Справа № 813/4327/13-а
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/4327/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий - суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про визнання
неправомірним наказу, поновлення на
посаді, стягнення грошового утримання
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди.
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 (далі - позивач) з
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ у Львівській області (далі -
відповідач, ГУМВС України у Львівській
області) в якому, з врахуванням заяви
про збільшення позовних вимог /а.с.99/,
- визнати неправомірним наказ ГУМВС
України у Львівській області № 111 о/с
від 04.04.2013 року в частині звільнення
позивача з органів внутрішніх справ;
- поновити позивача на посаді
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Сихівського районного відділу ЛМУ
ГУМВС України у Львівській області;
- стягнути грошове утримання за час
- стягнути з ГУМВС України у Львівській
завданої неправомірними діями
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
позивач трудової дисципліни не
порушував, звільнений з роботи під час
перебування на лікарняному. Тому, на
думку позивача, його слід поновити на
посаді та виплатити кошти за вимушений
прогул. Крім того, оскільки незаконним
звільненням позивачу заподіяно
моральні страждання, що проявилися у
погіршенні здоров'я, ГУМВС України у
Львівській області повинно
відшкодувати моральну шкоду у сумі
Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю з підстав викладених у
позовній заяві та заяві про збільшення
позовних вимог, просили позов
Представник відповідача проти позову
заперечив повністю з підстав
викладених у письмовому запереченні.
Вважає, що звільнення проведено
правильно, підставно та з дотриманням
відповідної процедури. Тому, підстав
для скасування наказу про звільнення
та поновлення на роботі немає, так само
як і немає підстав для відшкодування
моральної шкоди. Відтак, просив суд у
задоволенні позову відмовити.
Суд заслухав пояснення представників
сторін та позивача, з'ясував обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги і
заперечення та ті, які мають інше
значення для вирішення справи, повно,
всебічно та об'єктивно дослідив докази
у справі, та -
Лейтенант міліції ОСОБА_1 прийнятий на
службу в органи внутрішніх справ у
серпні 2006 року. З вересня 2012 року
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Сихівського ЛМУ ГУМВС України у
Львівській області /а.с.123/.
В матеріалах справи містяться рапорти
на ім'я начальника Сихівського РВ ЛМУ
ГУМВС України у Львівській області від
06.03.2013 року, від 13.03.2013 року, 19.03.2013 року,
від 20.03.2013 року, від 27.03.2013 року, від
03.04.2013 року про те, що лейтенант міліції
ОСОБА_1 на службу не виходить, на
телефонні дзвінки не відповідає, про
своє місце перебування не повідомляє
Висновком про результати службової
перевірки від 03.04.2013 року встановлено
факт невиходу на службу без поважних
причин працівника Сихівського РВ ЛМУ
ГУМВС України у Львівській області
За результатами службової перевірки
начальником Сихівського РВ ЛМУ УМВС
України у Львівській області
направлене подання вих. № 16/4-3218 від
03.04.2013 року начальнику ГУМВС України у
Львівській області про звільнення з
органів внутрішніх справ лейтенанта
Наказом ГУМВС України у Львівській
області № 111 о/с від 04.04.2013 року «По
особовому складу», відповідно до
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, звільнено з
органів внутрішніх справ у запас за п. 64
«є» (за порушення дисципліни)
лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-147609),
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Сихівського районного відділу ЛМУ
ГУМВС, з 04 квітня 2013 року, виплативши
йому грошову компенсацію за
невикористану відпустку в період
роботи з 01 січня до 04.04.2013 року, в
кількості 08 календарних днів. Вислуга
років на день звільнення в
календарному обчисленні складає 06
років 07 місяців 20 календарних днів, у
пільговому обчисленні складає: 06 років
11 місяців 12 днів /а.с.100-102/.
Надалі наказом ГУМВС України у
Львівській області № 135 о/с від 15.04.2014
року «По особовому складу» внесено
зміни до наказу ГУМВС України у
Львівській області № 111 о/с від 04.04.2013
року «По особовому складу» в частині
дати звільнення ОСОБА_1 і перенесено
дату звільнення на 10.04.2013 року.
Підстава: довідка про тимчасову
непрацездатність від 09.04.2013 року № 25
видана Львівською обласною клінічною
Не погоджуючись із рішенням ГУМВС
України у Львівській області про
звільнення його з роботи, позивач
звернувся до суду з відповідним
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів, згідно з ч. 2
цієї ж статті, можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.
У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, згідно з ч. 3 цієї ж статті,
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема спори з приводу прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної
Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Предметом доказування відповідно до ч.
1 ст. 138 КАС України є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку звернення до
адміністративного суду тощо) та які
належить встановити при ухваленні
судового рішення у справі.
Порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки, визначені Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, що затверджене
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991 року № 114 (у редакцій чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
Відповідно до п. 64 «є» Положення, особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за порушення
Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначає дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України, що
затверджений Законом України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» № 3460-IV від
22.02.2006 року (далі - Дисциплінарний
Службовою дисципліною відповідно до
ст. 1 Дисциплінарного статуту є
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України (далі
Згідно зі ст. 2 Дисциплінарного статуту,
дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного
статуту, за вчинення дисциплінарних
проступків особи рядового і
начальницького складу несуть
дисциплінарну відповідальність згідно
з цим Статутом з накладенням
дисциплінарних стягнень, види яких
визначено ст. 12 Дисциплінарного
статуту, а саме: 1) усне зауваження; 2)
зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)
попередження про неповну посадову
відповідність; 6) звільнення з посади; 7)
пониження в спеціальному званні на
один ступінь; 8) звільнення з органів
внутрішніх справ.
Порядок накладання дисциплінарних
стягнень визначено ст. 14
Дисциплінарного статуту, відповідно до
якої, з метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ.
При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
У разі притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу, які мають
дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє.
Дисциплінарне стягнення у виді
пониження в спеціальному званні на
один ступінь на осіб, які мають перші
спеціальні звання, і звільнення з
посади на осіб, які обіймають посади
найнижчого рівня, не накладаються.
Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
Міністерством внутрішніх справ
України супровідним листом від 05.05.2009
року № 8574/кВ направлено для
ознайомлення та виконання, зокрема,
начальникам УМВС України в областях,
Методичні рекомендації щодо
притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ. В п. 3.2 Методичних
рекомендацій зазначено, що правила
проведення службового розслідування
установлені Інструкцією про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ, яка
