Справа № 802/1123/14-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

08 травня 2014 р.
Справа № 802/1123/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Крапівницької
Н. Л.,

секретаря с/з Середюка
М.А.,

за участю представників сторін:

позивача Кравчука
С.А.,

відповідача Зотової
Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Вінниці
адміністративну справу

за позовом сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Предаком сад"

до Могилів - Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області

про визнання протиправним та
скасування податкового - повідомлення
рішення, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Предаком
сад" з адміністративним позовом до
Могилів-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Вінницької області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Позов мотивований тим, що
Могилів-Подільською ОДПІ проведено
позапланову виїзну перевірку СТОВ
"Предаком сад" з питань дотримання
вимог податкового валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.03.2012 року. За результатами проведеної
перевірки податковим органом було
прийнято податкове
повідомлення-рішення, яким позивачу
збільшено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість та
нараховані штрафні санкції. Позивач
вважає, що податкове
повідомлення-рішення №000192200 від 24.01.2014
року є незаконним та неправомірним з
підстав невідповідності чинному
законодавству України, у зв'язку з чим
має бути визнане протиправним та
скасоване.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити. Окремо зазначив, що не
зареєстрування договорів оренди землі
у встановленому порядку не можуть
впливати на правильність врахування
доходів отриманих від реалізації
продукції вирощеній на цій землі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
просила суд у їх задоволенні відмовити,
посилаючись на обставини, викладені у
поданих запереченнях. Окремо
зазначила, що придбання товарів, послуг
для використання їх у виробництві
сільськогосподарської продукції на
земельних ділянках які
використовувалися підприємством у
відповідності до договорів оренди,
частина з яких не пройшла державної
реєстрації не повинна вважатися як
придбання ним таких товарів (послуг) з
метою використання на власних або
орендованих виробничих потужностях, та
повинна включатися до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість у декларації, по якій
відбуваються розрахунки з бюджетом.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку про задоволення
позову, в зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що на підставі
направлень Могилів-Подільської ОДПІ
№305 від 19.11.2013 року, № 308 від 19.11.2013 року
та наказу № 421 від 15.11.2013 року
працівниками податкової інспекції
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку СТОВ "Предаком
сад" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.03.2013 року.

Результати перевірки оформлено актом
№527/2201/34733115 від 04.12.2013 року (а.с. 11-41), на
підставі якого прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 17.12.2013
року де позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 58251,00 грн. (а.с. 44).

Не погодившись із такими висновками,
позивач подав 26.12.2013 року до
податкового органу скаргу на прийняте
податкове повідомлення-рішення №
від 17.12.2013 року. За результатами
розгляду скарги Головне управління
Міндоходів у Вінницькій області на
адресу підприємства надіслало рішення
про результати розгляду первинної
скарги, вих. №854/10/10-02-10 від 20.01.2014 року
(а.с. 49-54), в якому зазначено, що скаргу
позивача задоволено частково,
податкове повідомлення-рішення
Могилів-Подільської ОДПІ від 17.12.2013
року № в частині застосованої
штрафної санкції у розмірі 1 грн.
скасовано, а в іншій частині податкове
повідомлення - рішення залишено без
змін. Також за результатами розгляду
зазначеної скарги Головним
управлінням Міндоходів у Вінницькій
області відповідно до вимог Порядку
направлення органами ДПС податкових
повідомлень-рішень платникам податків
затвердженого наказом ДПА України від
22.12.2010 року №985 прийнято та направлено
СТОВ "Предаком сад" податкове
повідомлення - рішення №000192200 від
24.01.2014 року про збільшення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 58250,00 грн. яке
і є предметом оскарження у даній
справі.

Визначаючись стосовно позовних вимог,
суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 8-1.1. ст. 8-1 Закону
України "Про податок на додану
вартість", чинного на момент виникнення
спірних правовідносин, резидент, який
провадить підприємницьку діяльність у
сфері сільського господарства
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 8-1.6 цієї статті (далі -
сільськогосподарське підприємство),
може обрати спеціальний режим
оподаткування.

Пунктом 8-1.6. ст. 8-1 Закону України "Про
податок на додану вартість"
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є поставка вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
виробничих потужностях, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів (послуг) становить не менше 75
відсотків вартості всіх товарів
(послуг), поставлених протягом
попередніх дванадцяти послідовних
звітних податкових періодів сукупно.

За приписами п. 8-1.2. ст. 8-1 Закону України
"Про податок на додану вартість" згідно
із спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських товарів
(послуг), не підлягає сплаті до бюджету
та повністю залишається у
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, а за
наявності залишку такої суми податку -
для інших виробничих цілей.

Аналогічні норми містить ст. 209
Податкового Кодексу України (далі - ПК
України), зокрема п. 209.1 визначено, що
резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування.

Сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно (п. 209.6 ст.
209 ПК України).

Згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей (п. 209.2 ст. 209 ПК
України).

В ході перевірки податковим органом
встановлено, що для здійснення
господарської діяльності, зокрема для
виготовлення власної
сільськогосподарської продукції та її
подальшої реалізації СТОВ "Предаком
сад" використовувало земельні ділянки,
які орендувало у фізичних осіб
(пайовиків) на території
Могилів-Подільського району, а також
згідно укладених договорів оренди
земельних ділянок з
Могилів-Подільською РДА землі
сільськогосподарського призначення
(не витребувані, не переоформлені (паї)).

Протягом перевіреного періоду
підприємство подавало до
Могилів-Подільської ОДПІ дві податкові
декларації з податку на додану
вартість: скорочену декларацію щодо
операцій з реалізації та придбання
сільськогосподарської продукції
власного виробництва та загальну
декларацію щодо операцій з іншої
реалізації та придбання
товарно-матеріальних цінностей (крім
продукції сільського господарства та
її переробки).

Таким чином, позиція податкового
органу полягає в тому, що при
використанні у господарській
діяльності земельних ділянок, за
договорами, які не пройшли державної
реєстрації, позивач втрачає право на
застосування спеціального режиму
оподаткування з податку на додану
вартість в частині таких не
зареєстрованих договорів. Тобто, при
визначенні суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість по скороченій декларації
позивач до складу такого зобов'язання
має відносити лише реалізацію
продукції, вирощеної на належним чином
оформлених та зареєстрованих
земельних ділянках. Реалізація
продукції, вирощеної підприємством на
земельних ділянках, що орендуються на
підставі договорів оренди, що не
пройшли державної реєстрації, повинна
відноситись позивачем до складу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній декларації
по якій відбуваються розрахунки до
бюджету.

Дослідивши матеріали справи, суд
критично оцінює вказане твердження
Могилів-Подільської ОДПІ, з огляду на
наступне.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про фіксований
сільськогосподарський податок",
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин, особи можуть бути
зареєстровані як платники ФСП, якщо
такі особи є сільськогосподарськими
підприємствами різних
організаційно-правових форм,
передбачених законами України,
селянські та інші господарства, які
займаються виробництвом
(вирощуванням), переробкою та збутом
сільськогосподарської продукції, у
яких сума, одержана від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва та продуктів її
переробки за попередній звітний
(податковий) рік, перевищує 75 відсотків
загальної суми валового доходу.

Згідно ч. 1 ст. 3 вказаного Закону
об'єктом оподаткування для платників
фіксованого сільськогосподарського
податку (далі - платники податку) є
площа сільськогосподарських угідь,
переданих сільськогосподарському
товаровиробнику у власність або
наданих йому у користування, в тому
числі на умовах оренди.

Аналогічні норми також містить
Податковий Кодекс України, зокрема
відповідно до п. 301.1 ст. 301 ПК України
платниками податку з урахуванням
обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї
статті, можуть бути
сільськогосподарські товаровиробники,
у яких частка сільськогосподарського
товаровиробництва за попередній
податковий (звітний) рік дорівнює або
перевищує 75 відсотків.

Об'єктом оподаткування податком для
сільськогосподарських
товаровиробників є площа
сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ і багаторічних
насаджень) та/або земель водного фонду
(внутрішніх водойм, озер, ставків,
водосховищ), що перебуває у власності
сільськогосподарського
товаровиробника або надана йому у
користування, у тому числі на умовах
оренди (ст. 302 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, СТОВ
"Предаком сад" зареєстроване як суб'єкт
спеціального режиму оподаткування на
додану вартість, згідно свідоцтва
№200082127 від 16.11.2012 року.

Також, в акті перевірки зазначено, що
позивач для ведення господарської
діяльності використовував земельні
ділянки, які орендувало у фізичних осіб
(пайовиків) на території
Могилів-Подільського району, а також
згідно укладених договорів оренди
земельних ділянок з
Могилів-Подільською РДА землі
сільськогосподарського призначення
(не витребувані, не переоформлені (паї)).

Згідно п. 308.4 ст. 308 ПК України дохід
сільськогосподарського
товаровиробника, отриманий від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки включає доходи,
зокрема, отримані від:

- реалізації продукції рослинництва, що
вироблена (вирощена) на угіддях, які
належать сільськогосподарському
товаровиробнику на праві власності або
надані йому в користування, а також
продукції рибництва, виловленої
(зібраної), розведеної, вирощеної у
внутрішніх водоймах (озерах, ставках і
водосховищах), та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях;

- реалізації продукції рослинництва на
закритому ґрунті та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях.

