Справа № 826/4394/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2014 року 09:00
№ 826/4394/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Іщука І.О.,
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Росмар - С»до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києвіпро скасування податкових
повідомлень-рішень від 07.11.2013 р. №
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Росмар-С»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві, в якому просить
скасувати податкові повідомлення -
рішення від 07.11.2013 р. № , № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві на підставі хибних висновків
акту перевірки від 21.10.2013 р. №
1951/26-58-22-08-11/38354440 щодо порушення
позивачем приписів податкового
законодавства прийнято податкове
повідомлення - рішення від 07.11.2013 р. №
, яким позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
16 435,00 грн. та податкове
повідомлення-рішення від 07.11.2013 р. №
, яким позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 15 653,00 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі. В обґрунтування заявлених
позовних вимог зазначив, що
взаємовідносини позивача з
контрагентами були задекларовані, всі
первинні документи складені у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, докази
чого містяться в матеріалах справи.
Заяви про розгляд справи без його
участі або клопотання про відкладення
розгляду справи до суду не надходило.
Згідно наданих письмових заперечень
зазначив, що в ході проведення
перевірки не встановлено фактів
передачі товарів (послуг) від ТОВ
«Катрейд» до підприємств-покупців, а
тому вважає, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди
для розгляду справи у судовому
засіданні, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, а також
зважаючи на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи у письмовому
провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Росмар-С» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість та податку на прибуток
при взаємовідносинах з ТОВ «ТД
«Скандинавія» та ТОВ «Катрейд» за
період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
«Росмар-С»:

1. Підпункту 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4,
п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704 та п. 9.1 ст. 9 Закону України від
16.07.1999 р. № 996-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», в результаті чого занижено
податок на додану вартість на суму 12
522,00 грн., в тому числі по періодам: -
листопад 2012 року на суму 12 522,00 грн.

2. Підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, п. 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704 та п. 9.1 ст. 9 Закону України від
16.07.1999 р. № 996-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», в результаті чого занижено
податок на прибуток в періоді, що
перевірявся на загальну суму 13 148,00 грн.,
в т.ч. по періодам: - за IV квартал 2012 року
13 148,00 грн.

За результатами перевірки складено акт
від 21.10.2013 р. № 195/26-58-22-08-11/38354440 та
прийнято:

- податкове повідомлення-рішення
від 07.11.2013 р. № , яким позивачу
визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток підприємств на
загальну суму 16 435,00 грн., в тому числі за
основним платежем в розмірі 13 148,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 3 287,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення
від 07.11.2013 р. № , яким позивачу
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 15 653,00 грн., в тому числі за
основним платежем в розмірі 12 522,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 3 131,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, визначено, що витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

В силу ж п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу
України собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку не
враховуються при визначенні
оподаткованого прибутку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
податковий кредит у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) та на
підставі відповідних розрахункових,
платіжних та інших документів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених правових норм для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Згідно п. 5 «Порядку заповнення
податкової накладної» затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 N 1379, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 р. за N 1333/20071, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Виходячи з вищенаведеного,
відображенню в бухгалтерському обліку
та податковій звітності підлягає лише
та господарська операція, яка фактично
відбулась, при наявності первинного
документу, що підтверджує таку
господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Зазначена позиція суду
узгоджується із позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеної у листі останнього від
02.06.2011 №742/11/13-11.

Як встановлено судом, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Росмар-С»
зареєстровано Солом'янською районною
державною адміністрацією у м. Києві,
перебуває на обліку в ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва ДПС та
має статус платника податку на додану
вартість. Основним видом діяльності є
неспеціалізована оптова торгівля.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні правовідносини виникли на
підставі господарських взаємовідносин
позивача з контрагентами ТОВ «ТД
«Скандинавія» та ТОВ «Катрейд».

