Справа № 813/2607/14
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Львів № 813/2607/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Сподарик Н.І., за участі секретаря
судового засідання Гуменюк В.М.,
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Чабан О.С., розглянув у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
Приватного нотаріуса ОСОБА_1 до
державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,
Приватний нотаріус ОСОБА_1 звернулося
до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (ДПІ у
Франківському районі м. Львова) про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 14 березня 2014
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення прийнято з порушенням норм
законодавства, оскільки позивач не
виконував функції податкового агента,
а тому не був зобов'язаний в податкових
розрахунках до суми доходу
нарахованого (сплаченого) на користь
платника податку, а також до суми
утриманого з них податку (форма 1 ДФ)
включати інформацію про посвідчені
договори купівлі-продажу, дарування,
видані свідоцтва про право на спадщину.
На думку позивача, нотаріус є особою,
яка виконує функції, делеговані їй
Законом України «Про нотаріат» і у
цьому статусі не є податковим агентом
за виключенням щодо найманих ним
працівників. Тому, при посвідченні
вищезазначених договорів, він не
здійснює функції податкового агента та
не повинен подавати звітність форми 1
ДФ. Однак, як ствердив позивач, до нього
застосовано штрафні санкції саме за
неподання податкового розрахунку сум
доходу щодо податку на доходи фізичних
осіб, що сплачується податковими
агентами із доходів платника податку у
вигляді заробітної плати. Крім того
зазначив, що позивачем при подачі
інформації за 1 квартал 2011 року подано
обґрунтування подання такої не у формі
податкової звітності (1 ДФ). Тому, про
порушення, яке виявлене в ході
камеральної перевірки, було відоме,
відповідачу з дня отримання першої
інформації у квітні 2011 році. Просив
позов задовольнити у повному обсязі.
Відтак, позивач вважає оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню. Позивач у судовому
засіданні позов підтримав, просив
задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у
запереченні на позовну заяву, поданому
представником відповідача у судовому
засіданні 28.04.2014 року, де вказано, що
оскільки при видачі свідоцтва про
право на спадщину або посвідчення
договорів дарування на користь
фізичної особи - резидента нотаріуси
виконують функції податкового агента
лише в частині надання інформації
контролюючим органам і не зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок до бюджету з доходу у вигляді
вартості успадкованого майна, тому у ф.
1ДФ необхідно заповнити графи 1, 2, 5 та
За. У зазначених графах відображається:
порядковий номер, реєстраційний номери
облікової картки, ознака доходу, та (за
наявності) сума доходу, отриманого
платником внаслідок прийняття ним
спадщини (подарунка). Стверджує, що у
податковому розрахунку суми доходу
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку слід включати
інформацію про вищевказані
нотаріальні дії. Просив у задоволенні
адміністративного позову відмовити у
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив, надав пояснення, аналогічні
викладеним у запереченні на позов,
просив у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Дослідивши надані суду докази в межах
заявлених вимог, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

18.02.2014 року Державною податковою
інспекцією у Франківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
проведено документальну невиїзну
(камеральну) перевірку з питань
неподання податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платника податку, а також суми
утриманого з них податку за ІІІ квартал
2013 року, ІV квартал 2013 року, за
результатами якої складено Акт про
результати камеральної перевірки №
000055/13-05-17-01/НОМЕР_2 від 18.02.2014 року.
Перевіркою встановлено неподання
платником та неподання у повному
обсязі податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку за ІІІ квартал
2013 року, ІV квартал 2013 року.

Позивач не погодився з висновками
податкового органу, викладеними в акті
перевірки, оскаржив висновки акта в
адміністративному порядку.

Податковим органом 11.03.2014 року
розглянуто заперечення на акт
камеральної перевірки та у його
задоволенні відмовлено.

14.03.2014 року на відповідачем на підставі
акта перевірки № 000055/13-05-17-01/НОМЕР_2 від
18.02.2014 року прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
, яким за порушення п. 119.2. ст. 119
Податкового кодексу України збільшено
суму грошового зобов'язання позивача
за платежем податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується податковими
агентами із доходів платника податку у
вигляді заробітної плати в сумі 2040 грн.,
у тому числі за основним платежем 0 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 2040 грн.

Позивач не погоджуючись з рішенням
посадової особи державної податкової
служби, оскаржив останнє в судовому
порядку.

Приймаючи рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Пунктом 14.1.180 статті 14 Податкового
кодексу України передбачено,що
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковим органам та нести
відповідальність за порушення його
норм в порядку, передбаченому статтею 18
та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до ст. 18 ПК України
податковим агентом визнається особа,
на яку цим Кодексом покладається
обов'язок з обчислення, утримання з
доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.
Податкові агенти прирівнюються до
платників податку і мають права та
виконують обов'язки, встановлені цим
Кодексом для платників податків.

Відповідно до п. п. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК
України особи, які відповідно до цього
Кодексу мають статус податкових
агентів, зобов'язані подавати у строки,
встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, а також суми утриманого з них
податку до органу державної податкової
служби за місцем свого розташування.
Такий розрахунок подається лише у разі
нарахування сум зазначених доходів
платнику податку податковим агентом
протягом звітного періоду.
Запровадження інших форм звітності з
зазначених питань не допускається.

