Справа № 683/736/14-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 683/736/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Сагайдак
Суддя-доповідач: Драчук Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка
Ю.П.

при секретарі: Александровій К.В.

за участю представників сторін:

представника позивача - Вознічук О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Хмельницькій області на постанову
Старокостянтинівського районного суду
від 24 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Головного
управління Пенсійного фонду України в
Хмельницькій області до управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Хмельницькій
області про скасування постанови про
накладення штрафу , -

В С Т А Н О В И В :

12.03.2014 року позивач - Головне управління
Пенсійного фонду України в
Хмельницькій області звернулось до
Старокостянтинівського районного суду
з адміністративним позовом до
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Хмельницькій області про скасування
постанови про накладення штрафу.

Постановою Старокостянтинівського
районного суду від 24.03.2014 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову
Старокостянтинівського районного суду
від 24.03.2014 року та прийняти нове
рішення, яким задоволити позовні
вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги в повному обсязі, решта сторін в
судове засідання не з'явились, хоча
вони були належним чином повідомлені
про дату час і місце судового
засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
постановою Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 26 січня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року, зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
Хмельницькій області здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії з
01 серпня 2011 року з урахуванням нового
щомісячного додаткового виду
грошового забезпечення - щомісячного
додаткового грошового винагородження
льотному складу, у розмірі 100% грошового
забезпечення.

Зазначене судове рішення звернуто до
примусового виконання, в зв'язку з чим 21
січня 2014 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Хмельницькій області відкрито
відповідне виконавче провадження
№41617845. Боржнику надано семиденний
строк з моменту винесення постанови
для добровільного виконання судового
рішення. Постанову про відкриття
виконавчого провадження боржник - ГУПФ
України у Хмельницькій області отримав
05 лютого 2014 року, що підтверджується
супровідним листом зі штемпелем
позивача та зазначенням вхідного
номеру та дати отримання постанови.

В свою чергу, позивач направив на
адресу державного виконавця лист, в
якому зазначалось про добровільне
виконання судового рішення в частині
здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_3
та неможливість проведення виплати
перерахованої пенсії через
відсутність відповідно фінансування.

30 січня 2014 року державним виконавцем
було направлено на адресу позивача
письмову вимогу про необхідність
вжиття усіх заходів спрямованих на
повне виконання судового рішення від 26
січня 2012 року в строк до 04 лютого 2014
року, яку отримано позивачем 06 лютого
2014 року.

24 лютого 2014 року у зв'язку із
невиконанням боржником - ГУПФ України у
Хмельницькій області судового рішення
від 26 січня 2012 року у визначений
державним виконавцем строк,
відповідачем на підставі ст.89 Закону
України «Про виконавче провадження»
на боржника - ГУПФ України у
Хмельницькій області накладено штраф у
розмірі 680 грн.

На думку позивача такі дії державного
виконавця є неправомірними, що стало
причиною звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд
першої інстанції, керуючись
положеннями Закону України «Про
виконавче провадження», ст.32
Європейської Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст.17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»,
прийшов до висновку про
безпідставність позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами та висновкам суду першої
інстанції, колегія суддів враховує
наступне.

Відповідно до положень ст.75 Закону
України «Про виконавче провадження»
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Згідно ч.1 ст.89 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції що під
поважними причинами слід розуміти лише
ті обставини, які об'єктивно є
непереборними, тобто не залежать від
волевиявлення особи, пов'язані з дійсно
істотними обставинами, перешкодами чи
труднощами, що унеможливлюють
виконання у добровільному порядку
рішення суду. Такі обставини мають бути
підтверджені відповідними та
належними доказами.

Як зазначає позивач, причиною
невиконання судового рішення у
визначений державним виконавцем строк
є відсутність відповідного державного
фінансування.

При цьому, відповідно до рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України", органи
державної влади не можуть посилатись
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до статті 32 Європейської
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, юрисдикція
Європейського Суду з прав людини
поширюється на всі питання тлумачення
і застосування Конвенції та протоколів
до неї.

Відповідно до пункту 1 Закону України
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна
повністю визнає на своїй території
юрисдикцію Європейського Суду з прав
людини в усіх питаннях, що стосуються
тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно статті 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що відсутність
державного фінансування не є поважною
причиною для невиконання пенсійним
органом рішення суду, що набрало
законної сили. Реалізація особою права,
що пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

При цьому, дійшовши вірного по суті
спору висновку суд першої інстанції не
врахував наступних обставин.

Згідно частини другої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС) до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до статті 17 КАС юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
зі здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій.

Згідно частини четвертої статті 21 КАС
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Адміністративною справою є переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень, а
не спір про стягнення переплаченої
пенсії у зв'язку з наданням
відповідачем недостовірних
відомостей. Вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір.

Як вбачається з позовної заяви,
позивачем оскаржується рішення
державного виконавця щодо накладення
штрафу за невиконання рішення суду.

Слід враховувати, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані.

Частиною другою статті 18 КАС України
визначено, що окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська або Севастопольська
міська рада, їх посадова чи службова
особа, крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ з приводу їхніх
рішень, дій чи бездіяльності у справах
про адміністративні проступки та
справ, які підсудні місцевим загальним
судам як адміністративним судам.

Крім того, згідно постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№3 від 13.12.2010 р. (п.9), позовні заяви
стосовно рішень, дій або бездіяльності
державних виконавців та посадових осіб
головних управлінь юстиції в областях,
районних, міських (міст обласного
значення), районних у містах відділів
державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції
підсудні окружним адміністративним
судам, оскільки відповідачем у таких
справах є відповідний орган державної
виконавчої служби, незалежно від того,
чи оскаржуються рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби.

Враховуючи те, що сторонами у даній
справі є суб'єкти владних повноважень -
Головне управління Пенсійного фонду
України в Хмельницькій області та
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Хмельницькій області, справа підсудна
окружному адміністративному суду,
зокрема - Хмельницькому окружному
адміністративному суду.

Згідно зі статтею 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Отже, колегія суддів прийшла до
висновку про те, що суд першої
інстанції вірно встановив відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог, проте порушив вимоги ст. 18 КАС
України щодо підсудності, у зв'язку з
чим рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п.
4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції
вирішив скасувати її та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Хмельницькій області задовольнити
частково .

Постанову Старокостянтинівського
районного суду від 24 березня 2014 року -
скасувати та винести нову постанову,
якою у задоволенні позову відмовити .

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Загороднюк А.Г.

Полотнянко Ю.П.