Справа № 826/18600/13-а
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Соколової О.О. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до третя особа
Оболонського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м.Києві
ОСОБА_2про зобов'язання вчинити певні
Позивач - ОСОБА_1 звернулася до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Оболонського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві, третя особа ОСОБА_2 про
зобов'язання відповідача зняти з
реєстрації місця проживання в квартирі
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 - ОСОБА_2.
Позов вмотивовано тим, що рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
№2-10/09 від 05 лютого 2009 року за ОСОБА_1
визнано право власності на квартиру
НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, яке вступило
в силу на підставі ухвали Апеляційного
суду м.Києва №22-3263 від 11.02.2010р. Право
власності на вищезазначену кв. НОМЕР_1
по АДРЕСА_1 було зареєстровано за нею в
Київському міському БТІ на підставі
вищевказаного рішення Оболонського
районного суду м. Києва №2-10/09 від 05.02.2009
року та Постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва
Оболонського районного суду м. Києва
№2-10/09 від 05 лютого 2009 року третій особі
ОСОБА_2 було виділено у власність
НОМЕР_2 по АДРЕСА_1. Позивач звертає
увагу, що до розподілу спільної
часткової власності Оболонським
райсудом позивачка та третя особа
володіли частинами будинку у
відповідності з свідоцтвом про право
на спадщину від 22.05.1980р. Причому, в
свідоцтві про право власності за
спадщиною було відсутнє будь-яке
посилання на номер квартири, а лише
зазначено будинок АДРЕСА_1. На думку
позивача, паспортний стіл безпідставно
здійснив запис в паспорт громадянки
ОСОБА_2 про реєстрацію її в квартирі
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1. Така реєстрація гр.
ОСОБА_2 в квартирі НОМЕР_1 суперечить як
свідоцтву про право на спадщину від
22.05.1980р., так і рішенню Оболонського
районного суду м. Києва №2-10/09 від 05
лютого 2009 року. Також, паспортний стіл
(міграційна служба) надає довідки про
склад прописки та склад родини,
включаючи ОСОБА_2 до складу моєї родини
та проживаючих (зареєстрованих) в
квартирі НОМЕР_1, що не відповідає
дійсності та правовстановлюючим
документам. ОСОБА_1 письмово звернулася
в Оболонський районний відділ
Міграційної служби України з проханням
зняти ОСОБА_2 з реєстрації в її квартирі
та змінити ОСОБА_2 місце реєстрації з
квартири НОМЕР_1 на квартиру НОМЕР_2.
Відповідач, фактично, відмовив мені в
зміні реєстрації ОСОБА_2, посилаючись
на те, що необхідно отримати згоду
ОСОБА_2 Так, на думку позивача, дії
відповідача порушують її законні права
щодо права власності, забезпечені ст.41
Конституції України, ст.321 ЦК України та
враховуючи викладене ОСОБА_1 просить
зобов'язати відповідача зняти з
реєстрації місця проживання в квартирі
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 ОСОБА_2.
Представник позивача у судовому
засіданні надав пояснення аналогічні
викладеним в адміністративному позові
та просив позовних вимог задовольнити
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, був повідомлений
належним чином про час та місце
проведення судового засідання, надав
до суду клопотання розглядати справи
без його участі на розсуд суду згідно
діючого законодавства.
Третя особа, ОСОБА_2, заперечує проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1,
обґрунтовуючи тим, що рішення
Оболонського райсуду м. Києва від
05.02.2009 року є неправомірним, а тому
ОСОБА_1 з 25.07.2012 року по теперішній час
стала незаконним власником усієї
спадкової квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.
Також третя особа зазначила, що дане
рушення не є підставою для зняття з
державної реєстрації місце проживання
ОСОБА_2 у спадковій квартирі НОМЕР_1.
В судове засідання третя особа та її
представник не з'явились, були
повідомлені належним чином про час та
місце проведення судового засідання.
В свою чергу, ОСОБА_2 подала зустрічний
позов до Оболонського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві, третя особа ОСОБА_1 про:
