Справа № 826/13014/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Добрівська
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства трест «Київміськбуд-1»
імені М.П. Загороднього на постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 02 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі міста Києва до
Публічного акціонерного товариства
трест «Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього про стягнення
заборгованості по сплаті страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
штрафних санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року, позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього про стягнення
заборгованості по сплаті страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
штрафних санкцій та пені. Свої позовні
вимоги мотивував тим, що товариством у
визначені законодавством терміни не
було перераховано суму страхових
внесків за період вересень - листопад
2009 року на загальну суму 81 890,39 грн. та
штрафних санкцій і пені, визначених у
рішенні УПФУ в Оболонському районі
м.Києва №0010 від 06.01.2011 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 02
грудня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства трест «Київміськбуд-1» (, адреса: 04209, м.Київ, вулиця
Лебединська, 6) на користь Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі міста Києва () заборгованість зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за вересень, жовтень і
листопад 2009 року у сумі 81 890,39 грн. та
фінансових санкцій і пені за рішенням
№0010 від 06 січня 2011 року на суму 180 965,17
грн., всього на загальну суму 262 855
(двісті шістдесят дві тисячі вісімсот
п'ятдесят п'ять) гривень 56 коп.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова суду - скасуванню з таких
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.
4 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Проте, Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
Публічне акціонерне товариство трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього
06.07.2006 року зареєстровано Оболонською
районною у місті Києві державною
адміністрацією (код за ).

На момент виникнення спірних
правовідносин, вони були врегульовані
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, в
преамбулі якого було вказано, що цей
Закон визначає принципи, засади і
механізми функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців,
бюджетних та інших джерел,
передбачених цим Законом, а також
регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Порядок справляння та використання
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування визначено Законом України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» та розробленою
відповідно до Закону №1058-IV Інструкцією
«Про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України», яка
затверджена постановою правління
Пенсійного фонду України № 21-1 від 19
грудня 2003 року.

Відповідно до абз.1 ст.1 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» платниками
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування є суб'єкти підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності, їх об'єднання, бюджетні,
громадські та інші установи та
організації, об'єднання громадян та
інші юридичні особи, а також фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують працю
найманих працівників.

Абзацом 1 статті 14 Закону №1058-IV
встановлено, що страхувальниками
відповідно до цього Закону є
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що
страхувальники - це роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

В силу наведених положень Закону №1058-IV,
відповідач є платником вказаних
внесків.

Частина 2 статті 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачає, що обчислення
страхових внесків застрахованих осіб,
зазначених у п.п.1, 2, 5-7, 9, 10, 12 та 15 статті
11 цього Закону здійснюються
страхувальниками на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
заробітної плати (доходу), на які
відповідно до цього Закону
нараховуються страхові внески.

Відповідно до п.11.11 Інструкції №21-1,
платники страхових внесків щомісяця
складають у двох примірниках
розрахунок сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, у якому зазначають
самостійно обчислені суми страхових
внесків за формою згідно з додатком 23
цієї інструкції.

Судом першої інстанції помилково
зроблено висновок про те, що у
відповідача утворилась заборгованість
зі сплати страхових внесків за
вересень-листопад 2009 року, в зв'язку з
чим позивачем нараховані фінансові
санкції у вигляді штрафу і пені,
оскільки відповідачем надавались та
залучались до матеріалів справи
банківські виписки, які підтверджують
перерахування страхових внесків за
вересень-листопад 2009 року в повному
обсязі.

Як вбачаеться з карток особового
рахунку страхувальника складених з
01.01.2009 року, позивачем не врахована
оплата страхових внесків за липень 2009
року здійснена відповідачем
платіжними дорученнями - №328 від 04.09.2009
року на суму 123 301,00 грн. (за ВП УО) та №331
від 04.09.2009 року на суму 7 492,00 грн. (за ВП
УО).

Щодо необхідності врахувати платіжне
доручення №334 та №338 від 04.09.2009 року має
місце зазначити наступне.

У відповідності до статті 8.1. Закону
України «Про платіжні системи та
перекази коштів в Україні», банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в розрахунковому
документі, який надійшов протягом
операційного часу банку, в день його
надходження.

Проте, обслуговуючий банк - ВАТ
«Іпобанк» не здійснив перерахування
грошових коштів, в зв'язку з чим
Управління пенсійного фонду в
Оболонському районі міста Києва склало
Рішення і Вимогу.

В зв'язку з тим, що ВАТ КБ «Іпобанк» не
перерахував грошові кошти (пенсійні
внески) до Пенсійного фонду ПАТ трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього звернулось до
Господарського суду міста Києва до ВАТ
КБ «Іпобанк» з позовом про зобов'язання
перерахувати пенсійні внески до
Пенсійного фонду.