затверджена наказом МВС України від
06.12.1991 року № 552 (далі - Інструкція).
Завданням службового розслідування, як
встановлено п. 2 Інструкції, є повне
об'єктивне і всебічне розслідування
обставин порушень, скоєних особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ (далі -
працівники органів внутрішніх справ),
виявлення причин та умов, що сприяли
їхньому скоєнню, встановлення винних і
забезпечення правильного застосування
чинних нормативних актів для того, щоб
кожен винний був притягнутий до
відповідальності, а жоден невинний не
Службове розслідування має сприяти
дотриманню законності, викоріненню
випадків її порушення, а також
вихованню в особового складу органів
внутрішніх справ почуття точного і
безумовного дотримання законодавства.
Підставами проведення службового
розслідування, згідно з п. 7 Інструкції
є: 7.1. заяви, скарги, листи громадян; 7.2.
повідомлення державних органів,
громадських організацій, телебачення,
радіо та інших засобів масової
інформації; 7.3. повідомлення органів
дізнання, попереднього слідства,
прокурора, суду; 7.4. повідомлення
працівників органів внутрішніх справ
про допущені або виявлені порушення.
При проведенні службового
розслідування, як зазначено в п. 8
Інструкції, повному, об'єктивному та
всебічному дослідженню підлягають: 10.1.
подія порушення (час, місце спосіб ,
інші обставини); 10.2. наявність вини
працівника органів внутрішніх справ у
скоєнні порушення, мета та мотиви
порушення; 10.3. обставини, які впливають
на ступінь і характер відповідальності
порушника як ті, що пом'якшують чи
обтяжують його відповідальність; 10.4.
характеристика особи, яка скоїла
порушення (ставлення до служби,
поведінка до порушення); 10.5. причини та
умови, що сприяли скоєнню порушення; 10.6.
характер і розмір нанесених порушенням
Посадова особа при проведенні
службового розслідування зобов'язана:
вжити всіх законних заходів щодо
встановлення обставин, зазначених у п.10
цієї Інструкції (п. 14.1).
Крім цього, до обов'язків особи, яка
проводить службове розслідування
належить складення висновку
службового розслідування, подання його
на розгляд та затвердження керівнику
органів внутрішніх справ або його
заступнику (п. 14.7) та ознайомлення із
затвердженим висновком службового
розслідування особи, стосовно якої
воно проводилося, якщо це не суперечить
вимогам дотримання державної або
службової таємниці (п. 14.8).
Особа, стосовно якої проводиться
службове розслідування теж має певні
права, передбачені п. 15 Інструкції, а
саме: давати усні та письмові
пояснення, заявляти клопотання,
надавати докази стосовно обставин, що
досліджувалися; 15.2. заявляти відводи
щодо працівника, який проводить
службове розслідування, подавати
скарги на його дії та рішення (заяви та
скарги подаються керівнику, який
призначив розслідування, або вищому за
чином керівнику, який щодо цього
приймає рішення, про що інформується
заявник); 15.3. знайомитися після
закінчення службового розслідування
із затвердженим висновком, а з дозволу
керівника, який призначив службове
розслідування, з матеріалами перевірки
в частині, що його стосуються, якщо це
не суперечить вимогам про збереження
державної і службової таємниці; 15.4.
оскаржувати затверджений висновок
службового розслідування у порядку,
встановленому Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України.
Отже, підставою для застосування
крайнього заходу дисциплінарного
впливу у виді звільнення з органів
внутрішніх справ є порушення
дисципліни, факт якого встановлюється
службовим розслідуванням.
Представник відповідача пояснив, що
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 12.03.2013 року № 230 затверджено
Інструкцію про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України. Однак, як
зазначено в самому наказі, він набирає
чинності з дня його офіційного
опублікування. Бюлетень «Офіційний
вісник України», в якому розміщено
відповідний наказ, вийшов друком 26.04.2013
року /а.с.142/. Таким чином, звільненню
ОСОБА_1 04.04.2013 року повинна була
передувати саме службова перевірка.
Суд не бере до уваги такі покликання
відповідача, оскільки п. 5 згаданого
вище наказу МВС України від 12.03.2013 року
№ 230 визнано таким, що втратив чинність
наказ МВС України від 06.12.1991 року № 552
"Про заходи по зміцненню законності в
діяльності органів внутрішніх справ",
яким було затверджено попередню
Інструкцію про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України.
Отже, на момент звільнення ОСОБА_1 04.04.2013
року (до 26.04.2013 року) ще діяла попередня
Інструкція про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України, затверджена
наказом МВС України від 06.12.1991 року,
якою й слід було керуватися
відповідачу під час звільнення ОСОБА_1
Однак, всупереч п. 14 Дисциплінарного
статуту відповідачем проведено
службову перевірку, якою не
встановлено наявність вини працівника
органів внутрішніх справ у скоєнні
порушення; мета та мотиви порушення;
обставини, які впливають на ступінь і
характер відповідальності порушника
як ті, що пом'якшують чи обтяжують його
відповідальність; характеристика
особи, яка скоїла порушення (ставлення
до служби, поведінка до порушення);
причини та умови, що сприяли скоєнню
порушення; характер і розмір нанесених
Також, під час проведення службової
перевірки не забезпечено прав особи, що
передбачені п. 15 Інструкції про
проведення службового розслідування,
зокрема права на ознайомлення після
закінчення службового розслідування
із затвердженим висновком, а з дозволу
керівника, який призначив службове
розслідування, з матеріалами
перевірки. В матеріалах справи докази
такого ознайомлення відсутні.
Суд зазначає, що неознайомлення
позивача з висновком службового
розслідування щодо нього є
недотриманням прав особи, відносно
якої воно проведене. Як наслідок,
ОСОБА_1 позбавлено права оскаржити
відповідний висновок у порядку,
встановленому Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України.
Крім того, станом на день прийняття
наказу про звільнення 04.04.2013 року
ОСОБА_1 перебував на лікарняному, про що
свідчить довідка про непрацездатність
Суд зважає на покликання відповідача
про те, що на адресу позивача вказану в
його особовій справі (Львівська
область, Пустомитівський район, с.
Нагоряни, вул. Садова, 50) надсилалися
повідомлення про те, що йому необхідно
прибути до місця проходження служби, на
доказ чого відповідачем надано витяги
з журналів обліку вихідної
кореспонденції /а.с.147-157/. Також, суд
зважає на те, що Сихівським РВ ЛМУ ГУМВС
України у Львівській області
направлялися запити до лікувальних
закладів щодо перебування у них ОСОБА_1
на лікуванні /а.с.113-122/.
Однак, суд звертає увагу, що у самому
висновку службової перевірки
зазначено про те, що позивач з грудня 2012
року по березень 2013 року часто
перебував на лікуванні у лікувальних
закладах, а з пояснень матері
встановлено, що позивач знімає
квартиру у м Львові і не проживає в с.
Нагоряни Пустомитівського району
/а.с.104-105/. Відтак, судом встановлено, що
в силу незалежних від нього причин
позивач не міг ознайомитися з
відповідною поштовою кореспонденцією.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Таким чином, враховуючи встановлені у
судовому засіданні обставини,
представник відповідача не довів, що
рішення про застосування до позивача
крайнього заходу дисциплінарного
стягнення - звільнення з органів
внутрішніх справ, прийнято з
дотриманням всіх вимог передбачених ч.
3 ст. 2 КАС України, зокрема: у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для справи, пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія), з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення.

