Справа № 820/2036/14
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 р.Справа № 820/2036/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Бутенко Ю.О.

представника позивача Сімакович П.Ю.

представника відповідача Бондар Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Приватної фірми "Олімп" на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 11.03.2014р. по
справі № 820/2036/14

за позовом Приватної фірми "Олімп"

до Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 11.03.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову Приватної фірми «Олімп» до
державної податкової інспекції у
Московському районі м.Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та постановити нове
рішення, яким повністю задовольнити
його позовні вимоги. Скаржник зазначає,
що приймаючи зазначену постанову суд
першої інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з»ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин вимоги ст.198 Податкового
кодексу України, Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» та вимоги ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо повноти та об»єктивності
розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та у відповідності до ч.1 ст.41
КАС України.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що державною податковою інспекцією у
Московському м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ
"Пром-техноінвест" за квітень 2013 року та
подальшої участі отриманих ТМЦ (робіт,
послуг) у фінансово - господарських
операціях.

За результатами проведеної перевірки
було складено акт перевірки від 16.01.2014
р. № 48/20-34-22-01-05/24278993.

Актом перевірки зафіксовано порушення
підприємством - позивачем вимог п.198.3
та 198.4 ст.198 Податкового кодексу
України, а саме завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ
"Пром-техноінвест" за період квітень 2013
року на суму 45843,05 грн.

За результатами проведеної перевірки
та складеного акту перевірки було
винесено податкове
повідомлення-рішення від 30.01.2014 року за
№, яким підприємству
донараховано податку на додану
вартість в розмірі 45843,0 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 22921,5 грн., всього на
суму 68764,50 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач при прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення правильно
застосував норми чинного
законодавства при вірному
встановленні всіх дійсних обставин
справи. Діяв в межах наданих йому
повноважень, у спосіб, передбачений
законом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
позивачем 21.03.2013 року було укладено
договір купівлі-продажу №210313 між ТОВ
„Пром-Техноінвест" в особі директора
Кравченко С.В. (Продавець) та ПФ "Олімп" в
особі директора Даниленко В.В.
(Покупець).

Відповідно до умов договору, продавець
зобов'язується передати Покупцю, а
Покупець прийняти та сплатити
переданий товар в асортименті по ціні
згідно рахунку-фактур з урахуванням
ПДВ 20%. Товар - галантерейна фурнітура,
тканина та фарба для нанесення
логотипу, галантерейні вироби.
Вартість поставленого товару
визначається у рахунках-фактурах,
виписаних до накладних на день
поставки з урахуванням ПДВ 20%. Строк дії
договору до 31.12.2013 року.

Відповідачем було отримано акт
Дергачівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області від 10.07.2013 року №
6/22.2-04/38381704, з якого вбачається
відсутність факту реального вчинення
господарських операцій ТОВ
„Пром-Техноінвест" за квітень 2013 року.

ДПІ у Московському районі м. Харкова у
зв'язку з отриманням податкової
інформації, що свідчить про порушення
податкового законодавства, був
направлений запит до ПФ "Олімп" про
надання пояснень та документального
підтвердження.

На вказаний запит підприємством не
було надано відповідь у встановленому
податковим органом об'ємі, зокрема не
надані до перевірки документи, що
підтверджують транспортування
отриманих від ТОВ "Пром-Техноінвест"
ТМЦ ПФ "Олімп", не надано подорожніх
листів автомобіля, актів списання
паливно-мастильних матеріалів.

Відповідно до приписів п.198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України;

в)отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та у разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено,що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 ст.193, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів з метою
їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Крім того суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що необхідність
підтвердження господарських операцій
первинними документами визначена п.1.2
ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704. де первинні документи -
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-ХІУ
(із змінами та доповненнями)
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідно до ст.8 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"від 16.07.99р.,
відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років несе (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Згідно п.2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 р. № 88. зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 5 червня
1995 р. за № 168/704. первинні документи (на
паперових і машинозчитувальних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

У відповідності до вимог п. З ст. 5 та п.1
ст.7 Господарського Кодексу України від
16.01.03р. №436-ІУ , якими визначено: "...
Суб'єкти господарювання та інші
учасники відносин у сфері
господарювання здійснюють свою
діяльність у межах встановленого
правового господарського порядку,
додержуючись вимог законодавства.".
"...Відносини у сфері господарювання
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, законами України,
нормативно-правовими актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України,
нормативно-правовими актами інших
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, а також
іншими нормативними актами."

Пункт 2 ст.3 Закону України від 16.07.1999р. №
996-Х1У "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" (зі
змінами та доповненнями), згідно якого:
"Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку який ведеться
підприємством, фінансова, податкова,
статистична і другі види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку..."

Також, відповідно до ст. 3
Господарського кодексу України, під
господарською діяльністю розуміється
діяльністю суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва-підприємцями.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні (затверджено
наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997р., зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р.
за №128/2568; далі за текстом -Правила №363)
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 Наказу
Міністерства транспорту України №363
від 14. і 0.1997р. ос н о в н и м и документами
на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів товарно -
транспортними накладними здійснюється
незалежно від умов оплати за роботу
автомобіля. Товарно-транспортну
накладну на перевезення вантажів
автомобільним транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

До того ж, в судовому засіданні знайшло
своє підтвердження, що не встановлено
факту передачі товару від продавця до
покупця в зв'язку з відсутністю актів
приймання-передачі товару.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів зазначає, що суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку про правомірне винесення
відповідачем податкового
повідомлення-рішення від 30.01.2014 року за
№, яким підприємству
донараховано податку на додану
вартість в розмірі 45843,0 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 22921,5 грн., на загальну
суму 68764,50 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача про
не вірне застосування до спірних
правовідносин вимог ст.198 Податкового
кодексу України, Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» та вимог ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо повноти та об»єктивності
розгляду справи висновків суду не
спростовують, оскільки при розгляді
справи суд першої інстанції ,
відповідно до вимог ст. 159 КАС України
повно і всебічно, в межах заявлених
вимог, з'ясував дійсні обставини
справи, дав належну оцінку наявним у
справі доказам, правильно вирішив
питання щодо правовідносин, зумовлених
встановленими фактами, та вирішив
справу на підставі норм матеріального
права, які регулюють ці правовідносини.

Таким чином, постанова суду першої
інстанції ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватної фірми
"Олімп" залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 11.03.2014р. по
справі № 820/2036/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В. Повний текст ухвали
виготовлений 19.05.2014 р.