Справа № 430/58/14-а
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Соболєв Є.О.
Суддя-доповідач - Чумак С.Ю.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
справа №430/58/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Чумака С.Ю.,

суддів: Ляшенко Д.В. та Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
19 березня 2014 року у справі № 430/58/14-а за
позовом ОСОБА_2 до Управління
соціального захисту населення
Станично-Луганської районної
державної адміністрації Луганської
області про визнання неправомірними
та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т
А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати
останнього видати йому проїзні
документи країнами СНД .

В обґрунтування позову зазначив, що
він є інвалідом-чорнобильцем ІІ групи,
тобто відповідно до ч . 2 ст. 7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» як
особа, що прирівняна до інвалідів
Великої Вітчизняної війни, відповідно
до ст. 13 названого Закону та ст. 4 Угоди
про взаємне визнання пільг і гарантій
для учасників та інвалідів Великої
Вітчизняної війни, учасників бойових
дій на території інших держав, сімей
загиблих військовослужбовців,
підписаної главами уряду СНД 15 квітня
1994 року, має право на надання йому пільг
на безоплатній один раз на рік (туди і
назад) проїзд залізничним, водним,
міжміським автомобільним країнами СНД.
За таких обставин, просив позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
19 березня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, з підстав, зазначених у
позові, просить постанову суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким його позовні вимоги задовольнити
у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає останні
необґрунтованими, а постанову суду
такою, що підлягає залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач дійсно
є інвалідом-чорнобильцем ІІ групи та є
особою, яка має право на пільги,
встановлені законодавством України
для інвалідів війни, про що свідчить
його посвідчення ( а.с. 4), у зв'язку з чим
звернувся до відповідача з заявою про
видачу листів талонів на проїзд по
території стран СНД.

Листом від 18.12.2013 року № 2696 відповідач
повідомив позивача, що листи талонів на
проїзд по странах СНД можуть
надаватись тільки тим інвалідам
Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років,
які мають посвідчення, видане
відповідними органами колишнього
Союзу СРС за формою, яка діяла на 01.01.1992
року. Посвідчення позивача видано
після 01.01.1992 року, тобто не дає право на
забезпечення листами талонів для
проїзду по странам СНД.

При вирішенні справи, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Угоди про
взаємне визнання пільг і гарантій для
учасників та інвалідів Великої
Вітчизняної війни, учасників бойових
дій на території інших держав, сімей
загиблих військовослужбовців (
далі-Угода) її дія поширюється на
інвалідів та учасників Великої
Вітчизняної війни, а також осіб,
прирівняних до них, для яких
встановлені пільги на проїзд на
відповідних видах транспорту, згідно з
додатками 1, 2, 3.

Додатком 1 до Угоди визначено категорію
громадян, прирівняних за пільгами на
проїзд у міжміському транспорті до
інвалідів Великої Вітчизняної війни:
інваліди Першої світової та
громадянської воєн; інваліди з числа
військовослужбовців, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії чи каліцтва, отриманих під час
захисту колишнього Союзу РСР або під
час виконання інших обов'язків
військової служби, або внаслідок
хвороби, пов'язаної з перебуванням на
фронті в інші періоди, а також інваліди
з числа партизан громадянської війни;
інваліди з числа осіб начальницького
та рядового складу органів
Міністерства внутрішніх справ та
органів Комітету державної безпеки
колишнього Союзу РСР, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії чи каліцтва, отриманих під час
виконання службових обов'язків;
інваліди з числа бійців та командного
складу винищувальних батальйонів,
взводів та загонів захисту народу, які
діяли в період з 1 січня 1944 року до 31
грудня 1951 року на території колишніх
Української РСР, Білоруської РСР,
Литовської РСР, Латвійської РСР,
Естонської РСР, і стали інвалідами
внаслідок поранення, контузії або
каліцтва, отриманих під час виконання
службових обов'язків у цих батальйонах,
взводах і загонах.

Системний аналіз вказаних норм дає
підстави для висновку, що метою Угоди є
взаємне визнання державами-учасницями
прав інвалідів і учасників ВВВ, а також
осіб, прирівняних до них, на пільговий
проїзд. Мова йде про зобов'язання
кожного учасника Угоди визнавати на
своїй території право на пільговий
проїзд таких осіб. Такі пільги були
передбачені законодавством СРСР та
підтверджені вказаною Угодою.

Таким чином, для отримання пільг,
встановлених Угодою, позивач повинен
підтвердити факт того, що відповідне
право він набув відповідно до норм
законодавства колишнього СРСР.

Судами встановлено, що посвідчення
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильськоъ катастрофи, позивач
отримав 21.09.2009 року, а посвідчення
інваліда війни - 5 жовтня 2009 року, тобто
вже в роки незалежності України та
відповідно норм Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач не має право на
отримання листів талонів на проїзд по
странах СНД.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції та вважає, що
постанова суду прийнята з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим підстав для її
скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.
195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України,

У
Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Постанову Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
19 березня 2014 року у справі № 430/58/14-а
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі, і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя:
С.Ю.Чумак

Судді:
Д.В.Ляшенко

Л.В.Ястребова