Справа № 311/1308/14-а
Суддя: Степаненко Ю. А.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/311/23/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2014 року
м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької
області

у складі головуючого - судді:
Степаненко Ю.А.

при секретареві
Шак О.В.

за участю позивачки
ОСОБА_1

представника позивачки
ОСОБА_2

представника відповідача
Мандичева О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Василівка
адміністративну справу за позовом:
ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду
України в Василівському районі
Запорізької області, про визнання дій
протиправним та зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Василівського
районного суду Запорізької області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Василівському районі Запорізької
області про визнання незаконним
рішення про відмову у призначенні
пенсії та зобов'язання призначити
пенсію. В позові вказує, що рішенням № 72
від 04.03.2014 року комісією з призначення
пенсії УПФ в Василівському районі
Запорізької області їй було відмовлено
в призначенні пенсії з мотивів
відсутності встановлення інвалідності
її сина до його шестирічного віку. Дане
рішення вважає незаконним та на
обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначає, що вона має сина -
інваліда з дитинства ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який захворів на «хворобу
Рейтера» у 1990 році. Вперше вказаний
діагноз був встановлений 07.05.1990 року в
Запорізькій обласній дитячій лікарні,
де з цього часу він перебував на «Д»
обліку у ревматолога. Вказане
підтверджується довідкою № 358 КУ
Дніпрорудненська міська лікарня від
29.01.2014 року, довідкою Запорізької
обласної дитячої лікарні від 03.07.1997
року, листом КУ «Запорізька обласна
клінічна дитяча лікарня» від 06.02.2014
року за № 02-01-11/245.

Медичним висновком № 26 від 21.07.1997 року
сину була встановлена інвалідність.
Позивачка вказує, що з 21.07.1997 року вона
перебувала на обліку у відділі
соціального захисту у м. Дніпрорудне
управління праці та соціального
захисту населення Василівської
районної адміністрації Запорізької
області та отримувала соціальну
допомогу на сина.

Позивачка зазначає, що прийняте
відповідачем рішення про відмову в
призначенні їй пенсії суперечить
вимогам статті 17 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» та абз.3 п.3
розділу ХV Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у зв'язку з чим вона
змушена звернутися до суду з даним
позовом, в якому просить: визнати
незаконним рішення комісії з пенсійних
питань при Управлінні Пенсійного фонду
України в Василівському районі
Запорізької області № 72 від 04.03.2014 року
про відмову в призначенні їй пенсії за
віком, як матері інваліда з дитинства,
відповідно до статті 17 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» та абз.3 п.3
розділу ХV Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Василівському районі Запорізької
області призначити їй з 27 лютого 2014
року пенсію за віком як матері інваліда
з дитинства, відповідно до статті 17
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та абз.3 п.3 розділу ХV
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та стягнути з відповідача
судові витрати.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник в особі ОСОБА_2
заявлені позовні вимоги підтримали у
повному обсязі, просять задовольнити
їх з підстав, викладеними у позовній
заяві.

Представник Управлінні Пенсійного
фонду України в Василівському районі
Запорізької області в особі Мандичева
О.Г. позов не визнав, вважає його таким,
що задоволенню не підлягає з тих
підстав, що відповідно до пункту 25
Порядку подання та оформлення
документів для призначення пенсій,
затвердженого Постановою Правління
Пенсійного фонду України від 25.11.2005
року № 22-1, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 27.12.2005
року № 1566/11846, визнання особи інвалідом
з дитинства або дитиною-інвалідом
засвідчується випискою з акту огляду
МСЕК, медичним висновком установи
охорони здоров'я, посвідченням
одержувача допомоги, довідкою органу,
що призначає допомогу, про період
призначення допомоги. У разі, якщо
дитина визнана дитиною-інвалідом після
досягнення шестирічного віку, або
інвалідом з дитинства після досягнення
вісімнадцятирічного віку, надається
висновок лікарсько-консультативної
комісії про те, що вона мала медичні
показання для визнання її
дитиною-інвалідом до досягнення
шестирічного віку. Пунктом 14 цього
Положення встановлено, що причинний
зв'язок інвалідності з хворобами,
перенесеними у дитинстві,
встановлюється за наявності
документів лікувально-профілактичних
закладів, що свідчать про початок
захворювання або травму, перенесену до

