Справа № 2а-14637/11/1370
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
Справа №
159683/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Гуляка В.В. Большакової О.О.

за участю секретаря судового засідання
- Ливак М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 13.09.2012р. у
справі № 2а-14637/11/1370 за позовом ОСОБА_1 до
Міжрайонної спеціалізованої
офтальмологічної медико-соціальної
експертної комісії та Обласної
медико-соціальної експертної комісії
№3 про визнання незаконними рішень,
спонукання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним
позовом у Львівський окружний
адміністративний суд до Міжрайонної
спеціалізованої офтальмологічної
медико-соціальної експертної комісії
та Обласної медико-соціальної
експертної комісії №3 у якому просив
визнати незаконним рішення
відповідача щодо присвоєння групи
інвалідності «1Б», обмеження професій,
скасувати довідку МСЕК нового зразка,
видану 23 грудня 2011 року, призначити
комплексну судово-медичну експертизу,
з висновків якої призначити групу
інвалідності «1А».

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 20.09.2012р. у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач ОСОБА_1
оскаржив її в апеляційному порядку та
просить постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
13.09.2012 року скасувати, прийняти нову
постанову, якою повністю задовольнити
позовні вимоги до відповідача

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та висновки суду не
відповідають обставинам справи, що
призвело до винесення постанови, якою
відмовлено у задоволенні
адміністративного позову повністю.

Зокрема апелянт зазначає, що суд
звертає увагу на те, що позивач через
вади зору істотно обмежений у
можливостях щодо самообслуговування
та виконання соціально - побутових
функцій, він є повністю залежним від
інших осіб. Свідченням цьому є в т.ч. те,
що для захисту своїх прав ОСОБА_1
самостійно звернувся до суду з позовом,
особисто та самостійно брав участь у
судових засіданнях без будь-чиєї
сторонньої допомоги. Викладене у
постанові не відповідає дійсності, так
як суддя не звернув уваги на те, що
навіть пройти в зал судового засідання,
апелянту допомагала секретар. Для
підготовки до судових засідань
документи зачитували зрячі особи, які
на волонтерських засадах працюють в
громадській організації інвалідів
«Галицька Надія», а самостійно
звернутися з позовом не завадило те, що
в апелянта є відповідна освіта.

Представник Міжрайонної
спеціалізованої офтальмологічної
медико-соціальної експертної комісії у
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи у його відсутності згідно із ч.4
ст. 196 КАС України.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, та заперечення на
апеляційну скаргу, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є інвалідом першої групи по
зору з дитинства.

23 грудня 2011 року міжрайонна
спеціалізована офтальмологічна МСЕК
провела комісійний огляд ОСОБА_1, за
наслідками якого склала акт № 2772/2 від
23.12.2011 року (а.с. 30-31). Відповідно до цього
акта, комісія, яка проводила перевірку,
встановила ОСОБА_1 наступний діагноз:
«керитоконус IV ступеня обох очей.
Ускладнена катаракта обох очей.
Атрофія зорового нерва обох очей». З
приводу умов та характеру праці ОСОБА_1
у тому ж акті зазначено, що
«юрисконсульт потребує постійного
стороннього догляду, робота відповідно
до індивідуальних можливостей
інваліда». У підсумку комісія прийняла
рішення про встановлення ОСОБА_1
підгрупи «Б» першої групи інвалідності
з дитинства безстроково, та надала йому
відповідні трудові рекомендації (а.с. 5).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
інвалідом є особа зі стійким розладом
функцій організму, що при взаємодії із
зовнішнім середовищем може призводити
до обмеження її життєдіяльності,
внаслідок чого держава зобов'язана
створити умови для реалізації нею прав
нарівні з іншими громадянами та
забезпечити її соціальний захист. У
статті 3 цього ж Закону зазначено, що
інвалідність як міра втрати здоров'я
визначається шляхом експертного
обстеження в органах медико-соціальної
експертизи Міністерства охорони
здоров'я України. Положення про
медико-соціальну експертизу
затверджується Кабінетом Міністрів
України з урахуванням думок
громадських організацій інвалідів в
особі їх республіканських органів.

Відповідно до визначення, наведеного у
статті 1 Закону України «Про
реабілітацію інвалідів в Україні»,
медико-соціальна експертиза -
визначення на основі комплексного
обстеження усіх систем організму
конкретної особи міри втрати здоров'я,
ступеня обмеження її життєдіяльності,
викликаного стійким розладом функцій
організму, групи інвалідності, причини
і часу її настання, а також
рекомендацій щодо можливих для особи
за станом здоров'я видів трудової
діяльності та умов праці, потреби у
сторонньому догляді, відповідних видів
санаторно-курортного лікування і
соціального захисту для найповнішого
відновлення усіх функцій
життєдіяльності особи.

