Справа № 754/22135/13-а(2а/754/41/14)
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
Справа: № 754/22135/13-а(2а/754/41/14)

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В., Ісаєнко
Ю.А.,

за участю секретаря
Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду в
місті Києві апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва на
постанову Деснянського районного суду
міста Києва від 03 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі міста
Києва про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач )
звернулася до Деснянського районного
суду міста Києва з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі міста
Києва ( далі - відповідач ) про визнання
протиправними дій управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва щодо
відмови ОСОБА_2 в проведенні
перерахунку пенсії та зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва
провести перерахунок та виплату пенсії
ОСОБА_2 з урахуванням сум матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань і допомоги
на оздоровлення при наданні щорічної
відпустки з 12 червня 2013 року.

Деснянський районний суд міста Києва
своєю постановою 03 березня 2014 року
адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Деснянського районного суду
міста Києва від 03 березня 2014 року та
ухвалити нову про відмову в
задоволенні адміністративного позову,
так як, на думку апелянта, зазначену
постанову суду прийнято з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Згідно до частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_2 до виходу на пенсію
працювала державним службовцем на
посаді головного спеціаліста відділу
по контрольно-перевірочній роботі за
нарахуванням та сплатою платежів
управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва.

21 лютого 2012 року позивачу було
призначено пенсію за віком, відповідно
до Закону України «Про державну
службу».

Проте, при розрахунку вказаної пенсії
до розміру заробітку для обчислення
пенсії управлінням Пенсійного фонду
України в Деснянському районі міста
Києва не було включено матеріальну
допомогу на оздоровлення і вирішення
соціально-побутових питань, хоча на
зазначені види виплат були нараховані
та сплачені страхові внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

У зв'язку з цим, позивач звернулася до
управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва із
заявою про здійснення перерахунку та
виплати їй пенсії з урахуванням
розмірів матеріальної допомоги на
оздоровлення і вирішення
соціально-побутових питань, однак
відповідачем було відмовлено у
задоволенні вказаних вимог ОСОБА_2

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами Законів
України «Про державну службу» (далі -
Закон № 3723-XII), «Про оплату праці» (далі -
Закон № 108/95-ВР), «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII),
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон №
1058-IV).

Так, відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною 2 статті 37 Закону
України «Про державну службу», пенсія
державним службовцям призначається в
розмірі 80 відсотків від сум їх
заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, а
особам, які на час звернення за
призначенням пенсії не є державними
службовцями, - у розмірі 80 відсотків
заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі.

У частині 2 статті 37-1 цього Закону
закріплено, що перерахунок пенсії
здійснюється виходячи із сум
заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
працюючого державного службовця
відповідної посади та рангу на момент
виникнення права на перерахунок
пенсії.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про
оплату праці» передбачено, що
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
роботодавець виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати, до яких
належать виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і положеннями,
компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Відповідно до положень частини 2 статті
33 Закону України «Про державну службу»,
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
до заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У статті 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що до виплат
(доходів), що враховуються в заробітну
плату (дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, належать, зокрема:
суми виплат, отримуваних застрахованою
особою після набрання чинності цим
Законом, з яких згідно з цим самим
Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що отримувані державним
службовцем суми виплат, з яких були
фактично нараховані та сплачені
страхові внески або збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
враховуються в заробіток (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії незалежно від того, чи входять
вони до структури заробітної плати.

Аналогічні висновки були викладені
Верховним Судом України в постанові
від 04 березня 2014 року.

У відповідності до частини 1 статті 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи викладене, а також зважаючи
на наявну в матеріалах справи довідку
про заробітну плату, згідно до якої
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
нараховувався на всі виплати, отримані
позивачем за місцем роботи, у тому
числі й матеріальну допомогу на
оздоровлення та матеріальну допомогу
для вирішення соціально-побутових
питань, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що неврахування при обчисленні пенсії
позивача зазначених видів
матеріальної допомоги, з якої сплачено
страхові внески, призвело до
неправильного розрахунку і
нарахування ОСОБА_2 пенсії, що свідчить
про протиправність дій управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва щодо
відмови позивачу у проведенні
перерахунку пенсії та необхідність
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі
міста Києва провести перерахунок та
виплату пенсії позивачу з урахуванням
сум матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань і
допомоги на оздоровлення при наданні
щорічної відпустки

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку про те, що судом першої
інстанції було повно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
визначено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог
статтів 159 КАС України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва -
залишити без задоволення, а постанову
Деснянського районного суду міста
Києва від 03 березня 2014 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва -
залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного
суду міста Києва від 03 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.