З урахуванням встановлених фактичних
обставин справи та вищенаведених норм
чинного законодавства, суд дійшов
висновку про поверхневий характер
службової перевірки, недотримання прав
позивача при проведенні службової
перевірки, зокрема, та процедурі
звільнення загалом, а також про
необґрунтованість застосування до
позивача крайнього заходу
дисциплінарного стягнення - звільнення
з органів внутрішніх справ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про необхідність визнання
протиправним та скасування наказу ГУ
МВС України у Львівській області № 111
о/с від 04.04.2013 року «По особовому
складу» в частині звільнення з органів
внутрішніх справ лейтенанта міліції
ОСОБА_1 /М-147609/ та поновлення позивача на
попередній посаді.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративну справу не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки у разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Оскільки суд дійшов висновку про
протиправність та скасування наказу
ГУМВС України у Львівській області № 111
о/с від 04.04.2013 року «По особовому
складу» в частині звільнення з органів
внутрішніх справ лейтенанта міліції
ОСОБА_1 та поновлення позивача на
попередній посаді, на переконання суду,
для достатнього та належного захисту
прав позивача слід також визнати
протиправним та скасувати наказ ГУМВС
України у Львівській області № 135 о/с
від 15.04.2014 року «По особовому складу»,
яким внесено зміни до наказу ГУМВС від
04.04.2013 року № 111 о/с в частині дати
звільнення з органів внутрішніх справ
лейтенанта міліції ОСОБА_1 /М-147609/.

