Справа № 824/1776/14-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року м. Чернівці
справа № 824/1776/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Анісімова О.В.,

секретаря судового засідання -
Кордобан А.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Штефанчук
С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
юстиції в Чернівецькій області про
визнання бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач або ОСОБА_3)
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Головного управління
юстиції у Чернівецькій області (далі -
відповідач або ГУЮ у Чернівецькій
області) про визнання протиправною
бездіяльність щодо залишення без
належного розгляду її звернення від
25.02.2014 р. та зобов'язання розглянути її
звернення від 25.02.2014 р. на надати
рішення за результатами її розгляду, як
це передбачено Законом №393/96.

Ухвалою суду від 07.05.2014 р. провадження у
справі в частині зобов'язання
відповідача розглянути звернення
позивача від 25.02.2014 р. на надати рішення
за результатами цього розгляду, як це
передбачено Законом №393/96 - закрито.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач звернулась до відповідача із
зверненням від 25.02.2014 р., в якому
оскаржувала дії атестаційної комісії.
Однак, всупереч положень Закону
України «Про звернення громадян» від
02.10.1996 р., №393/96-ВР (далі - Закон №393/96)
відповідач у місячний строк не надав
ОСОБА_3 мотивованої відповіді за
наслідками розгляду її звернення, тим
самим порушивши її права, що стало
підставою для звернення до суду із цим
адміністративним позовом.

Відповідач щодо задоволення позову
заперечил.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
суду пояснив наступне.

Так, позивач працює на посаді
начальника бухгалтерського обліку і
звітності, планово - фінансової
діяльності та матеріально - технічного
забезпечення ГУЮ у Чернівецькій
області. 16.01.2014 р. атестаційною комісією
ГУЮ у Чернівецькій області проводилась
атестація ОСОБА_3, за наслідками якої
прийнято рішення рекомендувати її
перевести за згодою на іншу посаду, що
відповідає її професійному рівню або
звільнити із займаної посади
відповідно до п.2 ст.40 Кодексу законів
про працю України (далі - КЗпП).

Не погоджуючись, з вище зазначеним
рішенням атестаційної комісії ОСОБА_3
25.02.2014 р. звернулась зі зверненням до
відповідача, в якому оскаржила рішення
атестаційної комісії ГУЮ у
Чернівецькій області від 16.01.2014 р.
Однак, всупереч положень Закону №393/96
відповідач у місячний термін не надав
відповідь на звернення ОСОБА_3, чим
порушив її права.

Представник позивача вважає, що ГУЮ у
Чернівецькій області зобов'язано було,
у місячний строк, направити відповідь
позивачеві рекомендованим листом, з
відміткою про вручення. Свою позицію
нормативно обґрунтовує положеннями
Конституції України, Закону №393/96 та
Указу Президента України від 07.02.2008 р.,
№109/2008 «Про першочергові заходи щодо
забезпечення реалізації та
гарантування конституційного права на
звернення до органів державної влади
та органів місцевого самоврядування»
від 07.02.2008 р., №109/2008 (далі - Указ №109/2008).
Також, представник позивача вважає, що
відповідач зобов'язаний довести суду,
що ним відправлено на адресу позивача
лист-відповідь, при цьому керується
положеннями ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України).

Представник відповідача суду пояснила
наступне.

Так, 16.01.2014 р. атестаційною комісією ГУЮ
у Чернівецькій області проводилась
атестація ОСОБА_3, за наслідками якої
прийнято рішення рекомендувати її
перевести за згодою на іншу посаду, що
відповідає її професійному рівню або
звільнити із займаної посади
відповідно до п.2 ст.40 КЗпП.

Позивач, вважаючи таке рішення
атестаційної комісії неправомірним,
оскаржила його шляхом подання
звернення від 25.02.2014 р.

Це звернення позивача зареєстроване у
реєстраційно-контрольній картки
(вхідна) та на нього у місячний строк
надано відповідь, а саме 21.03.2014 р.,
№22-01-19/30. Зазначена відповідь
відправлена ОСОБА_3 простою
кореспонденцією, оскільки будь-який
нормативно-правовий акт не
зобов'язував відправляти її
рекомендованим листом, з відміткою про
вручення.

За таких обставин, враховуючи, що
будь-яких порушень вимог Закону №393/96
відповідач при розгляді звернення
ОСОБА_3 не допустив, представник
відповідача просить суд відмовити у
задоволенні позову.

На запитання суду, чому відповідь
ОСОБА_3, враховуючи те, що вона працює на
посаді начальника бухгалтерського
обліку і звітності, планово -
фінансової діяльності та матеріально -
технічного забезпечення ГУЮ у
Чернівецькій області, не було надано їй
особисто нарочно, представник
відповідача суду пояснила, що рішення
про відправлення листа від 21.03.2014 р.,
№22-01-19/30 на адресу ОСОБА_3 поштою
прийнято начальником ГУЮ у
Чернівецькій області і воно не
суперечить вимогам чинного
законодавства України. При цьому суду
пояснила, що ОСОБА_3 у своїй діяльності
уникає особистих зустрічей з
начальником ГУЮ у Чернівецькій
області, що також обумовило відправку
їй листа поштою.