18-річного віку. Тобто, питання про
призначення пенсії відповідно до
статті 17 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та абз.3 п.3 розділу ХV
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» розглядається також і в
тому разі, якщо дитину визнано
інвалідом з дитинства після досягнення
шестирічного віку, але за наявності
висновку ЛКК, що захворювання, котре
призвело до інвалідності, мало місце до
шестирічного віку. В отриманих на запит
Управління відповіді та висновку ЛКК
КУ «Запорізької обласної клінічної
дитячої лікарні» № 27 від 06.02.2014 року
встановлено, що дитина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 не мала медичних показань
для визнання її інвалідом з дитинства
до досягнення нею шестирічного віку.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, розглянувши надані докази,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у сукупності, вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Частина 2 цієї статті
встановлює, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України..

Відповідно до ст.71 ч.1,2 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 КАС України. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб`єкта владних
повноважень обов`язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Суб'єкт
владних повноважень повинен подати
суду всі наявні у нього документи та
матеріали, які можуть бути використані
як докази у справі. У разі невиконання
цього обов'язку суд витребовує названі
документи та матеріали. Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Спірні правовідносини, які склалися
між сторонами, врегульовані Законом
України «Про пенсійне забезпечення»,
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Порядком подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
жінки, які народили п'ятеро або більше
дітей і виховали їх до восьмирічного
віку, і матері інвалідів з дитинства,
які виховали їх до цього віку, мають
право на пенсію за віком після
досягнення 50 років і при стажі роботи
не менше 15 років із зарахуванням до
стажу часу догляду за дітьми (пункти "є"
і "ж" статті 56). При цьому до числа
інвалідів з дитинства належать також
діти-інваліди віком до 16 років, які
мають право на одержання соціальної
пенсії (стаття 94).

Відповідно до абз.3 п.3 розділу ХV Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», жінки,
які народили п'ятеро або більше дітей і
виховали їх до шестирічного віку, і
матері інвалідів з дитинства, які
виховали їх до цього віку, мають право
на призначення дострокової пенсії за
віком після досягнення 50 років та за
наявності не менше 15 років страхового
стажу. При цьому до числа інвалідів
з дитинства належать також
діти-інваліди віком до 16 років.

Відповідно до пункту 25 Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій,
затвердженого Постановою Правління
Пенсійного фонду України від 25.11.2005
року № 22-1, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 27.12.2005
року № 1566/11846, подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнання особи інвалідом
з дитинства або дитиною-інвалідом
засвідчується випискою з акта огляду в
МСЕК, медичним висновком установи
охорони здоров'я, посвідченням
одержувача допомоги, довідкою органу,
що призначає допомогу, про період
призначення допомоги. У разі якщо
дитина визнана дитиною-інвалідом після

досягнення шестирічного віку, або
інвалідом з дитинства після досягнення
вісімнадцятирічного віку надається
висновок лікарсько-консультаційної
комісії про те, що вона мала медичні
показання для визнання її
дитиною-інвалідом до досягнення
шестирічного віку.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, копія якого є у справі.

Як вбачається із медичних документів,
які містяться у справі, ОСОБА_4 захворів
на «хворобу Рейтера» у 1990 році. Вперше
вказаний діагноз був встановлений
07.05.1990 року в Запорізькій обласній
дитячій лікарні, де з цього часу він
перебував на «Д» обліку у ревматолога.

Медичним висновком № 26 від 21.07.1997 року
ОСОБА_4 встановлена інвалідність. З
21.07.1997 року позивачка перебувала на
обліку у відділі соціального захисту у
м. Дніпрорудне управління праці та
соціального захисту населення
Василівської районної адміністрації
Запорізької області та отримувала
соціальну допомогу на сина.

Згідно пенсійного посвідчення,
досліджених в судовому засіданні
матеріалів пенсійної справи, ОСОБА_4
отримує соціальну пенсію інваліда з
дитинства.

Як вбачається із паспорту ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 їй виповнилося 50 років.

ОСОБА_1 27.02.2014 року звернулася до
Управлінні Пенсійного фонду України в
Василівському районі Запорізької
області із заявою про призначення їй
пенсії за віком як матері інваліда з
дитинства. відповідно до статті 17
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Рішенням № 72 від 04.03.2014 року комісією з
призначення пенсії УПФ в Василівському
районі Запорізької області їй було
відмовлено в призначенні пенсії з
мотивів відсутності встановлення
інвалідності її сина до його
шестирічного віку

Суд, враховуючи встановлені обставини,
вважає, що зазначене рішення комісії з
пенсійних питань Управління
Пенсійного фонду України в
Василівському районі Запорізької
області не відповідає вимогам закону,
виходячи з наступного.

Як вбачається з системного аналізу
зазначених вище положень
нормативно-правових актів,
необхідність подання особою при
зверненні із заявою про призначення
пенсії відповідно до статті 17 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
висновку лікарсько-консультаційної
комісії про те, що відповідна особа
(дитина) мала медичні показання для
визнання її дитиною-інвалідом до
досягнення шестирічного віку
пов'язується із визнанням дитини
інвалідом з дитинства після досягнення
вісімнадцятирічного віку. При цьому,
законодавець розрізняє поняття
дитина-інвалід та інвалід з дитинства.

Як вбачається з матеріалів справи, син
позивачки був визнаний інвалідом з
дитинства з 21.07.1997 року, тобто у віці 8
років, а тому, положення п. 25 Порядку про
необхідність подання відповідному
управлінню ПФУ висновку
лікарсько-консультаційної комісії про
те, що дитина мала медичні показання
для визнання її дитиною-інвалідом до
досягнення шестирічного віку в даному
випадку на правовідносини між
сторонами не поширюється.

Як вбачається із наданих позивачкою
документів, її трудовий стаж складає 23
роки 05 місяців 04 дні.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позивачка у відповідності
з діючим законодавством, є особою, яка
має право на призначення дострокової
пенсії за віком, оскільки на момент
звернення із заявою про призначення
дострокової пенсії була матір'ю
інваліда з дитинства, якого виховала до
восьмирічного віку, досягла 50 років та
має стаж роботи не менше 15 років.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що рішення комісії з пенсійних питань
при Управлінні Пенсійного фонду
України в Василівському районі
Запорізької області № 72 від 04.03.2014 про
відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за
віком, як матері інваліда з дитинства,
відповідно до статті 17 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» та абз.3 п.3
розділу ХV Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» - є незаконним, а тому,
необхідно зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Василівському районі Запорізької
області призначити ОСОБА_1 з 27 лютого 2014
року пенсію за віком, як матері
інваліда з дитинства, відповідно до
статті 17 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та абз.3 п.3 розділу ХV
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України,
понесені позивачкою витрати на оплату
судового збору підлягають стягненню з
Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
Конституцією України, Законом України
«Про пенсійне забезпечення», Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
Порядком подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій, затвердженого
Постановою Правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 року № 22-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.12.2005 року № 1566/11846,
ст.ст. 8, 10, 11, 86, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 183-2 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного
фонду України в Василівському районі
Запорізької області, про визнання дій
протиправним та зобов'язання вчинити
певні дії - задовольнити.

Визнати незаконним рішення комісії з
пенсійних питань при Управлінні
Пенсійного фонду України в
Василівському районі Запорізької
області № 72 від 04.03.2014 про відмову
ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком,
як матері інваліда з дитинства,
відповідно до статті 17 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» та абз.3 п.3
розділу ХV Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Василівському районі
Запорізької області призначити ОСОБА_1
з 27 лютого 2014 року пенсію за віком, як
матері інваліда з дитинства,
відповідно до статті 17 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» та абз.3 п.3
розділу ХV Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 73
,08 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Василівський районний суд Запорізької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дати
проголошення постанови.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення постанови, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цієї
постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області
Ю.А. Степаненко