ТОВ «Росмар-С» (надалі - Покупець)
укладено з ТОВ «ТД «Скандинавія»
(надалі - Продавець) договір поставки №
32 від 01.11.2012 р., відповідно до умов якого,
Продавець передає, а Покупець приймає
та оплачує товар у кількості,
асортименті та за цінами, вказаними у
видаткових накладних на товар, які є
невід'ємною частиною даного договору.

На підтвердження господарських
взаємовідносин за вищевказаним
договором, позивачем надано суду
видаткову накладну № 102 від 15.11.2012 р. на
суму 22 838,40 грн., в т.ч. ПДВ , яка свідчить
про передачу товару в кількості 400 шт.

На підставі рахунку-фактури № 11102 від
15.11.2012 р. та картки рахунку: 631
Контрагенти: ТОВ «ТД «Скандинавія» за
01.11.2012 р. - 31.01.2013 р. позивачем здійснено
оплату за придбаний товар, що
підтверджується банківською випискою
АТ «Укрексімбанк».

Нараховані та сплачені суми податку на
додану вартість, в зв'язку з
постачанням послуг за укладеним
договором, відображено в податковій
накладній від 12.11.2012 р. № 78, та
податковій накладній від 15.11.2012 р. № 102.

ТОВ «Росмар-С» (надалі - Покупець)
укладено з ТОВ «Катрейд» (надалі -
Продавець) договір поставки № 133 від
01.11.2012 р., відповідно до умов якого,
Продавець передає у власність, а
Покупець приймає та оплачує товар у
кількості, асортименті та за цінами,
вказаними у видаткових накладних на
товар, які є невід'ємною частиною
даного договору.

На підтвердження господарських
взаємовідносин за вищевказаним
договором, позивачем надано суду
видаткову накладну № 14 від 01.11.2012 р. на
суму 35133,00 грн. в т.ч. ПДВ , яка свідчить
про передачу товару.

На підставі рахунку-фактури № 1114 від
01.11.2012 р. та картки рахунку: 631
Контрагенти: ТОВ «Катрейд» за 01.11.2012 р. -
31.01.2013 р. позивачем здійснено оплату за
придбаний товар, що підтверджується
банківською випискою АТ
«Укрексімбанк».

Нараховані та сплачені суми податку на
додану вартість, в зв'язку з
постачанням послуг за укладеним
договором, відображено в податковій
накладній від 01.11.2012 р. № 14.

Як вбачається з матеріалів справи у
позивача наявні орендовані приміщення
для зберігання товару, що
підтверджується договором оренди
приміщення № 01/10/13 від 01.10.2013 р.,
укладеного з Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та договором
№ 011012 від 01.10.2012 р.

Як свідчать матеріали справи, в
подальшому придбаний товар
використовувався позивачем у власній
господарській діяльності та
реалізовувався іншим контрагентам,
зокрема, ТОВ «Кліффорд Чанс», ТОВ «Нова
торгова група», ФОП ОСОБА_2, ТОВ
«Українські мінеральні води», ТОВ
«Промпостач Сервіс 2007», ТОВ
«Укрветпромпостач», ТОВ «Універсальні
електронні торгівельні системи», ЗАТ
Страхова компанія «Статус», ТОВ
«Барракуда Медіа Груп».

Доставка здійснювалася транспортом
постачальника на адресу указану
замовником.

Натомість висновки податкового органу
щодо порушення позивачем приписів
податкового законодавства зроблені з
огляду на акт ДПІ у Солом'янському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві від
28.05.2013 р. № 1078/22.3-17/38214411 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «ТД «Скандинавія» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.06.2012 р. по 31.03.2013 р., відповідно до
якого, зустрічну звірку неможливо
провести у зв'язку з тим, що до ЄДР
внесено запис про відсутність
підтвердження відомостей. Свідоцтво
платника анульовано 21.03.2013 р. При
проведенні наявної в органі ДПС
інформації встановлено, що в періоді з
01.06.2012 р. по 31.03.2013 р. на ТОВ «ТД
«Скандинавія» відсутні трудові,
матеріальні ресурси, виробничі
потужності, транспортні засоби, що дає
змогу ставити під сумнів факт
здійснення суб'єктом господарювання
господарської діяльності.

Перевіркою ТОВ «ТД «Скандинавія»
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування по операціях з придбання
та продажу товарів (послуг) у
підприємств-постачальників і
підприємств-покупців за період з 01.06.2012
р. по 31.03.2013 р.

Листом від 05.04.2013 р. № 0000 ДПІ у
Оболонському районі м. Києва ДПС надано
до перевірки протокол допиту свідка гр.
ОСОБА_4 від 09.02.2013 р., з якого вбачається,
що останній не реєстрував та не
здійснював фінансово - господарську
діяльність на підприємстві, ніяких
документів ТОВ «ТД «Скандинавія» не
підписував.

Також висновки податкового органу
зроблені з огляду на акт ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва ДПС від
30.05.2013 р. № 1095/22.8-17/38185978 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Катрейд» щодо
підтвердження господарських відносин
з постачальниками та покупцями за
період з 01.06.2012 р. по 31.01.2013 р., з якого
вбачається, що згідно довідки від 19.04.2013
р. за № 7562/7/2609/6 щодо не встановлення
місцезнаходження ТОВ «Катрейд» за
податковою адресою, до ЄДР внесено
запис про відсутність за
місцезнаходженням та встановлено, що з
2013 р. підприємство не звітує. В ході
перевірки не встановлено фактів
передачі товарів (послуг) від ТОВ
«Катрейд» до підприємств-покупців.

Отже, звіркою не встановлено реального
здійснення господарських операцій ТОВ
«Катрейд» за період з 01.06.2012 р. по 31.01.2013
р.

Однак, суд не приймає до уваги
вищенаведені висновки відповідача,
оскільки акти зустрічної звірки носять
лише інформаційний характер та не
можуть бути беззаперечним свідченням
порушення податкової дисципліни
контрагентами позивача.

Таким чином, сама по собі неможливість
реалізації органами державної
податкової служби визначеної
законодавством компетенції щодо
проведення зустрічних звірок не може
вважатися доказом вчинення порушень
податкового законодавства.

Крім того, відповідачем не надано
доказів винесення вироку у
кримінальній справі, який би
встановлював вину посадових осіб
зазначених підприємств щодо можливих
зловживань чи порушень податкового
законодавства.

Вирішуючи дану справу, суд також
враховує ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.02.2014 р. у справі № 810/5140/13-а за
позовом Приватного підприємства
«Криниця 2007» до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень, якою
встановлено правомірність включення
ПП «Криниця 2007» до податкового кредиту
відповідних витрат по господарським
взаємовідносинам з ТОВ «Катрейд» за
період з 14.08.2013 р. по 20.08.2013 р., зокрема,
судом надано аналіз щодо
необґрунтованості висновків
податкового органу, викладених в акті
перевірки № 97/22-03/32739864 від 28.08.2013 р. щодо
фіктивності правочинів укладених між
ПП «Криниця 2007» та ТОВ «Катрейд».

Проаналізувавши первинну документацію
позивача, суд дійшов висновку, що вона
складена у відповідності до вимог
Податкового кодексу України, Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
інших нормативно-правових актів.

Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначає господарську
діяльність як - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку, що операції позивача з ТОВ
«Катрейд» та ТОВ «ТД «Скандинавія»
здійснені в межах господарської
діяльності, є реальними, відповідають
дійсному економічному змісту та
підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», яка встановлює: якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін; якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними; якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій ТОВ «ТД
«Скандинавія» та ТОВ «Катрейд» були
зареєстровані як юридичні особи в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Висновки про сумнівність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «ТД «Скандинавія» та ТОВ
«Катрейд» податковим органом були
зроблені не у зв'язку з
непідтвердженням товарності цих
операцій, відсутністю чи неправильним
складанням первинних документів або
неналежним їх відображенням у
бухгалтерському чи податковому обліку,
а лише на підставі актів від 28.05.2013 р. №
1078/22.3-17/38214411 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ «ТД
«Скандинавія» та від 30.05.2013 р. №
1095/22.8-17/38185978 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Катрейд», якими встановлено
відсутність об'єктів оподаткування у
зв'язку з відсутністю факту придбання
товарів.

При цьому, в вищезазначених актах
відповідачем не наведено жодного
доказу того, що укладені між позивачем
і ТОВ «ТД «Скандинавія», ТОВ «Катрейд»
угоди суперечать актам цивільного
законодавства чи свідчать про намір
сторін ухилитися від оподаткування
доходів, отриманих внаслідок виконання
цих угод або приховування дійсного
об'єкту оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач
придбані у ТОВ «ТД «Скандинавія» та ТОВ
«Катрейд» товари, використав у
подальших оподатковуваних операціях в
межах своєї основної господарської
діяльності.

Судом встановлено, що податковий
кредит був сформований позивачем на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних, отриманих від
ТОВ «ТД «Скандинавія» та ТОВ «Катрейд»,
що не заперечується податковим
органом, сторони під час підписання
податкових накладних мали статус
платників податку на додану вартість.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що позивачем у ціні товарів
було сплачено суми податку на додану
вартість, що підтверджується
матеріалами справи.

Вирішуючи питання щодо реальності
господарських операцій між
контрагентами, суд повинне
враховувати, що відносини між
учасниками попередніх ланцюгів
постачань товарів та послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом.
Зазначена позиція, викладена в листі
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11.

Крім того, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Відповідно
до статті 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.
Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншої юридичної особи, в
тому числі за податковими
зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом
позивача податкової дисципліни є
підставою для застосування правових
наслідків саме щодо цього контрагента,
оскільки порушення платником вимог
податкового законодавства тягне
застосування заходів відповідальності
саме до такого платника та не може
негативно впливати на податковий облік
інших осіб (зокрема, його контрагентів)
за відсутності факту причетності
останніх до таких правопорушень та за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Вищим
адміністративним судом України,
зокрема, в ухвалах суду від 23.02.2012 №
К/9991/40332/11, від 23.04.2012 №К/9991/26905/12.

Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), «Булвес»АД проти
Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява № 6689/03), які відповідно до статті
17 Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, у яких визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

Отже, враховуючи вищенаведене та
перевіривши всі фактичні обставини
справи, суд не знаходить порушень
чинного законодавства щодо оформлення
первинних документів у фінансово -
господарських взаємовідносинах між
позивачем та ТОВ «ТД «Скандинавія» та
ТОВ «Катрейд», а тому вважає, що
формування ТОВ «Росмар-С» податкового
кредиту з податку на додану вартість та
валових витрат є правомірним, а дії
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві щодо нарахування позивачу сум
з податку на додану вартість та податку
на прибуток - протиправними.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України визначено, у разі, якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним
нарахування позивачу сум з податку на
додану вартість та податку на прибуток,
то нарахування штрафних санкцій є
також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не
надано суду належних та допустимих
доказів, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 07.11.2013 р. №
, № прийнято обґрунтовано,
тобто з урахуванням всіх обставин
справи, у межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та
законами України, а тому позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю ТОВ «Росмар-С» про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
07.11.2013 р. № , № підлягають
задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163,167, 254 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Росмар-С»
задовольнити.2.Визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві рішень
від 07.11.2013 р. № , № .

3. Присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Росмар-С»
(вул. Охтирська, 6-Б, м. Київ, 03138, код
ЄДРПОУ 3835440) понесені судові витрати в
сумі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70
копійок, за рахунок асигнувань
діяльності Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві (вул.
Смілянська, 6, м. Київ, 03151, ).

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук