Справа № 815/10/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/10/14

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції:
Бутенко А. В. Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Градовського Ю.М. та
Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 06
лютого 2014 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 в
своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2
до Овідіопольського районного сектору
Головного управління Державної
міграційної служби в Одеській області,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
органу опіки та піклування
Овідіопольської районної державної
адміністрації Одеської області, ОСОБА_3
про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах свого сина
ОСОБА_2, звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Овідіопольського районного сектору
Головного управління Державної
міграційної служби в Одеській області,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
органу опіки та піклування
Овідіопольської районної державної
адміністрації Одеської області, ОСОБА_3
про зобов'язання зареєструвати її
місце проживання та місце проживання
її сина ОСОБА_2 в будинку за адресою
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що вказаний будинок є
спільною сумісною власністю її та
ОСОБА_3, за результатами
будівельно-технічного експертного
дослідження відповідає вимогам, що
пред'являються до житлових будинків,
для здійснення реєстрації були подані
всі необхідні документи, а тому відмова
відповідача у реєстрації місця
проживання ОСОБА_1 і її малолітнього
ОСОБА_2 за адресою власного дачного
будинку є неправомірною та такою, що
порушує права позивачів.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач 22 грудня 2013 року звернулась до
Овідіопольського районного сектору
Головного управління Державної
міграційної служби в Одеській області
з заявою про реєстрацію за місцем
проживання її та її малолітнього сина у
дачному будинку, розташованому за
адресою АДРЕСА_1.

Овідіопольським районним сектором
Головного управління Державної
міграційної служби в Одеській області
було надано відповідь від 27 грудня 2013
року вих. № 3547 про відмову в реєстрації
місця проживання у дачному будинку в
зв'язку з тим, що місце проживання особи
реєструється за місцем розташування
житлового будинку, який придатний для
постійного проживання та належить до
житлового фонду, в той час як дачний
будинок не є житловим, оскільки
призначений для сезонного проживання і
не відповідає нормативам, установленим
для житлового будинку, особі необхідно
надати відомості (рішення суду) про
визнання будівлі житловою, тому
законних підстав для реєстрації місця
проживання немає.

Відмова Овідіопольського районного
сектору Головного управління
Державної міграційної служби в
Одеській області в реєстрації місця
проживання у дачному будинку і стала
підставою для звернення ОСОБА_1 з
позовом до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи в
задоволенні вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що дачний
будинок не є житловим, оскільки
призначений для позаміського
відпочинку і не належить до складу
житлового фонду, а тому відповідач
правомірно відмовив позивачу у
реєстрації її місця проживання та її
дитини, а рішення відповідача є
законним, правові підстави для
реєстрації відповідачем позивача в
будинку за адресою: АДРЕСА_1 - відсутні.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Згідно п.1 ст.29 Цивільного Кодексу
України (далі ЦК України) місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, у
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Фізична особа
може мати кілька місць проживання.

Статтею 379 ЦК України встановлено, що
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них.

Відповідно до ст.4 Житлового кодексу
Української РСР житловим фондом є
житлові будинки та жилі приміщення в
інших будівлях.

Житловий будинок - це будівля
капітального типу, споруджена з
дотриманням вимог, встановлених
законом, іншими нормативно-правовими
актами, і призначена для постійного у
ній проживання (ст.380 ЦК України).

Таким чином, з наведеного вбачається,
що віднесення об'єкта нерухомості до
житлового фонду можливе за наявності
юридичної ознаки. Так, житловий будинок
(приміщення) має бути таким за
юридичним статусом (спроектований,
побудований, зданий в експлуатацію та
зареєстрований, саме як житловий).

Крім того, з аналізу п.2.4 Наказу
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України за №127 від 24 травня 2001 року
вбачається, що дачний будинок є
нерухомістю для використання протягом
року з метою позаміського відпочинку.

Отже, враховуючи, що будинок за адресою:
АДРЕСА_1 зареєстрований саме як дачний,
що підтверджується копією свідоцтва
про право власності (а.с.12), та
призначений для позаміського
відпочинку, колегія суддів приходить
до висновку, що можливість для
реєстрації місця проживання позивачки
та її сина в зазначеному об'єкті
нерухомості відсутня.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне погодитись з думкою суду
першої інстанції щодо відсутності
зв'язку між реалізацією права власника
нерухомого майна з реєстрацією місця
проживання в такому об'єкті
нерухомості. Наведені висновки
узгоджуються з ч.2 ст.2 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні",
згідно якої реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

При цьому, в ході розгляду справи
позивачка не надала суду належних
доказів на підтвердження наявності у
неї права власності на спірний будинок,
який зареєстрований на ОСОБА_3.

Отже, постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми Законів України та відповідають
чинному законодавству.

Також, колегія суддів не може
погодитися з посиланням апелянта на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, тому що всі
процесуальні норми, передбачені
адміністративним судочинством були
виконані без порушень прав кожної
сторони при розгляді справи.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 06
лютого 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: Ю.М. Градовський Н.В. Вербицька