- визнання протиправними дії
відповідача Оболонського РВ ГУ в м.
Києві ДМС України у здійсненні
державної реєстрації місць проживання
третьої особи ОСОБА_112.02.1981 року у
житловий будинок «А» за АДРЕСА_1 та в
листопаді 2013 року - у спадкову квартиру
НОМЕР_1 житлового будинку «А» за
- зобов'язання відповідача Оболонський
РВ ГУ в м Києв' ДМС України зняти з
державної реєстрації місце проживання
ОСОБА_1 у квартирі НОМЕР_1 житлового
будинку «А» за АДРЕСА_1 (у житловому
будинку «А» за АДРЕСА_1);
- зобов'язання відповідача Оболонський
РВ ГУ в м. Києві ДМС України
відшкодувати на її користь моральну
- зобов'язання відповідача Оболонський
РВ ГУ в м. Києві ДМС України сплатити їй
її витрати, пов'язані з розглядом даної
справи.
Позовні вимоги третя особа обґрунтовує
тим, що з матеріалів даної справи
ОСОБА_2 вперше дізналась про те, що
ОСОБА_1 12.02.1981 року прописана у
житловому будинку «А» за АДРЕСА_1, чим
ОСОБА_1 порушила спадкові права
власності та інтереси співвласників
даного житлового будинку. Також ОСОБА_2
звертає увагу, що квартира НОМЕР_2, в
якій вона проживає, є самочинною
квартирою і ніколи не була об'єктом
спадкового майна, а тому ОСОБА_1
незаконно звернулась з позовом про
зняття з державної реєстрації ОСОБА_2,
навпроти ОСОБА_2 вважає, що
відповідачем незаконно здійснено
державну реєстрацію місця проживання
ОСОБА_1 у спадковій квартирі НОМЕР_1.
Відповідач надав письмоі запереченням
на зустрічний позов ОСОБА_2, в якому
зазначає, що не підтримуємо позовні
вимоги та обґрунтовує свої заперечення
тим, що згідно рішення Оболонського
районного суду від 05 лютого 2009 року по
справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, яке станом на 08.04.2010 року
набрало законної сили, в паспорт ОСОБА_1
проставлено штамп реєстрація місця
проживання: квартира З в будинку
АДРЕСА_1. А реєстрація місця проживання
ОСОБА_2 згідно вищезазначеного рішення
суду може бути здійснена за адресою :
квартира НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1. Для
цього ОСОБА_2, необхідно зявитись на
особистий прийом з документами, які є
підставою для реєстрації місця
проживання. Водночас, відповідач
посилається, що документи, які
підтверджують право на проживання в
житлі, а саме на квартиру НОМЕР_2 в
будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_2 добровільно не
ОСОБА_1, третя особа в зустрічному
позові, заперечує проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 та мотивується
тим, що право власності ОСОБА_1на
квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1
неодноразово підтверджено судами, а
відповідно, підтверджено право
розпоряджатися своїм майном на власний
розсуд, вимагати від інших усунення
перешкод користування майном. Також
зазначено, що вимоги ОСОБА_2 щодо
скасування місця реєстрації ОСОБА_1
містились у позові, розглянутому
Оболонським районним судом м. Києва
№2/2605/7473/12 справа №2/756/106/13 від 29.05.2013
року, яким відмовлено в задоволенні
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи неприбуття представників
відповідача та третьої особи,
положення частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 10 квітня 2014 року суд
ухвалив перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_1,
суд виходить з наступного.
Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 05 лютого 2009 року визнано за
ОСОБА_1 право власності на квартиру
НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2
визнано право власності на квартиру
НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.02.2011 року по справі №16898/10/2670
зобов'язано Комунальне підприємство
районного суду міста Києва «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
нерухоме майно» зареєструвати за
ОСОБА_1 право власності на нерухоме
майно - житлові приміщення, що
розташовані в будинку АДРЕСА_1,
складаються з коридору площею 3 кв.м.,
санвузла площею 2 кв.м., кухні площею 6.3
кв.м., житлової кімнати площею 11.8 кв.м.,
житлової кімнати площею 15.3 кв.м.,
визначені в Технічному паспорті на
будинок, як квартира НОМЕР_1 загальною
площею 38,4 кв.м.

