Справа № 826/2385/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2014 року № 826/2385/14
В приміщенні Окружного
адміністративного суду міста Києва за
адресою у м. Києві по вул. Великій
Васильківській, 81-а, Окружний
адміністративний суд міста Києва у
складі: головуючого Бояринцевої М.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
до Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
про скасування постанови та
зобов'язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
скасування постанови відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про відкриття виконавчого
провадження від 31 січня 2014 року щодо
звернення стягнення на майно боржника
ОСОБА_1 та про скасування постанови про
накладення арешту на майно боржника
ОСОБА_1 від 31 січня 2014 року.
В обґрунтування наведених вимог
позивач посилається на Загальну
декларацію прав людини, Європейську
конвенцію про захист прав людини і
основних свобод, Конституцію України,
закони України "Про виконавче
провадження", "Про державну виконавчу
службу", Інструкцію про проведення
виконавчих дій, затверджену наказом
Міністерства юстиції України № 74/5 від
15 грудня 1999 року, та зазначає, що
відділом примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві протиправно винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, оскільки в ній не вказано
спосіб добровільного виконання
виконавчого документу, процедуру
перерахування коштів. Також позивач
вказує на те, що виконавче провадження
відкрите на підставі незаконного
виконавчого напису нотаріуса. В
обґрунтування протиправності
постанови про накладення арешту на
майно боржника позивач зазначає, що у
відповідності до іпотечного договору
та виконавчого напису нотаріуса об'єкт
нерухомості перебуває в забороні на
відчуження, а тому винесення
додаткової постанови не було потрібно.
Представник відповідача заперечила по
суті заявлених позовних вимог з огляду
на положення Закону України "Про
виконавче провадження", Положення про
Єдиний державний реєстр виконавчих
проваджень, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 20
травня 2003 року № 43/5, Інструкцію про
проведення виконавчих дій, затверджену
наказом Міністерства юстиції України
№ 74/5 від 15 грудня 1999 року, та зазначила,
що відділом примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
правомірно винесено постанови про
відкриття виконавчого та про
накладення арешту на майно боржника
від 31 січня 2014 року у виконавчому
провадженні № 41702583.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
31 січня 2014 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 41702583 по примусовому
виконанню виконавчого напису
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу від 23
семиденний строк з дня винесення
постанови для добровільного виконання
виконавчого напису нотаріуса.
31 січня 2014 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві винесено
постанову у виконавчому провадженні №
41702583 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, яким накладено арешт на
нежилі приміщення (групи приміщень № 81)
(в літері А) в цокольному поверсі,
загальною площею 199,40 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до статті 1 Закону України
від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче
провадження" (в редакції, яка діяла на
час виникнення спірних правовідносин,
далі - Закон 606-ХІV) виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частинами першою та другою статті 2
Закону № 606-ХІV встановлено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(далі - державні виконавці).

Відповідно до частини першої статті 6
Закону № 606-ХІV державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (частина
перша статті 11 Закону № 606-ХІV).

Як вбачається з матеріалів справи, 23
грудня 2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу вчинено виконавчий напис № 13168,
яким запропоновано звернути стягнення
на нежилі приміщення (групи приміщень
№ 81) (в літері А) на цокольному поверсі,
загальною площею 199,40 кв.м., що
знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та за рахунок коштів,
вилучених від реалізації заставленого
майна задовольнити вимоги Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в
особі Північного комерційного
макрорегіону ПАТ "Укрсоцбанк" в сумі
450 010,29 доларів США, що в еквіваленті
за курсом Національного банку України
станом на 11 вересня 2013 року складає 3 596
932,22 грн., з яких: сума заборгованості за
кредитом складає 309 225 доларів США, що в
еквіваленті за курсом Національного
банку України станом на 11 вересня 2013
року складає 2 471 653,43 грн., сума
заборгованості за відсотками складає
104 668,47 доларів США, що в еквіваленті за
курсом Національного банку України
станом на 11 вересня 2013 року складає 836
615,08 грн., розмір пені за несвоєчасне
повернення кредиту 23 624,22 долари США, що
в еквіваленті за курсом Національного
банку України станом на 11 вересня 2013
року складає 188 828,37 грн., розмір пені за
несвоєчасне повернення відсотків 12 492,60
доларів США, що в еквіваленті за курсом
Національного банку України станом на
11 вересня 2013 року складає 9 983,34 грн. У
виконавчому написі зазначено про
необхідність додатково стягнути
витрати за вчинення виконавчого напису
у сумі 24 000 грн.

25 січня 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Укрсоцбанк" звернулося до
начальника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
із заявою про відкриття виконавчого
провадження щодо стягнення із ОСОБА_1
заборгованості в сумі 450 010,29 доларів
США, що в еквіваленті за курсом
Національного банку України складає 3
596 932,22 грн. та витрат на вчинення
виконавчого напису у сумі 24 000 грн.
В заяві Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" також просило звернути
стягнення на нежиле приміщення (групи
приміщень № 81) (в літері А) на
цокольному поверсі, загальною площею
199,40 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та передане в іпотеку
Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" на підставі іпотечного
договору № 42.02-11/918, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу 28
листопада 2006 року за реєстровим № 4567.
Разом з тим, Публічне акціонерне
товариство "Укрсоцбанк" просило
накласти арешт на все майно боржника,
провести опис та подальшу реалізацію.

Відповідно до пункту 4 частини другої
статті 17 Закону № 606-ХІV підлягають
виконанню державною виконавчою
службою виконавчі написи нотаріусів.

Згідно частини першої статті 25 Закону
№ 606-ХІV державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до частини другої статті 25
Закону № 606-ХІV державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку про правомірність дій
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві щодо відкриття виконавчого
провадження № 41702583 по примусовому
виконанню виконавчого напису
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу від 23
грудня 2013 року № 13168 та щодо накладення
арешту на нежилі приміщення (групи
приміщень № 81) (в літері А) в цокольному
поверсі, загальною площею 199,40 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
належать боржнику.

При цьому, суд не приймає до уваги
посилання позивача, як на підставу для
скасування постанови державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження № 41702583,
відсутність інформації щодо способу
добровільного виконання виконавчого
напису нотаріуса та процедури
перерахування коштів, оскільки у
постанові про відкриття виконавчого
провадження зазначені реквізити, на
які повинні бути перераховані кошти.

Разом з тим, частиною першою статті 12
Закону № 606-ХІV встановлено, що сторони
виконавчого провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Таким чином, після отримання постанови
про відкриття виконавчого провадження
та з метою з'ясування порядку
добровільного виконання виконавчого
напису, боржник наділений правом
звернутися до державного виконавця з
метою отримання необхідної інформації.

Крім того, обставини, на які
посилається позивач, не можуть бути
підставою для скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження, у
разі якщо виконавче провадження
відкрито на підставі виконавчого
документа, строк пред'явлення якого до
виконання не закінчився, він
відповідає вимогам, передбаченим
Законом України "Про виконавче
провадження", і пред'явлений до
виконання до відповідного органу
державної виконавчої служби.

Відносно доводів позивача про
незаконність виконавчого напису
нотаріуса, оскільки перед вчиненням
напису кредитор не направив ОСОБА_1
претензії та вимоги та щодо
невідповідності визначеної суми боргу,
суд зазначає про наступне.

Статтею 50 Закону України від 02.09.1993 №
3425-ХІІ "Про нотаріат" встановлено, що
нотаріальна дія або відмова у її
вчиненні, нотаріальний акт
оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії
або відмови у її вчиненні,
нотаріального акта має особа, прав та
інтересів якої стосуються такі дії чи
акти.

Разом з тим, статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

За вимогами частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України компетенція адміністративних
судів щодо вирішення адміністративних
справ поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Проте, нотаріат не наділений
публічно-правовими функціями, а даний
інститут функціонує в межах приватного
права, тобто відноситься до
цивільно-правової сфери, відповідно,
нотаріальні акти підлягають
оскарженню в порядку цивільного
судочинства.

Враховуючи наведене та приписи Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний суд не
наділений повноваженнями щодо
встановлення законності вчиненого
нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у разі
визнання виконавчого напису нотаріусу
в судовому порядку таким, що не
підлягає виконанню виконавче
провадження підлягає закінченню на
підставі пункту 4 частини першої статті
49 Закону № 606-ХІV.

З огляду на встановлені у суді
обставини, суд приходить до висновку
про правомірність винесених головним
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві постанови про відкриття
виконавчого провадження № 41702583 по
примусовому виконанню виконавчого
напису приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу від 23 грудня 2013 року № 13168 та
постанови у виконавчому провадженні №
41702583 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, яким накладено арешт на
нежилі приміщення (групи приміщень № 81)
(в літері А) в цокольному поверсі,
загальною площею 199,40 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог, тому позов визнається
таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 98, 160-163, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про скасування постанови та
зобов'язання вчинити дії відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
М.А.Бояринцева