Крім цього, судом як свідок допитана
ОСОБА_4, яка пояснила, що працює на
посаді діловода ГУЮ у Чернівецькій
області і саме вона здійснювала
відправку листа-відповіді ОСОБА_3 від
21.03.2014 р., №22-01-19/30. Даний лист нею,
окремо, за вказівкою начальника ГУЮ у
Чернівецькій області, відправлявся в
кінці робочого дня 21.03.2014 р. простою
поштовою кореспонденцією шляхом
віднесення на відділення поштового
зв'язку, що у м. Чернівцях по вул.
Худякова. Лист був упакований у
конверт, адрес одержувача конверту
відповідав місцю проживання ОСОБА_3,
яке зазначене у її особовій справі, що
знаходиться у відділі кадрів ГУЮ у
Чернівецькій області.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно
та повно з'ясувавши обставини справи,
об'єктивно оцінивши докази, що мають
юридичне значення для вирішення спору
по суті, суд встановив наступне.

Так, відповідно до матеріалів справи
ОСОБА_3 працює на посаді начальника
бухгалтерського обліку і звітності,
планово - фінансової діяльності та
матеріально - технічного забезпечення
ГУЮ у Чернівецькій області.

16.01.2014 р. атестаційною комісією ГУЮ у
Чернівецькій області прийнято рішення
згідно якого начальнику ГУЮ у
Чернівецькій області рекомендовано
ОСОБА_3 перевести за її згодою на іншу
посаду, що відповідає її професійному
рівню або звільнити із займаної посади
відповідно до п.2 ст.40 КЗпП (протокол
засідання атестаційної комісії
Головного управління юстиції у
Чернівецькій області, а.с.9).

25.02.2014 р. ОСОБА_3, зі скаргою на рішення
атестаційної комісії від 16.01.2014 р.,
звернулась до начальника ГУЮ в
Чернівецькій області Кондрюка К.О.

Зазначена скарга ОСОБА_3 зареєстрована
у реєстраційно-контрольній картці
(вхідна) під порядковим №82. У розділі 9
цієї картки під порядковим №82 наявна
відмітка «в-но 21.03.14».

Відповідно до журналу вихідної
кореспонденції, який досліджений у
судовому засіданні, 21.03.2014 р. ГУЮ у
Чернівецькій області на адресу ОСОБА_3
відправлено листа за вих.№22-01-19/30. Копія
цього листа наявна у справі.

Позивач просить суд визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо залишення без
належного розгляду її звернення від
25.02.2014 р., оскільки згідно позиції
позивача вона лист ГУЮ у Чернівецькій
області від 21.03.2014 р., №22-01-19/30 не
отримувала і цей лист мав бути
відправлений на її адресу
рекомендованим листом, з повідомленням
про вручення, або переданий нарочно.

Суд вважає, що цей позов не підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

При цьому, враховуючи предмет та
підстави позову, суд надає оцінку
правомірності дій відповідача
положенням Закону №393/96.

Відповідно до преамбули Закону №393/96
він регулює питання практичної
реалізації громадянами України
наданого їм Конституцією України права
вносити в органи державної влади,
об'єднання громадян відповідно до їх
статуту пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів. Закон
забезпечує громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Згідно із ст.12 Закону №393/96 дія цього
Закону не поширюється на порядок
розгляду заяв і скарг громадян,
встановлений кримінальним
процесуальним, цивільно-процесуальним,
трудовим законодавством,
законодавством про захист економічної
конкуренції, законами України "Про
судоустрій і статус суддів" та "Про
доступ до судових рішень", Кодексом
адміністративного судочинства
України".

Відповідно за загальнотеоретичного
визначення терміну «трудове
законодавство», під ним розуміють
систему нормативно-правових актів, які
ухвалюють уповноважені органи
державної влади, місцевого
самоврядування, посадові особи
відповідно до закріплених за ними
повноважень задля правового
регулювання суспільно-трудових
відносин, встановлюючи правила
поведінки їх учасників.

Акти трудового законодавства
виокремили з-поміж законодавчих актів
України, враховуючи специфіку предмета
правового регулювання та коло
суб'єктів, на які поширюється їх дія.

В систему нормативно-правових актів
трудового законодавства також входить
Положення про проведення атестації
державних службовців, затверджене
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.12.2000 р., №1922 «Про затвердження
Положення про проведення атестації
державних службовців» (далі - Положення
про атестацію), відповідно до п.1 якого з
метою підвищення ефективності
діяльності державних службовців та
відповідальності за доручену справу в
державних органах один раз на три роки
проводиться їх атестація, під час якої
оцінюються результати роботи, ділові
та професійні якості, виявлені
працівниками при виконанні службових
обов'язків, визначених типовими
професійно-кваліфікаційними
характеристиками посад і відображених
у посадових інструкціях, що
затверджуються керівниками державних
органів відповідно до Закону України
"Про державну службу" та інших
нормативно-правових актів.

