Справа № 805/3561/14
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
У Х В А Л А

про визнання поважними причин пропуску
строку

23 квітня 2014 р.
Справа №805/3561/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Бабіча
С.І., розглянувши в порядку письмового
провадження питання про визнання
поважними причин пропуску строку
звернення позивачем з позовною заявою
до суду в справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Костянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги № Ф 89/05-14-25-13-9 від 17.02.2014 року про
сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску в розмірі 4 751,77 гривень,

В С Т А Н О В
И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до суду
з позовною заявою до Костянтинівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області (далі -
відповідач, Костянтинівська ОДПІ) про
скасування вимоги № Ф 89/05-14-25-13-9 від
17.02.2014 року про сплату недоїмки зі
сплати єдиного внеску в розмірі 4 751,77
гривень.

Оскільки позивачем не заявлено
клопотання про визнання поважними
причин пропуску строку звернення до
суду, суд дійшов висновку щодо
необхідності вирішення цього питання з
власної ініціативи, на підставі
наявних в матеріалах справи доказів.

Позивач в адміністративному позовні
зазначив, що 27.02.2014 року отримав від
Костянтинівської ОДПІ вимогу № Ф
89/05-14-25-13-9 від 17.02.2014 року про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску в
розмірі 4 751,77 гривень.

Проте жодних доказів на підтвердження
вищезазначених обставин суду не надав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 99 КАС України
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Частиною 4 статті 25 "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", в
редакція, яка діяла на момент винесення
спірних вимог, визначено, що у разі якщо
згоди з органом Пенсійного фонду не
досягнуто, платник єдиного внеску
зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею
протягом десяти робочих днів з дня
надходження рішення відповідного
органу Пенсійного фонду або оскаржити
вимогу до органу Пенсійного фонду
вищого рівня чи в судовому порядку.

Частиною 5 статті 99 КАС України
передбачено, що для звернення до
адміністративного суду щодо
оскарження рішення суб'єкта владних
повноважень, на підставі якого ним може
бути заявлено вимогу про стягнення
грошових коштів, встановлюється
місячний строк.

Вирішуючи питання щодо можливості
визнання поважними причин пропуску
позивачем строку звернення до
адміністративного суду, суд виходить з
того, що сам по собі інститут строку на
звернення до адміністративного має на
меті полегшення надання учасниками
адміністративного процесу доказів,
підвищує їх достовірність, а також
забезпечує правову визначеність
учасників спірних правовідносин.
Іншими словами, обмеження строку
реалізації права на судовий захист
покликане передусім дисциплінувати
учасників адміністративних
правовідносин.

Згідно з прецедентною практикою
Європейського суду з прав людини,
зокрема з пунктом 30 рішення від 25
жовтня 2007 року у справі "Балацький
проти України", неможливо припустити,
щоб пункт 1 статті 6 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод детально описував процесуальні
гарантії, які надаються сторонам у
спорі, а саме: справедливий, публічний і
швидкий розгляд, - і водночас не
гарантував сторонам, що спір щодо їх
прав та обов'язків цивільного буде
остаточно вирішено.

Відповідно пунктів 22-23 рішення від 28
березня 2006 року у справі "Мельник проти
України" право на суд, одним з аспектів
якого є право доступу до суду, не є
абсолютним, воно може бути обмеженим,
особливо щодо умов прийнятності
скарги; однак право доступу до суду не
може бути обмежено таким чином або у
такій мірі, що буде порушена сама його
сутність; ці обмеження повинні мати
законну мету та бути пропорційними між
використаними засобами та досягнутими
цілями. Правила регулювання строків
подання скарги, безумовно, мають на
меті забезпечення відправлення
правосуддя і дотримання принципу
юридичної визначеності. Зацікавлені
особи повинні розраховувати на те, що
ці правила будуть застосовані. У той же
час такі правила в цілому або їх
застосування не повинні перешкоджати
сторонам використовувати доступні
засоби захисту.

У рішеннях по справі "Мірагаль Есколано
та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000
року та справі "Перес де Рада
Каваніллес проти Іспанії" від жовтня 1998
року, Європейський суд з прав людини
зазначив, що надто суворе тлумачення
внутрішніми судами процесуальної
норми позбавило заявників права
доступу до суду і завадило розгляду
їхніх позовних вимог. Це визнане
порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод.

Тому з урахуванням приписів статті 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", відповідно до якої
суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику зазначеного Суду
як джерело права, а також норм частини 2
статті 8, частини 2 статті 9 КАС України,
суд вважає, що навіть якби позивач
пропустив строк звернення
встановлений статтею 99 КАС України, це
не може бути перешкодою для надання
судового захисту порушеним правам
особи, у даних спірних вимогах.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 8 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

На переконання суду, наслідки пропуску
строку позовної давності в
адміністративному процесі, підлягають
застосуванню виключно у разі наявності
сумніву можливості встановлення
об'єктивної істини в розглядуваній
справі внаслідок значного спливу часу.

Питання щодо того чи є позивач
платником єдиного внеску та чи
розповсюджується на нього 10-ти денний
строк звернення до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
вимоги про сплату недоїмки зі сплати
єдиного внеску, встановлений статтею 25
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" чи
місячний або шестимісячний строки
звернення до адміністративного суду,
передбачені статтею 99 КАС України, є
спірним у даній справі.

Враховуючи викладене та неоднозначне
тлумачення строку, в межах якого
позивач може звернутись до
адміністративного суду з даним
позовом, суд визнає поважними причин
пропуску позивачем строку звернення до
адміністративного суду.

Керуючись Конституцією України,
статтями 2, 8, 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати поважними причини пропуску
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
звернення до суду з адміністративним
позовом до Костянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги № Ф 89/05-14-25-13-9 від 17.02.2014 року про
сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску в розмірі 4 751,77 гривень.

Ухвала постановлена та підписана в
нарадчій кімнаті 23 квітня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає та
набирає законної сили з моменту
постановлення.

Суддя
Бабіч С.І.