У статті 7 Закону України «Про
реабілітацію інвалідів в Україні»
зазначено, що медико-соціальна
експертиза повнолітніх осіб
проводиться медико-соціальними
експертними комісіями, а дітей -
лікарсько-консультативними комісіями
лікувально-профілактичних закладів.
Огляд повнолітніх осіб з порушеннями
стану здоров'я, інвалідів (за
направленням відповідного
лікувально-профілактичного закладу),
дітей з порушеннями стану здоров'я та
дітей-інвалідів проводиться після
проведення діагностичних, лікувальних
і реабілітаційних заходів за наявності
даних, що підтверджують стійкий розлад
функцій організму у зв'язку з
фізичними, психічними,
інтелектуальними та сенсорними
порушеннями, зумовленими
захворюванням, травмою (її наслідками)
або вродженими вадами.

Медико-соціальні експертні комісії,
зокрема, визначають: групу
інвалідності, її причину і час
настання. Особа може одночасно бути
визнана інвалідом однієї групи і лише з
однієї причини. При підвищенні групи
інвалідності в разі виникнення більш
тяжкого захворювання причина
інвалідності встановлюється на вибір
інваліда. У разі якщо однією з причин
інвалідності є інвалідність з
дитинства, вказуються дві причини
інвалідності; види трудової
діяльності, рекомендовані інваліду за
станом здоров'я. Висновок про
нездатність до трудової діяльності
внаслідок інвалідності готується
виключно за згодою інваліда (крім
випадків, коли інваліда визнано
недієздатним); причинний зв'язок
інвалідності із захворюванням чи
каліцтвом, що виникли у дитинстві,
вродженою вадою.

Медико-соціальні експертні комісії:
встановлюють
компенсаторно-адаптаційні можливості
особи, реалізація яких сприяє медичній,
психолого-педагогічній, професійній,
трудовій, фізкультурно-спортивній,
фізичній, соціальній та психологічній
реабілітації; складають (коригують)
індивідуальну програму реабілітації
інваліда, в якій визначаються
реабілітаційні заходи і строки їх
виконання, та здійснюють контроль за
повнотою та ефективністю виконання
цієї програми; вивчають виробничі,
медичні, психологічні, екологічні,
соціальні причини виникнення
інвалідності, її рівня і динаміки та
беруть участь у розробленні
комплексних заходів щодо профілактики
і зниження рівня інвалідності серед
повнолітніх осіб, удосконалення
реабілітаційних заходів; забезпечують
своєчасний огляд (переогляд)
повнолітніх осіб з порушеннями стану
здоров'я, інвалідів; вносять до
централізованого банку даних з проблем
інвалідності інформацію про
повнолітніх осіб, яких визнано
інвалідами.

Залежно від ступеня стійкого розладу
функцій організму, зумовленого
захворюванням, травмою (її наслідками)
або вродженими вадами, та можливого
обмеження життєдіяльності при
взаємодії із зовнішнім середовищем
внаслідок втрати здоров'я особі,
визнаній інвалідом, встановлюється
перша, друга чи третя група
інвалідності.

Перша група інвалідності поділяється
на підгрупи А і Б залежно від міри
втрати здоров'я інваліда та обсягів
потреби в постійному сторонньому
догляді, допомозі або диспансерному
нагляді.

До підгрупи А першої групи
інвалідності належать особи з виключно
високою мірою втрати здоров'я,
надзвичайною залежністю від
постійного стороннього догляду,
допомоги або диспансерного нагляду
інших осіб і які фактично не здатні до
самообслуговування.

До підгрупи Б першої групи
інвалідності належать особи з високою
мірою втрати здоров'я, значною
залежністю від інших осіб у
забезпеченні життєво важливих
соціально-побутових функцій і які
частково здатні до виконання окремих
елементів самообслуговування.

На виконання наведених вище
законодавчих норм Кабінет Міністрів
України Постановою від 03.12.2009 року № 1317
затвердив Положення про
медико-соціальну експертизу, яке
визначає процедуру проведення
медико-соціальної експертизи хворим,
що досягли повноліття, потерпілим від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, інвалідам
(далі - особи, що звертаються для
встановлення інвалідності) з метою
виявлення ступеня обмеження
життєдіяльності, причини, часу
настання, групи інвалідності, а також
компенсаторно-адаптаційних
можливостей особи, реалізація яких
сприяє медичній,
психолого-педагогічній, професійній,
трудовій, фізкультурно-спортивній,
фізичній, соціальній та психологічній
реабілітації.

Відповідно до п. 4 цього Положення,
медико-соціальну експертизу проводять
медико-соціальні експертні комісії, з
яких утворюються в установленому
порядку центри (бюро), що належать до
закладів охорони здоров'я при
Міністерстві охорони здоров'я
Автономної Республіки Крим,
управліннях охорони здоров'я обласних,
Київської та Севастопольської міських
держадміністрацій. Згідно з п. 6
названого Положення висновки комісії,
реабілітаційні заходи, визначені в
індивідуальній програмі реабілітації
інваліда, обов'язкові для виконання
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування,
реабілітаційними підприємствами,
установами та організаціями, в яких
працює або перебуває інвалід,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості, типу і форми
власності.

Відповідно до пп. 23, 24 Положення про
порядок, умови та критерії
встановлення інвалідності,
затвердженого тією ж Постановою КМУ №
1317 від 03.12.2009 р., у разі незгоди з
рішенням районної, міжрайонної,
міської комісії інвалід має право
подати протягом місяця після одержання
висновку комісії письмову заяву до
Кримської республіканської, обласної,
Київської та Севастопольської
центральних міських комісій або до
комісії, в якій він проходив огляд, чи
до відповідного управління охорони
здоров'я. Комісія, що проводила огляд,
або управління охорони здоров'я
надсилає у триденний строк після
надходження відповідного запиту всі
наявні документи на розгляд Кримської
республіканської, обласної,
центральної міської комісії, яка
протягом місяця з дня подання
зазначених документів проводить
повторний огляд заявника і приймає
відповідне рішення. Рішення Кримської
республіканської, обласної,
центральної міської комісії може бути
оскаржене до МОЗ. В особливо складних
випадках Центральна медико-соціальна
експертна комісія МОЗ, Кримська
республіканська, обласна, центральна
міська комісія та МОЗ можуть
направляти осіб, що звертаються для
встановлення інвалідності, для
проведення медико-соціального
експертного обстеження до клініки
Українського державного
науково-дослідного інституту
медико-соціальних проблем
інвалідності (м. Дніпропетровськ) та
Науково-дослідного інституту
реабілітації інвалідів (м. Вінниця).
Після обстеження зазначені
науково-дослідні установи складають
консультативні висновки, які для
комісії мають рекомендаційний
характер. Згідно з п. 25 цього ж
Положення рішення комісії може бути
оскаржене до суду в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до п. 27 Положення про
порядок, умови та критерії
встановлення інвалідності, підставою
для встановлення I групи інвалідності є
стійкі, значно вираженої важкості
функціональні порушення в організмі,
зумовлені захворюванням, травмою або
уродженою вадою, що призводять до
значного обмеження життєдіяльності
особи, неспроможності до
самообслуговування і спричиняють до
виникнення потреби у постійному
сторонньому нагляді, догляді або
допомозі. До I групи належать особи з
найважчим станом здоров'я, які повністю
не здатні до самообслуговування,
потребують постійного стороннього
нагляду, догляду або допомоги,
абсолютно залежні від інших осіб у
виконанні життєво важливих
соціально-побутових функцій або які
частково здатні до виконання окремих
елементів самообслуговування.

До підгрупи «А» першої групи
інвалідності належать особи з виключно
високим ступенем втрати здоров'я, який
спричиняє до виникнення потреби у
постійному сторонньому нагляді,
догляді або допомозі інших осіб і
фактичну нездатність до
самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи «А»
першої групи інвалідності є ступінь
втрати здоров'я, що спричиняє повну
нездатність до самообслуговування та
повну залежність від інших осіб
(необхідність постійного стороннього
нагляду, догляду або допомоги).

До підгрупи «Б» групи інвалідності
належать особи з високим ступенем
втрати здоров'я, який спричиняє значну
залежність від інших осіб у виконанні
життєво важливих соціально-побутових
функцій і часткову нездатність до
виконання окремих елементів
самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи «Б»
першої групи інвалідності є ступінь
втрати здоров'я, що спричиняє втрату
можливості самостійного задоволення з
допомогою технічних засобів і за умови
відповідного облаштування житла
більшості життєво необхідних
фізіологічних та побутових потреб.

Відповідно до п. 20 Положення про
медико-соціальну експертизу, комісія
під час встановлення інвалідності
керується Інструкцією про
встановлення груп інвалідності,
затвердженою МОЗ за погодженням з
Мінсоцполітики та Радою Федерації
незалежних профспілок України.

Відповідна Інструкція затверджена
наказом Міністерства охорони здоров'я
України № 561 від 05.09.2011 року, у до підп.
3.2.2 п. 3.2 п. 3 якої зазначено, що група
інвалідності І «Б» встановлюється при
наявності такого захворювання як
сліпота (гострота зору з переносною
корекцією менше 0,05 або концентричне
звуження поля зору до 10° від точки
фіксації) на обидва ока в результаті
стійких незворотних змін.

При поєднанні зазначеного вище
захворювання: 1) із загальною
соматичною патологією, що призводить
до високого ступеня втрати здоров'я та
повної залежності від інших осіб; 2) або
з ампутаціями нижніх кінцівок на рівні
стегна або однієї верхньої кінцівки; 3)
або з повною глухотою, відповідно до
підп. 3.1.6. п. 3.1 цієї Інструкції,
встановлюється група інвалідності
«ІА».

До матеріалів справи було долучено
докази, з яких видно, що позивач з
дитинства страждає захворюванням очей
і з 1988 року визнаний інвалідом першої
групи по зору. Після проведеного у
грудні 2011 року огляду Міжрайонної
спеціалізованої офтальмологічної МСЕК
йому було присвоєно підгрупу «Б»
першої групи інвалідності з дитинства.
Позивач категорично не погоджується з
таким рішенням комісії і наполягає на
тому, що за своїми медичними
показаннями йому слід було присвоїти
підгрупу «А»першої групи інвалідності.
Оскільки питання про визначення групи
інвалідності потребує спеціальних
знань у галузі медицини, суд призначив
у справі судово-медичну експертизу,
проведення якої спершу доручив
Львівському бюро судово-медичних
експертиз. Названа установа листом від
15.05.2012 року повідомила суду про те, що
таке питання не входить до компетенції
судово-медичного експерта. Поряд з тим
зазначено, що для проведення
медико-соціального експертного
обстеження хворого обласна чи
центральна МСЕК скеровує його до
клініки Українського державного
науково-дослідного інституту
медико-соціальних проблем
інвалідності у м. Дніпропетровську, де
є офтальмологічне відділення. З метою
повно та всебічно з'ясувати обставини
справи суд ухвалою від 28.05.2012 року
доручив згаданій установі провести
судово-медичну експертизу щодо групи
інвалідності позивача з огляду на його
ступінь втрати здоров'я та обсяг
можливостей до самообслуговування.

На основі аналізу медичних документів
позивача медико-експерта комісія
Українського державного
науково-дослідного інституту
медико-соціальних проблем
інвалідності МОЗ України (м.
Дніпропетровськ) дійшла висновку, що
«ОСОБА_1ІНФОРМАЦІЯ_1, може бути визнаний
інвалідом першої «Б» групи «з
дитинства». Підстав для встановлення
першої «А» групи інвалідності немає»
(а.с. 91). Судячи зі змісту Заключення
медико-соціальної експертизи, комісія,
яка її проводила, констатувала, що у
позивача сліпота (гострота зору з
переносною корекцією менше 0,05 або
концентроване звуження поля зору до 10
град. від точки фіксації) на обидва ока
в результаті стійких незворотних змін.

До матеріалів справи було долучено
письмові докази, що сліпота ОСОБА_1 на
обидва ока не поєднана із загальною
соматичною патологією, що призводить
до високого ступеня втрати здоров'я та
повної залежності від інших осіб, а
також іншими захворюваннями/станами
(повна глухота, ампутація кінцівок), що
згідно з п. 3.1.6. Інструкції про
встановлення груп інвалідності (а.с.28),
тому відповідачі правомірно прийняли
рішення про присвоєння позивачу
підгрупи «Б» першої групи
інвалідності.

Наявність у позивача захворювання, яке
встановила міжрайонна спеціалізована
офтальмологічна МСЕК і яке надалі
підтвердила Обласна МСЕК, а також
Український державний
науково-дослідний інститут
медико-соціальних проблем
інвалідності МОЗ України, відповідно
до підп. 3.2.2 п. 3.2 Інструкції про
встановлення груп інвалідності, є
підставою для встановлення позивачу
підгрупи «Б» першої групи
інвалідності. З огляду на це відсутні
підстави для скасування рішень
відповідачів та спонукання їх
встановити позивачу підгрупу «А»
першої групи інвалідності.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, на підставі
правильно встановлених обставин
справи та визначених їм правовідносин,
прийшов до обґрунтованих і законних
висновків. Доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції і не свідчать про порушення
судом норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи і
відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Тобто, постанова суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо вимог законності та
обґрунтованості судових рішень, і
підстав для її скасування і відповідно
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
13.09.2012р. у справі № 2а-14637/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
В.Я.Макарик

Судді:
В.В.Гуляк

О.О.Большакова

Повний текст ухвали складено 13 травня
2014 року.