Справа № 2а-7467/09/2270/8
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/71688/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М. Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М. за участю секретаря
Титенко М.П.за участю представників
позивача:Макорти М.Д.,відповідача:Яцюк
Н.В.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Красилівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Хмельницької області
Державної податкової служби
(правонаступник - Красилівська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області)

на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
17.11.2009

та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2012

у справі № 2-а-7467/09/2270/8 (7840/10/9140)

за позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр»
(правонаступник - Публічне акціонерне
товариство «Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр»)

до Старокостянтинівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Хмельницької області
(правонаступник - Красилівська
міжрайонна державна податкова
інспекція Хмельницької області
Державної податкової служби)

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр» (надалі -
позивач, ВАТ «Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр») звернулося до
Хмельницького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Старокостянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області (надалі -
відповідач, Старокостянтинівська ОДПІ
Хмельницької області), у якому просило
суд визнати нечинними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
07.08.2009 № /0 та № /0.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 17.11.2009,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2012, адміністративний позов ВАТ
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр» задоволено:
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Старокостянтинівської ОДПІ
Хмельницької області від 07.08.2009 №
/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 8 954 900,00 грн. та від 07.08.2009
№ /0, яким встановлено завищення
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість в сумі 105 846,00 грн. і
штрафні (фінансові) санкції в сумі 52 923,00
грн.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати їх рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу відповідача, за
змістом яких проти вимог останньої
заперечує з мотивів її
необґрунтованості та просить вказану
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій без змін.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами планової
виїзної перевірки ВАТ
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2008 по 31.12.2008 відповідачем
27.07.2009 складено акт № 231/05471885 (надалі -
акт).

На підставі акта податковим органом
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 07.08.2009: №
/0, яким визначено позивачу
податкове зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 8 954 900 грн., у тому числі:
основний платіж в сумі 4 562 915 грн. та
штрафні (фінансові) санкції в сумі 4 391 985
грн.; № /0, яким зменшено позивачу
суму бюджетного відшкодування податку
на додану вартість на 105 846,00 грн. та
штрафні (фінансові) санкції в сумі 52 923,00
грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
в акті перевірки відповідачем не
вказано, з яких підстав ним було
застосовано звичайні ціни для
визначення валового доходу від
реалізації щебеневої продукції ТОВ
«Український граніт» і те, що
відповідачем не надано доказів, які б
вказували на наявність таких підстав;
не надано будь-яких доказів на
підтвердження невідповідності
договорів позивача актам цивільного
законодавства. Крім того, суд дійшов
висновку, що працівниками відповідача
безпідставно проведено повторну
перевірку з питань, які вже були
перевірені працівниками цієї ж
податкової інспекції.

Суд апеляційної інстанції погодився із
такими висновками суду першої
інстанції, посилаючись на те, що під час
вирішення справи останнім не було
допущено порушень норм матеріального
та процесуального права, які б призвели
до неправильного вирішення справи.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про податок на додану
вартість», який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, база
оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари
(послуги) перевищує договірну ціну на
такі товари (послуги) більше ніж на 20
відсотків, база оподаткування операції
з поставки таких товарів (послуг)
визначається за звичайними цінами.

Згідно з абзацом 1 підпункту 1.20.1 пункту
1.20 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
який діяв на час виникнення спірних
правовідносин, якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін. Справедлива ринкова ціна
- це ціна, за якою товари (роботи,
послуги) передаються іншому власнику
за умови, що продавець бажає передати
такі товари (роботи, послуги), а
покупець бажає їх отримати за
відсутності будь-якого примусу, обидві
сторони є взаємно незалежними юридично
та фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).
Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера
обігу товарів (робіт, послуг), яка
визначається виходячи з можливості
покупця (продавця) реально і без
значних додаткових витрат придбати
(продати) товар (роботу, послугу) на
найближчій стосовно будь-якої із
сторін договору території. Ідентичні
товари (роботи, послуги) - товари
(роботи, послуги), що мають однакові
характерні для них основні ознаки. Під
час визначення ідентичності товарів
беруться до уваги, зокрема, їх фізичні
характеристики, які не впливають на їх
якісні характеристики і не мають
суттєвого значення для визначення
ознак товару, якість і репутація на
ринку, країна походження та виробник.
Незначні відмінності в їх зовнішньому
вигляді можуть не враховуватися.
Однорідні товари (роботи, послуги) -
товари (роботи, послуги), які не є
ідентичними, мають подібні
характеристики і складаються зі схожих
компонентів, що дозволяє їм виконувати
однакові функції та (або) бути
взаємозамінними. Під час визначення
однорідності товарів (робіт, послуг)
беруться до уваги, зокрема, їх якість,
наявність товарного знака, репутація
на ринку, країна походження та
виробник.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 30.12.2007 протоколом засідання
спостережної ради ВАТ
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр» було визначено
критерії (обсяги поставок, терміни
оплати) для застосування підприємством
оптових та роздрібних цін під час
реалізації покупцям щебеневої
продукції. Так, оптові ціни було
встановлено для покупців, які
співпрацювали з підприємством у 2007
році та здійснили закупку продукції
протягом року в обсязі не менше 200 000
тонн, укладуть договори у 2008 році на
поставку щебеневої продукції не менше
40 000 тонн та проводитимуть розрахунок
на основі 100% попередньої оплати,
укладуть договори на поставку відсіву
гранітного від 1000 тонн. Роздрібні ціни
було встановлено для покупців з об'ємом
закупок до 1000 тонн, на реалізацію
продукції з відстрочкою та для
реалізації населенню. Ціни на
продукцію з об'ємом закупок від 1000 тонн
до 40 000 тонн, у випадку 100% попередньої
оплати, передбачено встановлювати в
межах між оптовими і роздрібними
цінами згідно з договорами, в
залежності від обсягу закупок.