Дана постанова ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.06.2012 року залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем місце проживання ОСОБА_1
зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 кв.
НОМЕР_1.

Відповідно до витягу від 16.01.2012 року
№32867202 з Реєстру прав власності на
нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано
право власності на підставі рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 05.02.2009 року та ухвали Апеляційного
суду м. Києва від 11.02.2010 року на квартиру
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1. (т.1 а.с.151)

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України, Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" від 11.12.2003 р. № 1382-IV (далі - Закон
№ 1382-IV), Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого Наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 22.11.2012 р. №
1077, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18.12.2012 р. за № 2109/22421
(далі - Порядок № 1077), Положення про
Державну міграційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 р. № 405/2011 (далі -
Положення № 405/2011) та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1382-IV
громадянам України, а також іноземцям
та особам без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Статтями 6 та 7 Закону № 1382-IV визначені
підстави реєстрації місця проживання
особи та зняття з реєстрації місця
проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні",
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі: заяви
особи або її законного представника;
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою;
свідоцтва про смерть; паспорта або
паспортного документа, що надійшов з
органу державної реєстрації актів
цивільного стану, або документа про
смерть, виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку; інших
документів, які свідчать про
припинення: підстав для перебування на
території України іноземців та осіб
без громадянства; підстав проживання
або перебування особи у
спеціалізованій соціальній установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту; підстав на право
користування житловим приміщенням.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері реєстрації фізичних
осіб, затверджує відповідно до закону
порядок реєстрації місця проживання та
місця перебування осіб в Україні,
зразки документів, необхідних для
реєстрації і зняття з реєстрації місця
проживання та місця перебування.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 05 лютого 2009 року визнано за
ОСОБА_1 право власності на квартиру
НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 та з витягу
від 16.01.2012 року №32867202 з Реєстру прав
власності на нерухоме майно
вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано
у приватну власність 1/1 частки на
квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Згідно ст.391 Цивільного кодексу України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Суд враховує посилання позивача, що
згідно довідки про склад прописки та
склад родини включається ОСОБА_2, що в
свою чергу перешкоджає в користування
майном, використанні інших прав,
оскільки довідку про склад сім'ї
необхідно подавати в державні установи
для нарахування субсидій, в Пенсійний
фонд України, в ПАТ «Київгаз», ПАТ
«Київенерго», тощо.

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.
Громадяни для задоволення своїх потреб
можуть користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
обґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо
зняття з реєстрації місця проживання в
квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
оскільки така реєстрація порушує
законні права позивача власності,
забезпечені ст.41 Конституції України,
ст.321 ЦК України.

Також суд бере до уваги пояснення
ОСОБА_2 надані в судовому засіданні, що
вона проживає в квартирі НОМЕР_2 цього
будинку, водночас, реєструватись за в
цій квартирі не бажає, оскільки на її
думку винесене рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 05 лютого 2009
року №2-10/09 є неправомірним, а тому вона
правомірно зареєстрована в квартирі
НОМЕР_1.

Виходячи з встановлених обставин та
системного аналізу вказаних вище норм
права, суд вважає, що доводи позивача,
ОСОБА_1, є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог третьої
особи - ОСОБА_2, судом встановлено
наступне.

ОСОБА_2 вважає рішення Оболонського
районного суду міста Києва від 05.02.09 р.
по справі №2-10/09 незаконним та його не
визнає і вважає, що на його підставі
відповідач не міг проводити реєстрацію
ОСОБА_1

Оскільки ОСОБА_2 стверджує, що
Оболонський районний суд м. Києва не
мав права включати у спадкову масу, що
підлягала поділу, кв. НОМЕР_2, яка
побудована силами сім'ї ОСОБА_2, тоді як
до спадкової маси входила лише кв.
НОМЕР_1 у будинку по АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 просить визнати протиправними
дії відповідача Оболонського РВ ГУ в м.
Києві ДМС України у здійсненні
державної реєстрації місць проживання
третьої особи ОСОБА_112.02.1981 року у
житловий будинок «А» за АДРЕСА_1 та в
листопаді 2013 року - у спадкову квартиру
НОМЕР_1 житлового будинку «А» за
АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача
Оболонський РВ ГУ в м Києві ДМС України
зняти з державної реєстрації місце
проживання ОСОБА_1 у квартирі НОМЕР_1
житлового будинку «А» за АДРЕСА_1 (у
житловому будинку «А» за АДРЕСА_1).

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін та
представника третьої особи, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги є
необґрунтованими та не підлягають до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно, судові рішення, що набули
законної сили, мають обов'язкову силу
як для сторін у справі, так і для суду в
якості преюдиційних фактів.

