Справа № 2а-1503/11
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р.
Справа № 34780/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Гулида Р.М.,

суддів -
Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Сихівського
районного суду м.Львова від 19.08.2011 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
зобов'язання перерахувати та виплатити
щорічну допомогу на оздоровлення,-

ВСТАНОВИЛА:

03.08.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про зобов'язання
перерахувати та виплатити щорічну
допомогу на оздоровлення за 2010-2011 роки,
відповідно до вимог ст.48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 03.08.2011 року,
адміністративний позов за 2010 рік -
залишено без розгляду.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 19.08.2011року,
адміністративний позов задоволено.
Визнано дії неправомірними.
Зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу одноразову щорічну
допомогу на оздоровлення за 2011
рік відповідно до ст.48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
врахуванням виплачених сум.

Не погодившись із винесеним рішенням,
його оскаржив відповідач, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції і винести нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити. Апелянт звертає увагу
на те, що стягнення коштів з
департаменту є неможливим, оскільки у
разі, якщо застосування пільг,
компенсацій та гарантій для певних
категорій громадян, у тому числі
виплата допомога на оздоровлення
потребує фінансування за рахунок
коштів Державного бюджету України,
його обсяги не можуть визначатися
будь-яким іншим законом, крім закону
про Державний бюджет України. Вказує на
те, що в п.2 ст.95 Конституції України
визначено, що виключно Законом України
«Про Державний бюджет України»
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків, а
управління не наділене повноваженнями
щодо перерахунку вказаної допомоги та
її виплати поза межами відповідного
бюджетного року та не може змінити
видатки, які визначені чинним
законодавством.

Сторони в судове засідання не прибули,
хоч про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників судового процесу,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
апеляційний суд приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач визнаний особою яка
постраждала від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС і якій відповідно
до вимог ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» повинна
щорічно виплачуватися грошова
допомога на оздоровлення у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат.
Розмір отриманої позивачем
одноразової допомоги на оздоровлення
за 2011 рік не відповідає вимогам
зазначеного Закону.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 визнаний учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, що підтверджується копією
посвідченням та вкладкою до нього
копії наявні у матеріалах справи , є
інвалідом III групи, та має право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частинами 5, 7 ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту
населення та розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що при визначенні
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення, яка передбачена Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, котрі постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
необхідно керуватися ст.48
вищевказаного Закону, а не постановою
Кабінету Міністрів України №562 від
12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що була чинною на час
виплати даної допомоги у 2011 році. А
відтак, призначення і виплата допомоги
на оздоровлення повинна була
здійснюватися виходячи з її розміру, що
становить по Закону, зокрема для
інвалідів III групи - чотири мінімальні
заробітні плати.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо нарахування та виплати йому
щорічної допомоги на оздоровлення за
2011 рік.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості виплати
щорічну допомогу на оздоровлення у
передбаченому ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян
розмірі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи по суті спору.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради - залишити без
задоволення, а постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 19.08.2011 року
у справі 2а-1503/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
Р.М. Гулид

Судді:
С.М. Кузьмич

В.З. Улицький