Зокрема, продукція рослинництва може
бути вироблена (вирощена) на
сільськогосподарських угіддях. При
цьому передбачається, що відповідні
угіддя знаходяться у власності чи
користуванні особи.

Підпунктом 14.1.233. п. 14.1 ст. 14 ПК України
дано визначення поняття
сільськогосподарські угіддя - рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги.

Тобто, для цілей справляння
фіксованого сільськогосподарського
податку землі, що використовується
сільськогосподарським
товаровиробником для виробництва
продукції рослинництва, повинні
знаходитися у власності чи
користуванні такого виробника.

Водночас Податковий Кодекс України не
деталізує вимог до правового титулу,
відповідно до якого в особи виникає
право користування земельною ділянкою
на якій розташовані
сільськогосподарські угіддя, а також
до правовстановлюючих документів,
якими підтверджуються відповідні
права на земельні ділянки.

Отже, будь - яке право користування
земельною ділянкою на якій розташовані
сільськогосподарські угіддя є
належним для підтвердження частки
сільськогосподарського
товаровиробництва для цілей
справляння фіксованого
сільськогосподарського податку.

Таким чином, для розрахунку доходів від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва як
таких, що можуть враховуватися при
визначення частки
сільськогосподарського
товаровиробництва можуть включатися
доходи від продажу продукції
рослинництва вирощеної (виробленої) на
сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні особи на
будь-яких умовах.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 2 ст. 20 Закону України "Про
оренду землі" визначено, що право
оренди земельної ділянки виникає з дня
державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Разом з тим, податкове законодавство не
вимагає державної реєстрації договору
оренди земельної ділянки (паю) як
обов'язкової ознаки для кваліфікації
її як такої, що знаходиться у
користуванні сільськогосподарського
товаровиробника.

Недотримання норм земельного
законодавства щодо реєстрації права
оренди земельних ділянок не може бути
перешкодою для кваліфікації
сільськогосподарських угідь як таких,
що знаходяться у користуванні
товаровиробника для цілей справляння
фіксованого сільськогосподарського
податку.

Відповідно, зареєстрований належним
чином договір оренди не може вважатися
єдиним обов'язковим документом, що
підтверджує перебування особи у
статусі платника фіксованого
сільськогосподарського податку.
Відтак, дефекти оформлення
відповідного договору не можуть
впливати на правильність врахування
доходів від реалізації продукції
рослинництва при розрахунку частки
сільськогосподарського
товаровиробника.

За таких обставин, суд вважає, що
продукція вирощена на земельній
ділянці орендованій платником
фіксованого сільськогосподарського
податку в юридичної або фізичної особи
є сільськогосподарською продукцією
незалежно від того чи належним чином
зареєстровані договори оренди такої
ділянки.

Таким чином, відсутні будь - які
підстави для розмежування
сільськогосподарської продукції на ту,
що отримана на належно оформлених
земельних ділянках, право оренди яких
зареєстровано, та на ту, що вирощена на
ділянках, право власності чи оренд яких
оформлена з недоліками.

Отже, сільськогосподарська продукція
рослинництва вирощена платником
фіксованого сільськогосподарського
податку на будь-яких використовуваних
ним земельних ділянках, у тому числі
орендованих, незалежно від стану
державної реєстрації відповідних
орендних договорів не може
оподатковуватися за іншими правилами
ніж у режимі фіксованого
сільськогосподарського податку.

Аналогічним чином відсутні підстави
для визначення особі податкових
зобов'язань із податку на додану
вартість за правилами загального
режиму в разі, якщо такою особою
дотримано питому вагу
сільськогосподарських товарів у
загальному обсязі реалізації.

З урахуванням викладеного, у
відповідача відсутні підстави для
застосування до СТОВ "Предаком сад"
податкового повідомлення-рішення, як
такого, що застосовує спеціальний
режим оподаткування податком на додану
вартість сільськогосподарської
діяльності у разі недотримання
останнім норм земельного
законодавства щодо реєстрації
договорів оренди земельних ділянок,
якщо при цьому дотримано вимоги
податкового законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, орган державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
шляхом справедливого неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

Надавши правову оцінку всім обставинам
справи, які знайшли своє підтвердження
в ході судового засідання, доводяться
як показами представників сторін, так і
матеріалами справи, суд з метою захисту
прав та інтересів позивача, вважає, що
позов слід задовольнити, шляхом
визнання протиправним та скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і
скасувати податкове повідомлення
рішення Могилів-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області, яке винесено 24
січня 2014 року №000192200.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Вінницький окружний адміністративний
суд, шляхом подачі в 10-ти денний строк,
з дня її проголошення, апеляційної
скарги у порядок і строки, передбачені
статтями 186 і 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя Крапівницька Н. Л.