Відповідно до п. 1.1. Договору від 01.01.2008
№ 01/08-П, укладеного між ТОВ
«Український граніт» та позивачем,
останній зобов'язався передати у
власність покупця щебінь, відсів
гранітний, грант та вскришу (надалі -
товар), а покупець - прийняти товар і
оплатити його вартість. Асортимент
товару, його кількість, умови поставки
визначаються в додатках до договору,
або накладних, які є його невід'ємною
частиною (п.2.1 договору). Ціна на товар
формулюється постачальником на кожну
партію товару і регулюється в
виставлених рахунках-фактурах, які є
невід'ємною частиною договору (п. 3.1
договору). Розрахунок за отриманий
товар здійснюється сторонами в
національній валюті України на основі
100% попередньої оплати.

01.01.008 між позивачем та ТОВ «Український
граніт» було укладено дилерський
договір № 1 терміном до 31.12.2008 (п. 7.1.
договору), відповідно до п. 1.1. якого
позивач надав партнеру (ТОВ
«Український граніт») невиняткові
права на поширення на території
України, Російської Федерації,
Білорусії, Польщі продукцію позивача
(за змістом п. 1.3 договору щебеневої
продукції), а також право іменувати
себе «офіційний дилер ВАТ
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр».

Пунктом 1.3 договору передбачено, що
асортимент, кількість, умови поставки,
ціна продукції та інші умови
визначаються в договорі поставки від
01.01.2008 № 01/08-П, укладеному між позивачем
та партнером. За умовами дилерського
договору позивач поставляє партнеру
продукцію за партнерськими (оптовими)
цінами (п. 1.5 договору), а партнер (ТОВ
«Український граніт») в усіх рекламних
та інформаційних матеріалах щодо
продукції позивача, договорах
реалізації продукції зобов'язаний
посилатись на ВАТ
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр», як на
виробника продукції.

Підпунктом 1.20.8 пункту 1.20 статті 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.
При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, обов'язок доведення
того, що ціна договору не відповідає
рівню звичайної ціни у випадках,
визначених Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), покладається
на податковий орган у встановленому
порядку. При проведенні перевірки
платника податку податковий орган має
право надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін.

Таким чином, якщо не доведене зворотне,
звичайною вважається ціна, визначена
сторонами договору. При цьому обов'язок
доведення невідповідності ціни
договору рівню звичайних цін
покладається на податковий орган.

Для визначення звичайної ціни
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах.

При цьому колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що ціни
продажу продукції оптовими партіями
позивачем своєму дилеру - ТОВ
«Український граніт» не можуть
вважатись співставними з цінами
реалізації цієї продукції в подальшому
цим дилером суб'єктам господарювання.

Оскільки відповідачем не було надано
жодного договору купівлі-продажу
щебеневої продукції, укладеного на
ринку цієї продукції в
Старокостянтинівському районі, який би
відповідав умовам договору, укладеного
між позивачем та ТОВ «Український
граніт». Тобто податковим органом не
доведено, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни.

Із аналогічними порушеннями, без
підтвердження рівня звичайних цін,
відповідачем в акті перевірки зроблено
розрахунки заниження позивачем
валового доходу під час реалізації
щебеневої продукції на експорт для ТОВ
«Еталон Метал +» і ТОВ «Універсал
Максим Граніт», а саме: в акті перевірки
відсутня інформація про укладені на
момент продажу такого товару договори
на реалізацію ідентичних (однорідних)
товарів (робіт, послуг) на експорт, а для
розрахунку валового доходу
застосовано звичайні ціни на ринку
України.

Що стосується податкового
повідомлення-рішення від 07.08.2009 №
/0, колегия суддів зазначає
наступне.

Судами встанволено, що правомірність
заявленої до бюджетного відшкодування
суми податку на додану вартість на
рахунок платника за травень-липень 2008
року вже була предметом податкової
перевірки.

Право на проведення повторної
перевірки відповідно до пункту 4 Указу
Президента України «Про деякі заходи з
дерегулювання підприємницької
діяльності» від 23.07.1998 № 817/98 має лише
вищестоящий контролюючий орган.
Вказаним пунктом встановлено, що
вищестоящий контролюючий орган вправі
прийняти рішення щодо повторної
перевірки суб'єкта підприємницької
діяльності лише у тому разі, коли
стосовно посадових або службових осіб
контролюючого органу, які проводили
планову або позапланову перевірку
зазначеного суб'єкта, розпочато
службове розслідування або порушено
кримінальну справу.

Як встановлено судами, відповідачем не
надано доказів того, що підставою для
проведення вказаної перевірки було
призначення службового розслідування
або порушення кримінальної справи
відносно працівників, які проводили
перевірки з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за вищевказані періоди. Крім
того, відповідачем не було надано
наказу ДПА у Хмельницькій області про
проведення повторної перевірки з
вказаних питань.

А відтак, суди попередніх інстанцій
правомірно визнали незаконним
проведення повторної перевірки
позивача з одного і того ж питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, які визнали
протиправними та скасували податкові
повідомлення-рішення відповідача від
07.08.2009 № /0 та № /0.

Оскільки суди попередніх інстанцій під
час розгляду справи повно і правильно
встановили обставини справи, та при
ухваленні судових рішень не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 223,
224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Красилівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Хмельницької області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 17.11.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.09.2012 у
справі № 2-а-7467/09/2270/8 (7840/10/9140) залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна