Справа № 804/13413/13-а
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2013-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2013 р. Справа № 804/13413/13-а
Суддя Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Дєєв М.В.,
одноособово розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Томаківському районі
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Томаківському районі
Дніпропетровської області звернулося
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області про
зобов'язання відповідача прийняти до
заліку суму виплаченої допомоги на
поховання та втрат, пов'язаних з
виплатою і доставкою допомоги в
загальному розмірі 304 грн.68 коп.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що відповідач не приймає до
відшкодування суми виплаченої
адресної допомоги, яка виплачувалась
УПФУ в Томаківському районі
Дніпропетровської області як допомога
на поховання сім`ї померлого, який
одержував пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та витрат, пов'язаних з
виплатою і доставкою допомоги в
загальному розмірі 304 грн.68 коп.

Позивач, належним чином повідомлений
про дату, час та місце розгляду справи,
явку свого представника не забезпечив.
У позовній заяві зазначив, що просить
справи здійснити без його участі.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, явку свого
представника не забезпечив, надіслав
суду клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження та
письмові заперечення проти позову,
посилаючись на те, що нормами Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23.09.1999 року №1105-ХІV (далі - Закон № 1105)
встановлено обов'язок відповідача
здійснювати виплату допомоги на
поховання пенсіонерів лише у разі
встановлення причинного зв'язку з
нещасним випадком або професійним
захворюванням, яке має
підтверджуватись висновками
відповідних медичних закладів, що
позивачем доведено не було. На підставі
викладеного просив відмовити в
задоволенні позову.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС
України, справу розглянуто в порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
доходить висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню, з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 21 Закону № 1105 Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності або професійного
захворювання та пенсії по втраті
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві
положення) Закону України "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 22.02.2001 року № 2272-III
(далі - Закон № 2272), який набрав чинності
з 1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1105
закріплене аналогічне правило - якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований.

На виконання Закону № 1105 та Закону № 2272
Правлінням Пенсійного фонду України та
Правлінням Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України прийнята спільна
постанова від 4 березня 2003 року № 5-4/4,
якою затверджений Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (надалі - Порядок №5-4/4).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач відмовляється від
прийняття до заліку сум витрат
виплаченої допомоги на поховання та
втрат, пов'язаних з виплатою і
доставкою допомоги в загальному
розмірі 304 грн.68 коп.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний організувати поховання
померлого, відшкодувати вартість
пов'язаних з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Згідно ч. 8 ст. 34 вищевказаного Закону, у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на його поховання несе Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Згідно абз. 2 ч. 9 ст. 34 зазначеного
Закону, у разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у ст. 33 Закону № 1105,
визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
ст. 29 Закону № 1105.

Причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Відповідно до п. 2 ст. 21 Закону № 1105
прийнята Постанова правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України «Про витрати на
поховання у разі смерті застрахованої
особи від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання» від 03.10.2008 року № 45,
згідно п. 3 якої «витрати на поховання
проводяться робочими органами
виконавчої дирекції Фонду
страхувальнику або сім'ї
застрахованого чи іншій особі, яка
здійснювала поховання у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких визначено
Кабінетом Міністрів України».

Зі змісту Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» вбачається, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві здійснює
виплату допомоги на поховання
пенсіонерів лише у разі встановлення
причинного зв'язку з нещасним випадком
або професійним

захворюванням.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах
справи лише наявний акт про нещасний
випадок на виробництві № 5/1-1 від 29.09.2004
року, тоді як належними доказами
причинного зв'язку смерті потерпілого
з одержанням каліцтва або іншим
ушкодженням здоров'я є висновки
медичних закладів.

У зв'язку з вищевикладеним, суд дійшов
висновку, що позивачем не надано
доказів причинного зв'язку смерті
потерпілого з одержанням каліцтва або
іншим ушкодженням здоров'я.

Крім того, відшкодування витрат Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат здійснюється на
централізованому рівні.

Таким чином, заявляючи вимоги до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець про
зобов'язання включити до акту
щомісячної звірки сум витрат, УПФУ в
Томаківському районі обрано
неналежний засіб правового захисту.

Подібна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
06.06.2011 року та від 23.03.2010 року по справі
№ 10/37.

Згідно з частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та Законами України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість дій відповідача, суд
вважає, що не прийнявши до загального
заліку сум щомісячної державної
адресної допомоги відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством
України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За наведених обставин позовні вимоги
позивача є не обґрунтованими, а тому
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного,керуючись
ст.ст. 122, 160-162, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України в Томаківському районі
Дніпропетровської області - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги в порядку,
встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 186 КАС України.

Суддя М.В. Дєєв