Справа № 5/113-2А
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
Справа №
9104/34635/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Святецького В.В., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області на постанову Господарського
суду Волинської області від 16 січня 2012
року в адміністративній справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У жовтні 2008 року позивач ФОП ОСОБА_2
звернувся в суд із адміністративним
позовом до відповідача Луцької ОДПІ
Волинської області, в якому просив
визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення відповідача від
10.04.2007 р. № /0 про визначення
позивачу суми податкового зобов'язання
з ПДВ в розмірі 27720,39 грн. (в т.ч. 19800,28 грн.
за основним платежем і 7920,11 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями) та №
/0 про зменшення позивачу суми
бюджетного відшкодування з ПДВ у
розмірі 327278 грн. (в т.ч. 49686 грн. за
грудень 2006 р. і 277592 грн. за січень 2007 р.).

Відповідач позову не визнав, у суді
першої інстанції подав заперечення,
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду
Волинської області від 12.01.2009 року було
зупинено провадження у справі, а
ухвалою цього суду від 04.01.2012 року
провадження у справі було поновлено
(а.с. 62, 69).

Постановою Господарського суду
Волинської області від 16.01.2012 року
позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення, прийняті 10.04.2007 р.
Луцькою ОДПІ форми «Р» № /0 та №
/0.

З цією постановою суду не погодився
відповідач і оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає апелянт,
що постанова суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт зазначає, що оскаржені
податкові повідомлення-рішення від
10.04.2007 року були прийняті за
результатами проведеної відповідачем
виїзної позапланової перевірки
позивача з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування ПДВ у зменшення
податкових зобов'язань наступних
податкових періодів за грудень 2006 року
та на рахунках платника у банку за
січень 2007 року. За результатами
перевірки складено Акт від 21.03.2007 року
№ 10/17-235/НОМЕР_1. В ході перевірки
встановлено, що СПД ОСОБА_2 імпортував
на митну територію України: кузова до
автомобілів, автомобілі,
санітарно-технічні вироби та кавовий
напій «Массоffе», що підтверджується
вантажно-митними деклараціями. На
момент митного оформлення зазначеного
товару діяли мінімальні митні ціни
визначені вантажно-митними
деклараціями, що перевищували ціни за
якими позивач реалізував товар на
території України. При розмитненні
товару позивач сплачував митним
органам ПДВ виходячи з митної вартості
товару, яка визначена в графі 12
вантажно-митної декларації з
врахуванням акцизного збору, мита та
митних зборів по коду 028 - «Податок на
додану вартість з товарів, увезених на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності», згідно
Додатку 1 до наказу Державної митної
служби України від 09.07.1997р. № 307 (у
редакції наказу Державної митної
служби України від 18.04.2002р. №207). При
цьому, митна вартість вказана в ВМД є
вищою від фактурної вартості вказаної
в графі 42. При поставці товару на митній
території України база оподаткування
позивачем розраховувалася виходячи з
їх фактурної вартості. Таким чином,
позивачем порушено п.4.1 ст.4 п.п.7.7.1,
п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», внаслідок
завищення позивачем заявленої суми
бюджетного відшкодування у зменшення
податкового зобов'язання з ПДВ
наступних податкових періодів за
грудень 2006 року на 49686 грн. та заниження
податкового зобов'язання з ПДВ на 155345,28
грн., а тому підлягає донарахуванню ПДВ
в сумі 105659,28 грн.. Також позивач завищив
заявлену суму бюджетного
відшкодування на рахунок платника у
банку за січень 2007 року на суму 191733 грн..

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 16.01.2012 р. та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави і межі
апеляційної скарги, вважає, що таку
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що відповідачем
Луцької ОДПІ Волинської області було
проведено виїзну позапланову
перевірку позивача СПД ОСОБА_2 з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ у
зменшення податкових зобов'язань
наступних податкових періодів за
грудень 2006 року та на рахунок платника
у банку за січень 2007 року. За
результатами перевірки складено Акт №
10/17-235/НОМЕР_1 від 21.03.2007 року (а.с. 11-26).

У вказаному акті перевірки зазначено,
що позивачем порушено вимоги п.4.1 ст.4,
п.п.7.7.1, п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7, п.11.5 ст.11 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого завищено
заявлену суму бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних податкових
періодів за грудень 2006 р. на 49686 грн. та
занижено податкове зобов'язання з ПДВ
на 155345,28 грн., в результаті чого
підлягає донарахуванню ПДВ в сумі 105659,28
грн., підприємцем завищено заявлену
суму бюджетного відшкодування на
рахунок платника у банку за січень 2007 р.
на суму 191733 грн..

На підставі вказаного Акта перевірки
від 21.03.2007 року відповідачем винесено
відносно позивача податкові
повідомлення-рішення № /0 від
10.04.2007 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість у
розмірі 27720,39 грн. (в т.ч. за основним
платежем 19800,28 грн. і за штрафними
(фінансовими) санкціями 7920,11 грн.) та №
/0 від 10.04.2007 року, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 327278 грн.
(в т.ч. 49686 грн. за грудень 2006 р. і 277592 грн.
за січень 2007 р.) (а.с. 9, 10).

Суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо безпідставності
тверджень ДПІ про порушення позивачем
вимог Закону України «Про податок на
додану вартість» та щодо
протиправності винесених податкових
повідомлень-рішень від 10.04.2007 року, з
врахуванням наступного.

Спірним питанням у даній справі є
визначення позивачем бази
оподаткування операції з реалізації
товару на митній території України.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) база
оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг). У разі якщо звичайна
ціна на товари (послуги) перевищує
договірну ціну на такі товари (послуги)
більше ніж на 20 відсотків, база
оподаткування операції з поставки
таких товарів (послуг) визначається за
звичайними цінами.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 цього Закону, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом такого
звітного періоду.

При цьому, за правилами підпункту 1.20.1
пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору, якщо цим пунктом не
встановлено інше. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.
При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту (пп. 1.20.8 п. 1.20 ст. 1 Закону).

Підпунктом 1.20.10 п. 1.20 ст. 1 вказаного
Закону передбачено, що донарахування
податкових зобов'язань платника
податку податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за процедурою, встановленою законом
для нарахування податкових зобов'язань
за непрямими методами.

Згідно з положеннями Наказу Державної
митної служби від 09.07.1997 № 307 «Про
затвердження Інструкції про порядок
заповнення вантажної митної
декларації» митна вартість
використовується виключно в цілях
митного оподаткування товарів і
ведення митної статистики.

З аналізу наведених вище норм видно, що
при визначенні бази оподаткування
операцій з реалізації на території
України імпортованого товару, митна
вартість та звичайна ціна не є
тотожними. Таким чином, якщо товари
продані за ціною, вищою від контрактної
(фактурної), але нижчою від митної, база
обкладення ПДВ визначається виходячи з
продажної вартості товару.

При цьому слід врахувати, що відповідно
до ст. 43 Митного кодексу України, товари
і транспортні засоби перебувають під
митним контролем з моменту його
початку і до закінчення згідно з
заявленим митним режимом, а в свою
чергу митний контроль у разі ввезення
на митну територію України - після
здійснення у повному обсязі митного
оформлення товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України.

Таким чином, митна вартість
застосовується для нарахування
податків і зборів для товарів, які
перебувають під митним контролем,
оскільки у відповідності до ст. 259
Митного кодексу України, митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що
розглядувані товари, які були
імпортовані позивачем на територію
України, у зв'язку з придбанням та
подальшою реалізацією яких у позивача
виникло право на бюджетне
відшкодування, не перебували під
митним контролем в момент продажу,
оскільки митний контроль у
відповідності до ст. 43 Митного кодексу
України закінчився до моменту їх
продажу.

Отже, безпідставними є твердження
апелянта про те, що митна вартість
товару є його звичайною ціною, а тому
позивачем були правомірно сформовані
податкові зобов'язання за операціями з
продажу імпортованих товарів на
території України, виходячи з їх
договірної вартості.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного про протиправність
оскаржених податкових
повідомлень-рішень від 10.04.2007 р..

З врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи всебічно і
об'єктивно встановлено обставини
справи, висновки суду відповідають
обставинам справи, постанова суду
винесена з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області - залишити без
задоволення.

Постанову Господарського суду
Волинської області від 16 січня 2012 року
в адміністративній справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
В.В. Святецький

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 25.04.2014 року.