Відповідальність за неподання або
несвоєчасне подання податкового
розрахунку передбачена п. 119.2. ст. 119 ПК
України, а саме: неподання, подання з
порушенням встановлених строків,
подання не у повному обсязі, з
недостовірними відомостями або з
помилками податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків, суми
утриманого з них податку - тягнуть за
собою накладення штрафу у розмірі 510
гривень. Ті самі дії, вчинені платником
податків, до якого протягом року було
застосовано штраф за таке саме
порушення, - тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 1 020
гривень.

Таким чином, зобов'язання нараховувати,
утримувати та сплачувати до бюджету
податок від імені та за рахунок
фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковим органам та нести
відповідальність за порушення
обов'язків, встановлених Кодексом,
поширюється на осіб, які відповідно до
Кодексу мають статус податкових
агентів, в тому числі тих самозайнятих
осіб, які нараховують (виплачують,
надають) доходи фізичним особам.

Судом встановлено, що позивач є
приватним нотаріусом та відповідно до
підп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України є
самозайнятою особою-платником податку,
яка провадить незалежну професійну
діяльність, а також використовує
найману працю фізичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач подав до податкового органу
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податків, і сум утриманого з
них податку (ф.1ДФ) за ІІІ квартал 2013
року. Отримання податковим органом
вказаного податкового розрахунку
підтверджується квитанцією № 2 від
08.11.2013 року (а. с. 25). Податковий
розрахунок за ІV квартал 2013 року
позивачем не подавався у зв'язку з
відсутністю у четвертому кварталі 2013
року найманих працівників.

Відповідно до п. 172.4. ст. 172, п. 173.4. ст. 173,
п. 174.4. ст. 174 розділу IV ПК України на
приватних нотаріусів покладено
обов'язок щоквартально подавати до
органу державної податкової служби за
місцем розташування свого робочого
місця інформацію про посвідчені ним
договори щодо проведення операцій з
продажу (обміну) об'єктів нерухомого
майна між фізичними особами та продажу
(обміну) рухомого майна між стороною
(сторонами) цього договору, включаючи
інформацію про вартість такого майна
та суму сплаченого податку, а також
інформацію про видачу свідоцтв про
право на спадщину та/або посвідчення
договорів дарування в порядку,
встановленому вказаним розділом
Кодексу для податкового розрахунку.

Зі змісту п.174.4 ст.174 ПК України
інформація, яку повинен подавати
нотаріус до державної податкової
служби, не є податковою звітністю в
розумінні глави 2 розділу ІІ
Податкового кодексу України.

Під час розгляду адміністративної
справи Судом встановлено, що позивачем
така інформація подавалася
податковому органу за третій та
четвертий квартали 2013 року, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи копіями такої
інформації (а. с. 16-23).

Не будучи податковим агентом, позивач
при поданні до податкового органу
інформації про видачу свідоцтв про
право на спадщину та/або посвідчення
договорів дарування, договорів
купівлі-продажу (міни), договорів з
продажу (обміну) об'єктів нерухомого
майна між фізичними особами, повинен
брати до уваги тільки ті розділи
податкового розрахунку, які стосуються
його як особи, яка не має статусу
податкового агента, та подавати таку
інформацію в строки, встановлені ПК
України.

Зазначену інформацію позивачем подано
до податкового органу з метою
виконання обов'язку приватного
нотаріуса щодо подання інформації про
посвідчені договори, яка за своїм
змістом не є податковою звітністю в
розумінні ст. 46 ПК України, а не
податкового агента, у зв'язку із чим
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 2040 грн.
за несвоєчасне подання податкового
розрахунку, передбачених підп. 119.2
статті 119 ПК України, як до особи, яка
має статус податкового агента, є
неправомірним.

Вказана позиція суду по суті
узгоджується з позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеною в ухвалі від 14.05.2013 року у
справі № К/800/4751/13.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов до
висновку про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області №
від 14.03.2014 року.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, який заперечував проти
адміністративного позову, не виконано
обов'язок щодо доведення правомірності
оскаржуваного рішення та не надано
доказів в обґрунтування такої
правомірності.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Тому податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області № від 14.03.2014
року не відповідає критеріям,
визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України,
оскільки прийняте необґрунтовано, без
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії) та непропорційно. В той
же час позивач довів обґрунтованість
позовних вимог належними та
допустимими доказами. Виходячи з
положень п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України суд
приходить до висновку, що таке
податкове повідомлення-рішення слід
скасувати як протиправне.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають відшкодуванню з державного
бюджету України понесені позивачем
судові витрати у виді судового збору.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов
задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Франківському районі м.Львова
Головного управління Міндоходів
Львівської області від 14.03.2014р. №
.

Стягнути з державного бюджету на
користь Приватного нотаріуса ОСОБА_1
(АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) 182 (сто вісімдесят дві) грн.70
коп. судового збору.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19
травня 2014 року.

Суддя
Сподарик Н.І.