Справа № 490/12166/13-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

12 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 490/12166/13-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача судді - Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва на
ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28 січня 2014 року про
задоволення подання відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області про зміну
способу виконання рішення суду у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва про
захист соціальних прав, що передбачені
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни»,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року відділ примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області (надалі - заявник, відділ ДВС)
звернувся до суду із поданням, в якому
просить суд змінити спосіб виконання
постанови Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року у справі № 1423/5563/2011, шляхом
стягнення з управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Миколаєва (надалі - УПФУ, боржник,
відповідач) на користь ОСОБА_1 кошти в
сумі 1663,38 грн, що нараховані боржником.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28 січня 2014 року в подання
відділу ДВС - задоволено.

Суд замінив спосіб виконання рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва у справі № 1423/5563/2011, шляхом
стягнення з УПФУ на користь ОСОБА_1
виплату щомісячної доплати до пенсії в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», в сумі
1663,38 грн., що нарахована боржником.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
УПФУ звернулося з апеляційною скаргою.

Апелянт, оскаржуючи ухвалу суду
посилався на те, що вона винесена з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, а тому просить її
скасувати та постановити нову, про
відмову в задоволенні заяви.

У відповідності до ч.1 п.1 ст.197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
у квітні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому, з урахуванням
уточнень, просив визнати дії УПФУ
неправомірними та стягнути з
відповідача на користь позивача
недоплачену за період з 01 січня 2008 року
по 31 грудня 2010 року суму щомісячної
державної соціальної допомоги в
розмірі 4083,60 грн. та надалі, до моменту
постановлення рішення по справі.

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 17 липня 2012 року
позовні вимоги задоволено частково.

Суд зобов'язав УПФУ здійснити
перерахунок пенсії за період з 22 травня
2008 року по 22 липня 2011 року, обчисливши
її у ці періоди з урахуванням
підвищення в розмірі 30% відповідно до
частини 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальної пенсії за
віком, та виплатити визначену різницю.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року, постанова Центрального районного
суду м. Миколаєва від 17 липня 2012 року -
скасована, та прийнята нова постанова,
якою адміністративний позов -
задоволено частково.

Суд зобов'язав УПФУ здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії ОСОБА_1 на 30% мінімальної пенсії
за віком, відповідно до вимог ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 07 жовтня 2010
року по 22 липня 2011 року, з урахуванням
вже виплачених сум за вказаний період.

Позовні вимоги за період з 22 травня 2008
року по 06 жовтня 2010 року, залишено без
розгляду.

27 серпня 2013 року Центральним районним
судом м. Миколаєва було видано
виконавчий лист №1423/5563/2011 від 14 серпня
2013 року.

Державним виконавцем 05 вересня 2013 року
було відкрито виконавче провадження.

Боржником у справі виконано рішення
лише в частині здійснення нарахування,
однак, в частині виплати суми боргу
рішення не виконано, у зв'язку із
припиненням державного бюджетного
фінансування на проведення виплат.

У зв'язку із вищенаведеним, 01 жовтня 2013
року відділ ДВС звернувся до суду з
поданням про зміну способу виконання
рішення суду

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28 січня 2014 року в подання
відділу ДВС - задоволено.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З'ясувавши обставини справи, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що суд першої інстанції при вирішенні
справи не вірно застосував чинні норми
як процесуального, так і матеріального
права, чим порушив вимоги ст. 159 КАС
України.

Так, статтею 14 КАС України встановлено,
що судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.

Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду, постановою
задовольнив позовні вимоги, шляхом,
зобов'язання УПФУ здійснити
перерахунок та підвищити пенсію
позивачу на 30% мінімальної пенсії за
віком (розмір якої встановлено
частиною 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування») відповідно до вимог ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 07 жовтня 2010
року по 22 липня 2011 року, за вирахуванням
вже виплачених сум за вказаний період.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини
вищезазначеної постанови та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин відділ ДВС просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу, яка не була предметом розгляду
та дослідження адміністративного суду
під час прийняття цієї постанови, хоча
в адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.

Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

До того ж, суд апеляційної інстанції
наголошує, що «захист порушеного права
у судовому рішенні» і «спосіб
виконання судового рішення» не є
тотожними поняттями (процесуальними
інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

За таких підстав, рішення суду першої
інстанції є помилковим та винесено з
невірним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
що мають значення для вирішення справи,
у зв'язку із чим, підлягає скасуванню на
підставі ст.202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 202, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва -
задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28 січня 2014 року -
скасувати.

В задоволенні подання відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області про зміну
способу виконання рішення суду у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва про
захист соціальних прав, що передбачені
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя
Л.В. Стас

суддя
І.П. Косцова