Справа № К/9991/8373/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/9991/8373/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 листопада 2011 року у справі №2-а-27/11
за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління культури, туризму і охорони
культурної спадщини Чернігівської
обласної державної адміністрації про
визнання протиправним та скасування
висновку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до
Головного управління культури, туризму
і охорони культурної спадщини
Чернігівської обласної державної
адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати
висновок від 14 вересня 2010 року № 3195-П
Головного управління культури, туризму
і охорони культурної спадщини
Чернігівської обласної державної
адміністрації із проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 0, 0673 га у власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1;

- зобов'язати Головне управління
культури, туризму і охорони культурної
спадщини Чернігівської обласної
державної адміністрації погодити
проект із землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0, 0673 га у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю відмови Головного
управління культури, туризму і охорони
культурної спадщини Чернігівської
обласної державної адміністрації у
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки з
посиланнями на ст. 15 Закону України
«Про охорону культурної спадщини»,
оскільки вказана земельна ділянка не
включена до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України.

Постановою Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 24 січня
2011 року позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 листопада
2011 року постанову суду першої
інстанції скасовано, в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції ОСОБА_4
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, та залишити в
силі судове рішення суду першої
інстанції, посилаючись на те, що при
прийнятті зазначеного судового
рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 на підставі
договорів купівлі-продажу придбав
квартири НОМЕР_1та НОМЕР_2 в
одноповерховому двоквартирному
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1,
з подальшою реєстрацією прав власності
на нерухоме майно.

Рішенням Ніжинської міської ради
Чернігівської області від 03.09.2008р.
позивачу надано дозвіл на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд по АДРЕСА_1.

В подальшому на замовлення ОСОБА_4 ПП
«Юридична фірма «Дія» було виготовлено
проект землеустрою щодо відведення
вищевказаної земельної ділянки
загальною площею 0,0673 га.

Вказаний проект землеустрою на
відведення вказаної земельної ділянки
позивач погодив з Управлінням
Держкомзему у м. Ніжині Чернігівської
області, головним архітектором міста
Ніжина, Ніжинською міської
санітарно-епідеміологічної станції,
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Чернігівській області, отримавши
позитивні висновки.

14.09.2010 р. Головне управління культури,
туризму і охорони культурної спадщини
Чернігівської обласної державної
адміністрації висновком № 3195-П не
погодило проект землеустрою,
посилаючись на те, що земельна ділянка
площею 0,0673 га, на якій розташований
будинок за адресою АДРЕСА_1,
розташована на території пам'ятки
археології окольного міста «Крєпость»
літописного м. Нежатина Х-ХІХ ст. ст.
н.е., взятого на облік розпорядженням
Чернігівської облдержадміністрації №
459 від 08.10.1993р., є державною власністю,
відповідно до Закону України «Про
охорону культурної спадщини», тому не
підлягає передачі в приватну
власність.

Суд першої інстанції задовольнив
позовні вимоги з тих підстав, що докази
на підтвердження занесення даної
пам'ятки археології до Державного
реєстру нерухомих пам'яток України,
віднесення спірної земельної ділянки
до категорії археологічної пам'ятки та
до переліку об'єктів, що не підлягають
приватизації - відсутні, тому висновок
відповідача є протиправним.

Між тим, суд апеляційної інстанції,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, виходив з того, що статус
пам'ятки окольного міста «Крєпость»
літописного м. Нежатина Х-ХІХ ст. ст.
н.е.» виник з моменту його взяття на
облік відповідно до розпорядження
Чернігівської обласної державної
адміністрації № 459 від 08.10.1993р, а тому
вказана земельна ділянка не підлягає
передачі у приватну власність.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
обґрунтованим висновок суду
апеляційного інстанції про відмову в
задоволенні позову, враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
охорону культурної спадщини», державне
управління у сфері охорони культурної
спадщини покладається на Кабінет
Міністрів України, спеціально
уповноважені органи охорони
культурної спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
охорону культурної спадщини», до
повноважень органу охорони культурної
спадщини Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, органів охорони
культурної спадщини обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій відповідно до
їхньої компетенції належить, зокрема,
визначення меж територій пам'яток
місцевого значення та затвердження
їхніх зон охорони; погодження проектів
відведення та надання земельних
ділянок, у тому числі тих, що
призначаються для
сільськогосподарських потреб,
погодження зміни землевласника,
землекористувача в межах повноважень,
делегованих центральним органом
виконавчої влади у сфері охорони
культурної спадщини.

Правові, організаційні, соціальні та
економічні відносини у сфері охорони
культурної спадщини з метою її
збереження, використання об'єктів
культурної спадщини у суспільному
житті, захисту традиційного характеру
середовища в інтересах нинішнього і
майбутніх поколінь, визначаються
Законом України "Про охорону
культурної спадщини".

Статтею 1 Закону України "Про охорону
культурної спадщини" передбачено, що
пам'ятка - це об'єкт культурної спадщини
національного або місцевого значення,
який занесено до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України.

Згідно із ст. 18 Закону України "Про
охорону культурної спадщини", об'єкти
культурної спадщини, що є пам'ятками,
крім пам'яток, занесених до Переліку
пам'яток, які не підлягають
приватизації, можуть бути відчужені, а
також передані власником або
уповноваженим ним органом у володіння,
користування чи управління іншій
юридичній або фізичній особі за
наявності погодження відповідного
органу охорони культурної спадщини.

При цьому, за змістом Перехідних
положень Закону України "Про охорону
культурної спадщини" об'єкти, включені
до списків (переліків) пам'яток історії
та культури відповідно до Закону
Української РСР "Про охорону і
використання пам'яток історії та
культури", визнаються пам'ятками
відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону
Української РСР "Про охорону і
використання пам'яток історії та
культури", перелік пам'яток місцевого
значення затверджуються виконавчими
комітетами обласних, міських (міст
республіканського підпорядкування)
Рад народних депутатів. Виключення
об'єктів з переліків пам'яток
республіканського і місцевого
значення допускається лише з дозволу
Ради Міністрів Української РСР.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України
«Про охорону культурної спадщини» усі
пам'ятки археології, в тому числі ті, що
знаходяться під водою, включаючи
пов'язані з ними рухомі предмети, є
державною власністю. Такі рухомі
предмети підлягають віднесенню до
державної частини Музейного фонду
України, обліку та збереженню у
порядку, визначеному законодавством.

Згідно п. в) ч. 3 ст. 83 та п. г) ч. 4 ст. 84. ст.
150 Земельного кодексу України, землі
під об'єктами культурної спадщини ( у
тому числі під пам'ятниками археології)
є землями історико-культурного
призначення, особливо цінними землями,
які можуть перебувати лише у державній
або у комунальній власності (для
пам'яток місцевого значення) і не
підлягають передачі у приватну
власність.

Як свідчать матеріали справи, пам'ятник
археології окольне місто «Крєпость»
літописного м. Нежатина Х-ХІХ ст. ст. н.е.
взято під державну охорону відповідно
до розпорядження Чернігівської
облдержадміністрації № 459 від 08.10.1993р.
«Про взяття під охорону держави
нововиявлених пам'ятників археології.
Отже, земельна ділянка площею 0,0673 га, на
якій знаходиться будинок ОСОБА_4
розташована на території, яка є
об'єктом культурної спадщини та
охороняється державою, а тому не може
бути передана у приватну власність.

В силу ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про
правомірність висновку Головного
управління культури, туризму і охорони
культурної спадщини Чернігівської
обласної державної адміністрації від 14
вересня 2010 року №3195-П про відмову в
погодженні проекту землеустрою.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 листопада
2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: