Справа № 2а-169/11/1970
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
Справа №
16143/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2011
року у справі за позовом
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_1 про
стягнення безпідставно виплаченої
допомоги по безробіттю,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2010 року позивач -
Тернопільський міськрайонний центр
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в
якому просить стягнути з відповідача
на його користь 3271,23 грн. допомоги по
безробіттю.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2011
року позов задоволено. Стягнено з
ОСОБА_1 3271,23 грн. безпідставно
виплаченої допомоги по безробіттю на
р/р 1002 в ГУДКУ в Тернопільській
області, МФО 838012, код 14029303, КЕКВ 1341.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що відповідач був
зареєстрований у центрі зайнятості,
отримав статус безробітного та
одержував допомогу по безробіттю і
одночасно був зареєстрований як
фізична особа - підприємець з 07.12.2000, що
підтверджується актом розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Таким чином, Тернопільським
міськрайонним центром зайнятості
правомірно прийнято рішення про зняття
ОСОБА_1 з обліку як безробітного та про
повернення безпідставно отриманої
допомоги по безробіттю за період з
21.11.2006 по 20.06.2007 в сумі 3271,23 гривні.

Крім того, суд першої інстанції вважає,
необгрунтованим посилання відповідача
на ту обставину, що рішенням
господарського суду Тернопільської
області №5/67-1011 від 31.03.2006 року було
припинено підприємницьку діяльність
фізичної особи-підприємця, так як після
внесення до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців судового рішення про
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
будь-які дії щодо державної реєстрації
припинення фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 не проводились. Отже, станом на
день звернення до Тернопільського
міськрайонним центром зайнятості із
заявою про надання статусу
безробітного та призначення допомоги
по безробіттю ОСОБА_1 був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та у встановленому
законом порядку не здійснив всіх
визначених дій для державної
реєстрації припинення фізичної
особи-підприємця.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2011
року.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що
рішенням господарського суду
Тернопільської області 31.03.2006 року
задоволено позов Тернопільської ОДПІ
та припинено підприємницьку
діяльність фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, а отже станом на день звернення
до Тернопільського міськрайонного
центру зайнятості він вже не був
підприємцем.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило а тому, суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1
ст. 197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що відповідно до
заяви від 21.11.2006 року ОСОБА_1 надано
статус безробітного з виплатою
допомоги по безробіттю. Як вбачається з
тексту заяви, відповідач повідомив, що
в даний час не зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності,
трудовою діяльністю не займається,
пенсію не отримує, у власновсності або
оренді земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
не має. За час перебування на обліку
відповідач отримав допомогу по
безробіттю за період з 21.11.2006 року по
19.07.2007 року в сумі 3271,23 грн.

Встановлено також, що згідно довідки
відділу державних реєстраторів
Тернопільської міської ради №3961/02-2 від
01.12.2010 року ОСОБА_1 зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа з 07.12.2000 року. Із довідки
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції № 446/17-427/НОМЕР_1
від 18.02.2010 року видно, що ОСОБА_1
перебуває на податковому обліку з
14.12.2000 року, свідоцтво про державну
реєстрацію НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
зайнятість населення», зайнятість - це
діяльність громадян, пов'язана із
задоволенням особистих та суспільних
потреб і така, що як правило, приносить
їм доход у грошовій або іншій формі. В
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців.

Згідно ст.46 Господарського кодексу
України підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
зайнятість населення», від 1 березня 1991
року № 803-XII (з наступними змінами та
доповненнями), встановлено, що
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Пунктом 5 ч.2 ст.12 Закону України від 2
березня 2000 року №1533-ІІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (далі - Закон № 1533-III)
установлено, що виконавча дирекція
Фонду та її робочі органи контролюють
правильність нарахування,
своєчасність сплати страхових внесків,
а також витрат за страхуванням на
випадок безробіття, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
спеціально уповноваженими
центральними органами виконавчої
влади у сфері праці та соціальної
політики, державної податкової
політики, Пенсійним фондом за
погодженням з правлінням фонду.

Розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення безробітним здійснюється
у відповідності до Постанови Кабінету
Міністрів України від 20.03.2006 року № 357
«Деякі питання загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття».

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

За змістом п.2 Порядку розслідування
страхових випадків та обгрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
р. №60/62, постановою правління
Пенсійного фонду України від 13 лютого
2009 р. №7-1 (далі-Порядок), розслідування
здійснюється шляхом проведення
перевірки достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.
Пунктом 4 Порядку передбачено, що для
проведення перевірки центри
зайнятості взаємодіють з Державною
податковою адміністрацією України та
Пенсійним фондом України шляхом обміну
інформацією про отримані особами, які
перебувають на обліку в державній
службі зайнятості як безробітні,
доходи від провадження
підприємницької діяльності, виконання
робіт за трудовим договором, у тому
числі за сумісництвом, під час роботи
за кордоном, виконання робіт (надання
послуг) за цивільно-правовими
договорами. Обмін інформацією
здійснюється між Державним центром
зайнятості. Державною податковою
адміністрацією України та Пенсійним
фондом України як центральними
органами виконавчої влади.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що за час перебування
на обліку в центрі зайнятості та
отримання допомоги по безробіттю
ОСОБА_1 був зайнятою особою,
зареєстрованою як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа.

Разом з тим, апеляційний суд
погоджується з позицією суду першої
інстанції щодо необгрунтованого
посилання відповідача на ту обставину,
що рішенням господарського суду
Тернопільської області №5/67-1011 від
31.03.2006 року було припинено
підприємницьку діяльність фізичної
особи-підприємця з огляду на наступне.

Згідно довідки державного реєстратора
№2691/02-2 від 21.08.2010 до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців 19.05.2006 було внесено
запис про судове рішення про
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця, що не
пов'язано з її банкрутством.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
фізична особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.

Порядок державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця за її
рішенням встановлено ст. 47 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців».

Відповідно до ч. 1 ст. 47 вказаного Закону
для внесення до Єдиного державного
реєстру запису про рішення фізичної
особи-підприємця щодо припинення нею
підприємницької діяльності фізична
особа-підприємець або уповноважена нею
особа повинні подати державному
реєстратору (надіслати рекомендованим
листом з описом вкладення) такі
документи: заяву про припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем; документ, що
підтверджує внесення плати за
публікацію повідомлення про прийняття
фізичною особою-підприємцем рішення
щодо припинення підприємницької
діяльності.

Згідно з ч. 7 ст. 47 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» державний
реєстратор за відсутності підстав для
залишення документів, які подані для
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про рішення фізичної
особи-підприємця щодо припинення нею
підприємницької діяльності, без
розгляду зобов'язаний не пізніше
наступного робочого дня з дати
надходження цих документів внести до
Єдиного державного реєстру запис про
рішення щодо припинення нею
підприємницької діяльності та в той же
день передати органам статистики,
державної податкової служби,
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування повідомлення
про внесення такого запису.

Відповідно до ч. 9 ст. 47 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців» для
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням фізична особа - підприємець
або уповноважена нею особа не раніше
двох місяців з дати публікації
повідомлення у спеціалізованому
друкованому засобі масової інформації
подає державному реєстратору особисто
(надсилає рекомендованим листом з
описом вкладення) або через
уповноважену особу конкретно
визначені документи.

Згідно з ч. 15 ст. 47 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» за
відсутності підстав для залишення
документів, які передбачені частиною
тринадцятою цієї статті, без розгляду
державний реєстратор повинен внести до
Єдиного державного реєстру запис про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця.

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що порядок державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця за її
рішенням передбачає певну
послідовність дій як фізичної
особи-підприємця, що має намір
припинити реєстрацію підприємницьку
діяльності, так і державного
реєстратора, а саме: подання фізичною
особою-підприємцем документів,
визначених частиною першою статті 47
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців»; внесення державним
реєстратором запису про рішення щодо
припинення особою підприємницької
діяльності; надання фізичною
особою-підприємцем документів,
передбачених частиною дев'ятою статті
47 Закону; внесення державним
реєстратором запису про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що відповідно до ч. 15 ст. 47
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» дата внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою-підприємцем є датою
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем.

Отже, станом на день звернення до
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного та призначення
допомоги по безробіттю ОСОБА_1 був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та у встановленому
законом порядку не здійснив всіх
визначених дій для державної
реєстрації припинення фізичної
особи-підприємця.

Як слідує із матеріалів справи
Тернопільським МРЦЗ на адресу
відповідача було направлено претензію
№ 08/5782 від 29.10.2010 року на ім'я ОСОБА_1, в
якій запропоновано повернути на
користь Тернопільського МРЦЗ суму
коштів в розмірі 3271,23 грн., отриманих
відповідачем як допомога по
безробіттю, однак в добровільному
порядку кошти відповідачем не
повернуто.

Враховуючи вищезазначене, суд
апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції правомірно
задоволено позовні вимоги
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
безпідставно виплаченої допомоги по
безробіттю в сумі 3271,23 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197,
ст.ст.198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2011
року у справі №2-а-169/11/1970 за позовом
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_1 про
стягнення безпідставно виплаченої
допомоги по безробіттю - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник