень від
11.03.2014 № 61, відповідно до якої до
позивача застосовано штраф у розмірі 680
гривень.

Не погоджуючись із постановами
відповідача, ТОВ «Фоззі-Фуд»
звернулось до суду з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правової оцінки відносинам, що
виникли між сторонами, слід зазначити
наступне.

Щодо порушення, на думку позивача,
порядку проведення перевірок, судом
досліджено дане питання і встановлено
наступне.

Позивач вказує, що перевірка була
проведена без відома керівника
суб'єкта господарювання або
уповноваженої ним особи, акти
перевірок, повідомлення про розгляд
справ про накладення штрафу та
постанови були вручені
неуповноваженим особам, що призвело до
порушень процедури оформлення
результатів перевірки і є окремою
підставою для скасування оскаржуваних
рішень.

Суд не погоджується з даними
твердженнями позивача з огляду на
наступне.

Порядок проведення перевірок у
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг затверджено наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 07.03.2012 № 310,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 11 травня 2012 року за № 743/21056
(далі - Порядок № 310).

В силу пункту 1.4 Порядку № 310 перевірки
діяльності суб'єктів господарювання
проводяться з метою контролю стану
дотримання ними вимог законодавства
про захист прав споживачів щодо якості
та безпеки продукції, правил торгівлі
та послуг, надання споживачам
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію.

Органи з питань захисту прав
споживачів здійснюють державний
контроль стану дотримання суб'єктами
господарювання вимог законодавства
про захист прав споживачів шляхом
проведення планових та позапланових
перевірок.

Позапланові перевірки суб'єктів
господарювання проводяться посадовими
особами, зокрема, з підстави звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства.

Відповідно до пунктів 1.8, 2.1, 2.6 Порядку
№ 310 перевірки проводяться посадовими
особами на підставі наказу
відповідного органу з питань захисту
прав споживачів, який повинен містити
найменування суб'єкта господарювання,
щодо якого здійснюватиметься захід, та
предмет перевірки.

На підставі наказу оформляється
направлення на проведення перевірки,
яке підписується керівником або
заступником керівника відповідного
органу з питань захисту прав
споживачів (із зазначенням його
прізвища, ім'я та по батькові) і
засвідчується гербовою печаткою.

Перед початком перевірки суб'єкта
господарювання посадові особи, які
проводять перевірку, пред'являють
керівнику суб'єкта господарювання або
уповноваженій ним особі направлення та
службове посвідчення, що засвідчує
посадову особу, і надають суб'єкту
господарювання копію направлення на
перевірку, а також інформують цих осіб
про мету перевірки.

Виходячи з вимог розділу ІІІ Порядку №
310 за результатами проведеної
перевірки посадовими особами
складається акт.

Акт складається у двох примірниках:
перший залишається в органі, який
провів перевірку; другий передається
під підпис суб'єкту господарювання,
діяльність якого перевірялася.

Згідно з пунктами 3.6 Порядку № 310 на
підставі акта, який складено за
результатами проведення перевірки, під
час якої виявлено порушення вимог
законодавства, посадовою особою, яка
проводила перевірку, дається керівнику
суб'єкта господарювання припис про
усунення порушень.

Відповідно до пунктів 3.8, 3.9, 3.11 Порядку
№ 310 два примірники акта в останній
день перевірки підписують посадові
особи, які проводили перевірку, та
суб'єкт господарювання або
уповноважена ним особа.

Представник суб'єкта господарювання
(керівник, особа, яка його заміщає, а в
разі їх відсутності - особа, яка
реалізує продукцію) має право під час
підписання акта письмово надати свої
пояснення, зауваження або заперечення
до акта, які є його невід'ємною
частиною. У разі відмови підписати акт
посадова особа територіального органу,
яка проводила перевірку, робить запис в
акті про те, що зазначена особа
ознайомлена із змістом акта і від його
підпису відмовилася.

Реєстрація актів перевірок
проводиться у журналі реєстрації актів
перевірок. В акті перевірки
зазначаються: серія, порядковий номер,
а також порядковий номер відповідно до
нумерації записів у журналі реєстрації
актів.

Журнал реєстрації актів перевірок
повинен бути прошнурований,
пронумерований, завірений підписом та
скріплений гербовою печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи, всі
передбачені Порядком № 310 дії з боку
перевіряючих були вчинені.

Керуючим магазинами були вручені
направлення на проведення перевірки,
акти перевірки підписані цими особами
без зауважень, акти перевірки були
вручені уповноваженим особам, про що
свідчать їх підписи на копіях
документів, наданих відповідачем під
час розгляду справи.

Відповідно до пункту 4 Положення про
порядок накладення та стягнення
штрафів за порушення законодавства про
захист прав споживачів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
17.08.2002 № 1177 (далі - Положення № 1177)
питання про накладення штрафу
розглядається за участю представника
суб'єкта господарської діяльності. У
разі його відсутності справу може бути
розглянуто лише у випадку, коли
незважаючи на своєчасне повідомлення
суб'єкта господарської діяльності про
місце і час розгляду справи від нього
не надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.03.2014 керуючі магазинами Твердий О.В.
та Шаула О.С. отримали під підпис
«повідомлення про розгляд справ про
адміністративне правопорушення та про
порушення законодавства про захист
прав споживачів», якими було
передбачено, що розгляд вказаних справ
відбудеться о 14.15 11.03.2014 - Акт № 1, о 14.30
11.03.2014 - Акт № 2 у приміщенні Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Рівненській області.

На розгляд матеріалів Твердий О.В. та
Шаула О.С. з'явились особисто, клопотань
про відкладення розгляду справ чи
інших повідомлень про неможливість
розгляду матеріалів справ не
надходило.

Пунктом 5 Положення № 1177 передбачено,
що постанова про накладення штрафу
складається у трьох примірниках.
Перший і другий примірники залишаються
у Держспоживінспекції або її
територіальному органі, який прийняв
постанову про накладення штрафу,
третій примірник у 3-денний термін
після її прийняття надсилається
суб'єкту господарської діяльності або
видається його представнику під
розписку.

Постанови про накладення штрафу були
вручені Твердому О.В. та Шаулі О.С.
особисто під розписку, про що свідчить
їх підпис на копіях постанов, наданих
відповідачем під час розгляду справи.

Щодо посилань позивача, що керуючі
магазинами не є уповноваженими
особами, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявні накази по
підприємству № 342/УРЗ к та № 110/УРЗ к та
копії трудових книжок, відповідно до
яких Шаула О.С. та Твердий О.В. є
керуючими магазинами за адресами:
місто Рівне вулиця О.Теліги, 49 та місто
Рівне вулиця Київська, 69 відповідно.

Також, відповідно до типової посадової
інструкції для посади «Керуючого
магазином», затвердженої наказом
Міністерства зовнішніх економічних
зв'язків і торгівлі України 30.11.1999 № 918,
погодженої Міністерством праці та
соціальної політики України
затвердженої, передбачено, що керуючий
магазином є відповідальною особою за:
доцільність укладення угод під час
здійснення операцій купівлі-продажу
товарів; забезпечення контролю якості
товарів, стану тари, пакувальних
матеріалів, організацію своєчасного та
раціонального транспортування,
відвантаження та зберігання товарів;
забезпечення ефективної взаємодії
всіх підрозділів, пов'язаних з
одержанням, збутом та реалізацією
товарів, обслуговуванням покупців,
наданням допоміжних послуг. Оцінює
якість товарів, відповідність їх
товарних знаків і найменувань записам
у ліцензіях, сертифікатах або інших
документах. Несе відповідальність за
правопорушення скоєні в процесі своєї
діяльності, в межах встановлених
чинним адміністративним, кримінальним
та цивільним законодавством. Бере
участь у проектуванні, оцінюванні
споживчих властивостей та створенні
дизайну нових товарів, розробленні
нормативно-технічної документації
щодо якості цих товарів, в їх
презентації. Перевіряє наявність
супровідних документів, сертифікатів
відповідності, посвідчень про якість
та відповідність товарів чинним
стандартам та вимогам.

Тобто, відповідно до типової
інструкції, керуючі магазинами є
відповідальними за реалізацію
непродовольчих товарів без необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, тому
твердження позивача про те, що вони не є
уповноваженими особами суб'єкта
господарювання в розумінні
законодавства у сфері захисту прав
споживачів є хибними і безпідставними.

У зв'язку з чим, оскаржувані постанови
не можуть бути визнані протиправними і
скасовані з підстав недотримання
порядку проведення перевірок та
вручення документів перевірок
неуповноваженим особам.

Щодо суті встановлених порушень прав
споживачів на необхідну, доступну,
достовірну та своєчасну інформацію про
продукцію, її кількість, якість,
асортимент, а також про її виробника
(виконавця, продавця), судом досліджено
дане питання і встановлено наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 4 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (далі
- Закон № 1023-ХІІ), споживачі під час
придбання, замовлення або використання
продукції, яка реалізується на
території України, для задоволення
своїх особистих потреб мають право на
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про продукцію, її
кількість, якість, асортимент, а також
про її виробника (виконавця, продавця).

Відповідно до частин першої, другої
статті 15 Закону № 1023-ХІІ споживач має
право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна
містити: назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; дані про основні
властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт;
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; позначку
про наявність або відсутність у складі
продуктів харчування генетично
модифікованих компонентів; дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
продукції; виробник (продавець) у разі
виявлення недостовірної інформації
про продукцію (якщо вона не шкодить
життю, здоров'ю або майну споживача)
протягом тижня вилучає цю продукцію з
продажу та приводить інформацію про
неї до відповідності; дату
виготовлення; відомості про умови
зберігання; гарантійні зобов'язання
виробника (виконавця); правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

Продукти харчування, упаковані або
розфасовані в Україні, повинні
супроводжуватись інформацією про їх
походження.

Відповідно до пункту 1 Правил
роздрібної торгівлі продовольчими
товарами, затверджених наказом
Міністерства економіки і з питань
Європейської інтеграції України 11.07.2003
№ 185 (далі - Правила № 185), ці Правила
регламентують порядок приймання,
зберігання, підготовки до продажу і
продаж продовольчих товарів через
роздрібну торговельну мережу, а також
визначають вимоги в дотриманні прав
споживачів щодо якості й безпеки
товару та рівня торговельного
обслуговування.

Пунктом 15 Правил № 185 встановлено, що
працівники суб'єкта господарської
діяльності зобов'язані надати покупцю
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про товари, а
також на вимогу покупця - документи,
якими підтверджуються їх якість і
безпека, а також ціна товарів.

Відповідно до пункту 11 Правил № 185 усі
харчові продукти і продовольча
сировина в суб'єкта господарської
діяльності повинні бути з документами,
наявність яких передбачена чинними
нормативно-правовими актами. Харчові
продукти і продовольча сировина, які
надходять у торговельну мережу,
повинні відповідати вимогам чинного
законодавства, чинних
нормативно-правових актів і
нормативних документів щодо
показників якості та безпеки харчових
продуктів, упаковки, маркування,
транспортування, приймання і
зберігання.

Статтею Закону України «Про
безпечність та якість харчових
продуктів» встановлено, що
забороняється обіг харчових продуктів,
етикетування яких не відповідає цьому
Закону та відповідним технічним
регламентам. Усі харчові продукти, що
знаходяться в обігу в Україні,
етикетуються державною мовою України
та містять у доступній для сприймання
споживачем формі інформацію.

Частиною другою цієї ж статті
передбачено, що для деяких категорій
харчових продуктів відповідними
технічними регламентами можуть
встановлюватися специфічні
обов'язкові вимоги до етикетування,
крім тих, що передбачені у цій статті.

Таким чином, надання вищевказаної
інформації для споживачів є
обов'язковим, а її ненадання є
порушенням чинного законодавства
України та суттєво обмежує законне
право споживача на усвідомлений і
компетентний вибір товарів. При цьому,
порядок маркування товарів
встановлюється Законами України «Про
захист прав споживачів», «Про
безпечність та якість харчової
продукції», з урахуванням особливостей
для певних категорій харчових
продуктів, що передбачені технічними
регламентами.

На виконання статті 1 Закону України
«Про захист прав споживачів», наказом
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 28.10.2010 № 487 затверджено
Технічний регламент щодо правил
маркування харчових продуктів (далі -
Технічний регламент № 487).

Згідно пункту 1 Технічний регламент №
487 розроблений відповідно до вимог
Законів України «Про безпечність та
якість харчових продуктів», «Про
захист прав споживачів», а також
положень Директиви Європейського
Парламенту та Ради від 20.03.2000 № 2000/13/ЄС
про наближення законодавства
держав-членів про етикетування,
оформлення та рекламування продуктів
харчування і Директиви Комісії від
30.01.2008 № 2008/5/ЄС щодо
обов'язкового зазначення на етикетці
певних продуктів харчування деякої
докладної інформації, окрім тієї, що
передбачена у Директиві 2000/13/ЄС
Європейського Парламенту та Ради,
визначає загальні вимоги до маркування
(етикетування) розфасованих харчових
продуктів, які вводяться в обіг в
Україні.

Пунктом 29 Технічного регламенту № 487
встановлено, що інформацію про поживну
(харчову) цінність зазначають у
маркуванні харчового продукту як
кількісні відомості, призначені для
інформування споживача про поживні
властивості продукту та енергетичну
цінність (калорійність).

Інформація про поживну (харчову)
цінність та енергетичну цінність
(калорійність) повинна містити:

- інформацію про енергетичну
цінність (калорійність) в кілоджоулях
(кДж) та/або кілокалоріях (ккал) на 100
грамів або 100 мл продукту;

- інформацію про поживну (харчову)
цінність, а саме: кількість білків,
жирів, вуглеводів у грамах (г) на 100
грамів або 100 мл продукту.

У маркуванні харчового продукту його
поживну (харчову) цінність зазначають
поруч з енергетичною цінністю
(калорійністю) харчового продукту.

Поживну (харчову) цінність та
енергетичну цінність (калорійність) не
обов'язково зазначати для чаю, кави,
оцту, мінеральної та питної води,
кухонної солі, харчових добавок,
ароматизаторів, спецій, прянощів.

Таким чином, Технічним регламентом № 487
встановлені загальні вимоги до
маркування продуктів харчування, серед
яких обов'язковість зазначення
кількості жирові, білків, вуглеводів у
грамах на 100 грамів продукту.

Водночас, пунктом 2 Технічного
регламенту № 487 передбачено, що для
окремих видів розфасованих харчових
продуктів відповідними актами
законодавства, а в разі їх відсутності -
нормативними документами можуть
установлюватися додаткові вимоги до їх
маркування, крім тих, що передбачені
цим Технічним регламентом.

У силу положень статті 3 Закону України
«Про безпечність та якість харчових
продуктів», держава забезпечує
безпечність та якість харчових
продуктів з метою захисту життя і
здоров'я населення від шкідливих
факторів, які можуть бути присутніми у
харчових продуктах, шляхом:
встановлення обов'язкових параметрів
безпечності для харчових продуктів;
встановлення мінімальних специфікацій
якості харчових продуктів у технічних
регламентах; встановлення стандартів
для харчових продуктів з метою їх
ідентифікації.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про безпечність та якість харчових
продуктів» стандарт - документ,
затверджений центральним органом
виконавчої влади з питань технічного
регулювання та споживчої політики,
яким встановлено для загального та
систематичного використання правила,
інструкції або характеристики
продуктів, пов'язаних з ними процесів
або послуг, додержання яких є
обов'язковим.

Стандарт не містить вимог щодо
безпечності харчових продуктів,
встановлених санітарними заходами, та
може включати або бути цілком
присвячений вимогам щодо позначення,
упаковки, маркування та етикетування
продукту чи процесу, а також вимогам до
термінології, яка вживається щодо
процесу, продукту чи послуги.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема додатків 7 до актів перевірок,
харчовими продуктами, в маркуванні
яких відповідачем виявлено недоліки
стали ковбасні вироби, а саме: ковбаса
варена, ковбаса сирокопчена, сардельки.

Основні показники і характеристики,
вимоги до сировини та матеріалів, а
також до маркування та пакування
ковбасних виробів визначено ДСТУ 4427:2005
«Ковбаси сирокопчені та сиров'ялені»,
ДСТУ 4436:2005 «Ковбаси варені, сосиски,
сардельки, хліби м'ясні».

Як вбачається із змісту пункту 8
вказаних ДСТУ, на кожній одиниці
спожиткового пакування ковбас повинна
бути етикетка із зазначенням, у тому
числі, даних про харчову та енергетичну
цінність (калорійність) 100 г продукту.
Форма такого позначення затверджена
додатком Б ДСТУ 4427:2005, що передбачає
нанесення на етикетку граничного
вмісту білків, жирів шляхом зазначення
слів «не менше ніж», «не більше ніж», і
розраховується виробником відповідно
до конкретної рецептури ковбас.

Вказаний спосіб маркування ковбасних
виробів узгоджується із вимогами щодо
обов'язкових фізико-хімічних
показників ковбас, що встановлені
пунктами 5.1.3 та наведені в таблицях 2
ДСТУ 4427:2005, ДСТУ 4436:2005, відповідно до
яких, ковбасні вироби, в залежності від
виду і найменування, повинні
відповідати граничним показникам
вмісту жиру, білків, що зазначаються у
відсотковому відношенні з позначенням
«не менше ніж»/»не більше ніж».

Можливість зазначення при маркуванні
граничних показників білків та жирів
пов'язане з рецептурою та
неоднорідністю сировини при
виготовлені ковбасних виробів.

Так, пунктом 5.2 вказаних ДСТУ
встановлені вимоги щодо сировини та
матеріалів при виготовлені ковбасних
виробів. М'ясна сировина для
виготовлення ковбасних виробів
жилується за сортами із встановленням
гранично допустимого вмісту жирової
тканини у відповідних відсотках, який,
відповідно до того чи іншого виду м'яса
є змінним. Таким чином, рецептура
ковбасних виробів багатокомпонентна, а
м'ясна сировина знежилована має
граничні відхилення, наприклад,
свинина знежилована напівжирна
містить жирової тканини від 30% до 50%,
свинина знежилована жирна від 50% до 85%.

Саме тому не є можливим вказати чітко
вміст жиру та відповідно білка та
вуглеводів в готових виробах, адже ці
показники в м'ясній сировині можуть
коливатися, що передбачено схемою її
сортування.

З огляду на вищевикладене, зазначення
на етикетці ковбасних виробів
граничних показників кількості білків
та жирів («не більше»/ «не менше») у
встановлених одиницях виміру (грамах),
не суперечить вимогам Технічного
регламенту щодо правил маркування
харчових продуктів, надає доступну і
достовірну інформацію про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору.

На підставі викладеного, суд
погоджується з висновком позивача, що
м'ясна сировина не може мати постійного
значення харчової цінності і
виготовлена з такої сировини продукція
кожен раз буде мати різне значення
харчової цінності залежно від
показників харчової цінності самої
сировини. Дане унеможливлює зазначення
на пакувальних одиницях розфасованих
ковбасних виробів та маркованих
оболонках вказаної продукції точної
інформації про поживну цінність, тобто
точну кількість білків, жирів,
вуглеводів у ста грамах того чи іншого
ковбасного виробу.

Також суд відмічає, що зазначення в
актах перевірки керуючими магазинами
інформації щодо відсутності
заперечень про встановлені порушення,
надання керуючим магазином Твердим О.В.
інформації, що всі виявлені порушення
усуненні та оплата штрафних санкцій на
підставі постанов про адміністративне
правопорушення не визнаються судом як
окрема підстава для відмови у
задоволенні позовних вимог позивача з
урахуванням висновків суду, викладених
вище.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав належних і
достатніх доказів на підтвердження
правомірності прийнятих рішень.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 53, 69, 70, 71, 72, 86, 94,
122, 159 - 163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та
скасувати постанови № 60 від 11.03.2014 та №
61 від 11.03.2014 «Про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
«Про захист прав споживачів»

3. Стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» понесені ним судові
витрати в розмірі 182 (сто вісімдесят
дві) гривні 70 копійки.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Шевченко А.В.