Також, судом встановлено, що згідно з
довідкою № 3052 від 30.04.2014 року ОСОБА_1 на
обліку у Львівському міському центрі
зайнятості з 04.04.2013 року по 30.04.2014 року
не перебував і виплату допомоги з
безробіття не отримував /а.с.199/.

Відповідно до п. 24 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
посаду особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
посаді з виплатою грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
або різниці в грошовому забезпеченні
за час виконання службових обов'язків,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на службі розглядається
більше одного року не з вини особи
рядового, начальницького складу, така
особа має право на отримання грошового
забезпечення за весь час вимушеного
прогулу.

Оскільки відповідно до п. 12 Положення
особи рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ одержують
грошове і речове забезпечення за
нормами, встановленими законодавством,
а позивач таке одержував, з Сихівського
РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській
області слід стягнути грошове та
речове забезпечення за встановленими
законодавством нормами за час
вимушеного прогулу за період з 05.04.2013
року по 08.05.2014 року.

Відповідно до ст. 256 КАС України,
негайно виконуються постанови суду про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби та присудження
виплати заробітної плати, іншого
грошового утримання у відносинах
публічної служби у межах суми
стягнення за один місяць.

Щодо позовної вимоги про відшкодування
моральної шкоди спричиненої
незаконним звільненням позивача з
органів внутрішніх справ суд враховує
наступне.

Заявивши позовну вимогу про
відшкодування моральної шкоди позивач
ствердив, що перебував у сильному
депресивному стані, позичав кошти у
знайомих з метою забезпечення сім'ї та
сплати відсотків за споживчих
кредитом, змінив місце проживання,
шукав гроші для забезпечення сім'ї.

Однак, позивач не надав суду жодних
доказів, які б підтверджували факт
спричинення моральної шкоди, так і
доказів спричинення такої шкоди саме
відповідачем, що виключає можливість
задоволення позовних вимог у цій
частині.

Відповідно до ст. 94 КАС України, судові
витрати зі сторін стягувати не слід.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 256 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та
скасувати наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області № 111 о/с від 04.04.2013
року «По особовому складу» в частині
звільнення з органів внутрішніх справ
лейтенанта міліції ОСОБА_1 /М-147609/,
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Сихівського районного відділу ЛМУ
ГУМВС України у Львівській області.

3. Визнати протиправним та
скасувати наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області № 135 о/с від 15.04.2014
року «По особовому складу», яким
внесено зміни до наказу ГУМВС від 04.04.2013
року № 111 о/с в частині дати звільнення
з органів внутрішніх справ лейтенанта
міліції ОСОБА_1 /М-147609/.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Сихівського районного відділу ЛМУ
ГУМВС України у Львівській області з
05.05.2013 року.

5. Стягнути з Сихівського
районного відділу ЛМУ ГУМВС України у
Львівській області (79049, м. Львів, пр.
Червоної калини, 66) грошове та речове
забезпечення за встановленими
законодавством нормами за час
вимушеного прогулу за період з 05.04.2013
року по 08.05.2014 року.

6. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

7. Постанову в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого
сектору боротьби з незаконним обігом
наркотиків Сихівського районного
відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській
області та виплати грошового і
речового забезпечення за
встановленими законодавством нормами
за час вимушеного прогулу у межах суми
стягнення за один місяць - допустити до
негайного виконання.

8. Судові витрати зі сторін не
стягувати.

Постанову може бути оскаржено, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 17:30 год. 13.05.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.