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 05.02.09 р. по справі №2-10/09,
визнано за ОСОБА_1 право власності на
квартиру НОМЕР_1 в АДРЕСА_1, яка
складається з коридору, площею 3 кв.м.,
санвузла, площею 2 кв.м.,кухні, площею 6,3
кв.м., житлової кімнати, площею 11,8 кв.м.
та житлової кімнати, площею 15,3 кв.м.;
визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_2 право
власності на квартиру НОМЕР_2 в АДРЕСА_1,
яка складається з житлової кімнати
площею 15, 4 кв.м., житлової кімнати
площею 15,6 кв.м., тамбуру площею 2,1 кв.м.,
коридора площею 4,8 кв.м., кухні площею 5, 8
кв.м., санвузла площею 2,9 кв.м., а також
встановлено порядок користування
земельною ділянкою між співвласниками.

Вказане судове рішення набуло законної
сили 11.02.10 р., і з цього часу набуло
обов'язкової сили, в тому числі, для
ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Будь-які заяви щодо невизнання
вказаного судового рішення жодних
наслідків для його чинності не мають.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З врахуванням вказаного положення
законодавства для суду під час
розгляду даної адміністративної
справи висновки, яких дійшов
Оболонський районний суд міста Києва у
рішенні від 05.02.09 р. по справі №2-10/09, є
обов'язковими та мають преюдиційне
значення, так само як і висновки,
викладені в постанові Окружного
адміністративного суду м. Києва від
21.02.11 р. у справі №2а-16898/10/2670 (яку суд
згадував вище).

Суд бере до уваги пояснення
відповідача, що реєстрацію ОСОБА_1 в
квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 було
здійснено на підставі рішення
Оболонського районного суду міста
Києва від 05.02.2009 року та витягу про
державну реєстрацію права власності
№30730934 від 25.07.2011 року.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
був провести реєстраційні дії.

За таких обставин у суду відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог про визнання протиправними дії
відповідача Оболонського РВ ГУ в м.
Києві ДМС України у здійсненні
державної реєстрації місць проживання
третьої особи ОСОБА_112.02.1981 року у
житловий будинок «А» за АДРЕСА_1 та в
листопаді 2013 року - у спадкову квартиру
НОМЕР_1 житлового будинку «А» за
АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача
Оболонський РВ ГУ в м Києві ДМС України
зняти з державної реєстрації місце
проживання ОСОБА_1 у квартирі НОМЕР_1
житлового будинку «А» за АДРЕСА_1 (у
житловому будинку «А» за АДРЕСА_1).

Статтею 56 Конституції України
гарантовано право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної чи
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час розгляду справи, суд враховує
Постанову Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №?4 "Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", згідно з п. 4 якого позивач
повинен зазначити у чому полягає ця
шкода, якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно, з яких
міркувань він виходить, визначаючи
розмір моральної шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків (пункт 3 Постанови). Пунктом 5
цієї Постанови визначено, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Отже, обов'язковими умовами
відшкодування шкоди з державного
бюджету згідно вказаних статей є
неправомірність дій відповідного
органу та наявність причино -
наслідкового зв'язку між такими діями
та завданою шкодою.

Суд враховує, що в матеріалах справи
відсутні докази, які підтверджували б
наявність причинного зв'язку між
неправомірними діями відповідача і
занепокоєнням та розчаруванням
позивача, а також позивачем не надано
жодних доказів в обґрунтування розміру
заявленої до відшкодування моральної
шкоди у розмірі 50000,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимоги ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди у розмірі 50000 грн.,
задоволенню не підлягають, оскільки не
доведено обставин і підстав, які
зумовлюють наявність моральної шкоди,
так як, ОСОБА_2 не надано жодних
змістовних обґрунтувань та належних
доказів заподіяння йому моральної
шкоди. Отже у задоволенні позовної
вимоги щодо відшкодування моральної
шкоди слід відмовити.

З урахуванням попередніх висновків
суду щодо відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, у суду відсутні
підстави для задоволення позовної
вимоги про зобов'язання відповідача
сплатити їй її витрати, пов'язані з
розглядом даної справи.

Згідно з частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими статтею 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників осіб, які беруть участь у
справі, вважає, що позовні вимоги є
частково обґрунтованими, в зв'язку із
чим, позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, - задовольнити повністю.

Зобов'язати Оболонський районний
відділ Головного управління в м. Києві
Державної міграційної служби України
зняти з реєстрації місця проживання в
квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 - відмовити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача, ОСОБА_1, понесені
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 68,82 грн.

Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань
Оболонського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України у м. Києві.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
О.А. Соколова