Як встановлено судом вище, позивач,
скаргою від 25.02.2014 р. оскаржувала
рішення атестаційної комісії від 16.01.2014
р. Дослідженням змісту цієї скарги
встановлено, що при її подані ОСОБА_3
керувалась п.13 Положення про атестацію,
відповідно до якого рішення комісії
може бути оскаржене державним
службовцем у встановленому порядку
керівникові протягом 10 днів з дня його
прийняття без урахування терміну
тимчасової непрацездатності.

Отже, дослідивши зазначені
правовідносини суд прийшов до
висновку, що позивач звернулась до
відповідача із скаргою на підставі
спеціальної норми трудового
законодавства, яка у т.ч. врегульовує
порядок розгляду скарг працівників, а
тому відповідно до ст.12 Закону №393/96
його дія на ці правовідносини не
поширюється, що свідчить про
неможливість відповідачем, у даному
разі, порушити його вимоги.

Правовідносини між ОСОБА_3 та ГУЮ у
Чернівецькій області, які виникли
внаслідок розгляду дослідженої скарги
врегульовані Положенням про атестацію,
і саме у разі порушення його приписів
позивачеві необхідно було б звертатись
до суду за захистом його прав.

Однак, у позовній заяві (підстави та
предмет позову) позивач не зазначив, що
діями/ бездіяльністю відповідача
порушенні його права передбачені
Положенням про атестацію, що із
врахування речення 1 ч.2 ст.11 КАС України
унеможливлює суду надати оцінку на
предмет правомірності дій посадових
осіб ГУЮ у Чернівецькій області
приписам Положення про атестацію.

Процесуальне законодавства надає
право суду вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять (речення 2 ч.2
ст.11 КАС України), однак у даному разі
суд не має процесуальних підстав вийти
за межі позовних вимог, оскільки
підстави та предмет пред'явленого
позову не дають можливості це зробити.

Крім цього, дослідженням матеріалів
справи, а саме журналу вихідної
кореспонденції, а також враховуючи
пояснення свідка ОСОБА_4, суд прийшов до
висновку, що відповідач надав 21.03.2014 р.,
вих.№22-01-19/30 відповідь ОСОБА_3 щодо
розгляду її заяви.

При цьому суд зазначає, що пояснення
свідка ОСОБА_4 у своєму
логічно-хронологічному порядку
змістовно доповнюють дослідженні у
судовому засідання письмові докази.
Представник позивача своїми
поясненнями позицію відповідача у цій
справі не спростував.

Щодо позиції представника позивача,
згідно якої відповідач зобов'язаний
був спрямувати лист-відповідь на
адресу ОСОБА_3 рекомендованим листом з
повідомленням про вручення, то суд
зазначає, що така позиція позивача не
ґрунтується на нормах права, оскільки
будь-яких нормативно-правовий
документ, а також Інструкція з
діловодства в Головному управлінні
юстиції у Чернівецькій області не
зобов'язує відповідача це робити.

У досліджених правовідносинах право
ОСОБА_3, яке їй гарантоване ст.40
Конституції України, не порушено.

Також, суд зазначає, що відповідач по
справі є суб'єктом владних повноважень,
який відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України та п.1 ч.3 ст.2 КАС України
зобов'язаний діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. При цьому під визначенням "на
підставі" необхідно розуміти, що
суб'єкт владних повноважень має бути
утворений у порядку, визначеному
Конституцією та законами України,
зобов'язаний діяти на виконання
закону, за умов та обставин, визначених
ним; під визначанням "у межах
повноважень" необхідно розуміти, що
суб'єкт владних повноважень повинен
приймати рішення, а дії вчиняти до
встановлених законом повноважень, не
перевищуючи їх; а під визначенням "у
спосіб" необхідно розуміти, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури і форми прийняття рішення
або вчинення дії і повинен обирати лише
визначені законом засоби.

У даному разі відповідач при розгляді
скарги ОСОБА_3 від 25.02.2014 р. та прийнятті
по ній рішення діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а згідно ч.2 ст.71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивач по справі не належним чином
обґрунтував ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги, натомість
відповідач довів правомірність своїх
дій.

За таких обставин, враховуючи
викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_3
до Головного управління юстиції у
Чернівецькій області про визнання
протиправною бездіяльність щодо
залишення без належного розгляду її
звернення від 25.02.2014 р. - не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз.

У зв'язку із відсутністю у цій справі
документально підтверджених судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, суд не присуджує судові
витрати.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст.158 - 163, 167 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Головного управління
юстиції в Чернівецькій області про
визнання бездіяльності протиправною -
відмовити у повному обсязі.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
О.В.
Анісімов

Постанова у повному обсязі буде
складена 16 травня 2014 року