4 лютого 2010 року Господарським судом
міста Києва по справі №34/12 було
винесено рішення, яким позов ПАТ трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього задоволено повністю та
зобов'язано ВАТ КБ «Іпобанк» здійснити
операцію з перерахування коштів до
Пенсійного фонду.

Підпунктом 16.5.1. пункту 16.5 статті 16
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який діяв на момент спірних
правовідносин, порушення строків
зарахування податків до бюджетів або
державних цільових фондів,
встановлених законодавством, з вини
банку такий банк сплачує пеню за кожний
день прострочення, включаючи день
сплати, та штрафні санкції у розмірах,
встановлених цим Кодексом, а також несе
іншу відповідальність, встановлену цим
Кодексом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податків, зборів, платежів до бюджету
або державного цільового фонду. При
цьому платник податків звільняється
від відповідальності за несвоєчасне
або перерахування не в повному обсязі
таких податків, зборів та інших
платежів до бюджетів та державних
цільових фондів, включаючи нараховану
пеню або штрафлі санкції.

У відповідності до статті 129.6.
Податкового кодексу України, за
порушення строку зарахування податків
до бюджетів або державних цільових
фондів, установлених Законом України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні", з вини банку такий банк
сплачує пеню за кожний день
прострочення, включаючи день сплати, та
штрафні санкції у розмірах,
встановлених цим Кодексом, а також несе
іншу відповідальність, встановлену цим
Кодексом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податків, зборів, платежів до бюджету
або державного цільового фонду. При
цьому платник податків звільняється
від відповідальності за несвоєчасне
або перерахування не в повному обсязі
таких податків, зборів та інших
платежів до бюджетів та державних
цільових фондів, включаючи нараховану
пеню або штрафні санкції.

Крім того, згідно підпункту 16.3.1. пункту
16.3. Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», нарахування пені
платнику податків закінчується у день
прийняття банком, обслуговуючим,
платника податків, платіжного
доручення на сплату суми податкового
боргу. У разі часткової сплати суми
податкового боргу нарахування пені
зупиняється на таку сплачену частку.

Крім того, як визначено пп. 22.4, 22.7 ст. 22
Закону України від 05.04.2001 №2346 "Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні" (зі змінами), при використанні
розрахункового документа ініціювання
переказу вважається завершеним з
моменту прийняття банком платника
розрахункового документа на виконання.
Банки мають забезпечувати фіксування
дати прийняття розрахункового
документа на виконання. У разі відмови
з будь-яких причин у прийнятті
розрахункового документа банк має
повернути його ініціатору не пізніше
наступного" "операційного дня банку із
зазначенням причини повернення. При
цьому в силу п.8.1 цього Закону, банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в розрахунковому
документі, який надійшов протягом
операційного часу банку, в день його
надходження.

Тобто, оскільки господарським судом
м.Києва було у справі №34/12 встановлено,
що ПАТ трест «Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього подало для сплати
платіжні доручення на суми внесків до
Пенсійного фонду через ВАТ АБ
«Іпобанк» 04.09.09 р., проте зазначені суми
до державного бюджету не надійшли, тому
правомірним буде посилання на п. 16.5.2 ст.
16 Закону України "Про порядок погашення
забов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", якою встановлено, що днем
подання до установ банків платіжного
доручення за всіма видами податкових
платежів вважається день його
реєстрації у цих установах.

Аналогічна позиція міститься і в
Постанові Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26.10.2010року по
справі №2а-9895/10/2670, якою було визнано
нечинною аналогічну вимогу управління
пенсійного фонду України в
Оболонському районі міста Києва від
01.06.2010 року №Ю164.

Також постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
№2-а-9895/10/2670 від 26.10.2010 року за позовом
ПАТ трест «Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього до Управління пенсійного
фонду в Оболонському районі м.Києва
встановлено, що обов'язок ПАТ трест
«Київміськбуд-1» імені М.П Загороднього
щодо перерахування внесків був
виконаний з моменту подачі платіжних
доручень до Банку, а саме 04.09.2010 року.

Частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Із аналізу вказаних правових норм
слідує, що ПАТ трест „Київміськбуд-1"
імені М.П. Загороднього не несе
відповідальності за несвоєчасне або
неповне зарахування таких платежів до
бюджетів та державних цільових фондів,
а відповідальність несе обслуговуючий
банк.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої
інстанції не повно встановив обставини
у справі, його висновки не відповідають
обставинам справи, судове рішення
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, тому постанова
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 02 грудня 2013 року підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н
О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього - задоволити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 02 грудня 2013 року -
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України в Оболонському районі міста
Києва до Публічного акціонерного
товариства трест «Київміськбуд-1»
імені М.П. Загороднього про стягнення
заборгованості по сплаті страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
штрафних санкцій та пені - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подана касаційна скарга до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї постанови у повному обсязі, тобто
з 20 травня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено - 19
травня 2014 року.

Головуючий суддя

Костюк Л.О.

Судді:

Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.