Справа № 344/2910/13-а
Суддя: Бабій О. М.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/2910/13-а
Провадження № 2-а/344/126/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретарів Сивухіної Ю.Ю.,
Іванова О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача
Івано-Франківської міської ради
Медицької С.В., представника
відповідача відділу Держземагенства в
місті Івано-Франківську Креховецької
М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до
Івано-Франківської міської ради,
відділу Держземагенства в місті
Івано-Франківську, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання незаконним
рішення Івано-Франківської міської
ради, визнання недійсним державного
акту про право власності на земельну
ділянку та повернення самовільно
зайнятої земельної ділянки у
комунальну власність, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до
відповідачів Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
управління Держкомзему в м.
Івано-Франківську, ОСОБА_6, ОСОБА_7
ОСОБА_8, ОСОБА_9 в якому просить:

визнання незаконним та таким, що
суперечить чинному законодавству п. 10
рішення Івано-Франківської міської
ради № 810-27 від 03.07.2012 року;

зобов'язати узгоджувальну комісію
Івано-Франківського міськвиконкому по
розгляду спорів з приводу суміжного
землекористування утриматись від
ухвалення рішень, які стосуються
земельної ділянки комунальної форми
власності, що перебуває у спільному
користуванні мешканців будинків
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 до вирішення по суті
судовими органами справи за позовом
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
ОСОБА_6 про знесення самовільно
збудованої прибудови;

рекомендувати узгоджувальній комісії
Івано-Франківського міськвиконкому по
розгляду спорів з приводу суміжного
землекористування вчинити дії по
переробці ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_2, з дотриманнм цілісності
земельної ділянки комунальної форми
власності, що перебуває в спільному
користуванні мешканців будинків по
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2;

визнати недійсним державний акт про
право власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,0384
га. по АДРЕСА_2 серії ЯМ № 628015,
зареєстрований за № 01952;

зобов'язати управління Держкомзему в м.
Івано-Франківську утриматись від
погодження будь-яких складових частини
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_2, до площі якої може бути
включена частина земельної ділянки
комунальної форми власності, що
перебуває в спільному користуванні
мешканців будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2;

визнати частину земельної ділянки
площею 27 кв.м. під прибудовою до квартир
АДРЕСА_2 10 кв.м. під бетонною відмоткою
та 5 кв.м під підпорними колонами
самовільно захопленою та зобов'язати
винних у самозахопленні осіб ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 повернути вказані частини
ділянки в комунальну власність для
загального користування всіх
мешканців будинків;

зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 привести
земельну ділянку у придатний для
використання стан, включаючи знесення
самочинного будівництва за рахунок
осіб, які самовільно зайняли земельну
ділянку.

Ухвалою суду від 12 червня 2013 року, за
клопотанням позивача, відповідачів
Виконавчий комітет Івано-Франківської
міської ради та управління Держкомзему
в м. Івано-Франківську замінено на
належних відповідачів
Івано-Франківську міську раду та
відділ Держземагенства в місті
Івано-Франківську.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 03 липня 2012 року
Івано-Франківська міська рада винесла
рішення № 810-27, яким затвердила п. 4
протоколу узгоджувальної комісії
Івано-Франківського міськвиконкому по
розгляду спорів з приводу суміжного
землекористування від 12.08.2011 року № 116.
У цьому ж рішенні міська рада
затвердила технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
площею 0,0384 га. по АДРЕСА_2, а також
міська рада передала вказану земельну
ділянку у спільну сумісну власність
відповідачам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9. Окрім того, міська рада
зобов'язала співвласників земельної
ділянки укласти договір земельного
сервітуту, врахувавши при цьому право
проходу та проїзду до суміжних
земельних ділянок. 05 вересня 2012 року на
підставі вказаного рішення міської
ради управління Держкомзему в м.
Івано-Франківську оформило державний
акт про право власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_2 серії ЯМ № 628015 та
зареєструвало його за № 01952 на
чотирьох співвласників. Позивач
вважає, що рішення міської ради та
державний акт на землю видані
неправомірно та з порушенням норм
чинного цивільного та земельного
законодавства України. Окрім того,
право власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_2 порушує його право та право
його сім'ї у користуванні спільною
земельною ділянкою, яка обслуговує
прибудинкову територію будинків
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а також порушує
право вільного та безперешкодного
доступу (заїзду та проходу) до його
житлової нерухомості, яка розміщена у
дворі будинку АДРЕСА_2 АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та його
представник вимоги позову підтримали з
мотивів наведених в позовній заяві,
просили позов задовольнити в повному
обсязі.

Представник позивача додатково
пояснив, що рішення Івано-Франківської
міської ради є незаконним, оскільки при
його прийнятті міська рада не звернула
уваги на те, що на спірній земельній
ділянці ведеться самочинне
будівництво.

Представник відповідача
Івано-Франківської міської ради в
судовому засіданні вимоги позову
заперечила в повному обсязі, мотивую
тим, що приймаючи рішення та визначаючи
в ньому п. 10, який оскаржується
позивачем, відповідач діяв в межах
своїх повноважень та у спосіб
передбачений Конституцією та законами
України. Дії відповідача є
правомірними, а тому позов не підлягає
задоволенню. При прийнятті
оскаржуваного рішення про надання у
власність земельної ділянки
відповідачам, Івано-Франківська міська
рада діяла як власник землі. При
прийнятті оскаржуваного рішення не
було жодної заборони суди щодо
ненадання такої земельної ділянки у
власність фізичним особам
відповідачам до закінчення розгляду
справи.

Представник відповідача відділу
Держземагенства в місті
Івано-Франківську в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, суду
пояснила, що під час того як справа
розглядалась в суді, не було жодної
ухвали про забезпечення позову,
заборону вчиняти дії по приватизації
земельної ділянки. Також зауважила, що
на даний час не існує механізму
виконання рішення суду про визнання
державного акту на землю недійсним.

Представник відповідачки ОСОБА_6 в
судовому засіданні позовні вимоги
заперечила, просила в задоволенні
позову відмовити, надала суду письмові
заперечення.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в
судове засідання не з'явились, подали
до суду заяви про розгляд справи за їх
відсутності (а.с.167, 168, 169).

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно, повно та об'єктивно
дослідивши письмові докази у справі,
судом встановлено наступне.

03 липня 2012 року відповідач
Івано-Франківська міська рада прийняла
рішення № 810-27 «Про передачу у
власність та надання в користування
громадянам земельних ділянок та
внесення змін до рішень» (а.с.9).

Пунктом 10 вказаного рішення
Івано-Франківська міська рада вирішила
затвердити п. 4 протоколу
узгоджувальної комісії міськвиконкому
по розгляду спорів з приводу суміжного
землекористування від 12.08.2011 року № 115
та затвердити технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку та передати у спільну
сумісну власність громадянам ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,0384 га. на
АДРЕСА_2

На підставі рішення Івано-Франківської
міської ради від 03.07.2012 року № 810-27
ОСОБА_6 було видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,0384 га., яка розташована на
АДРЕСА_2 (а.с.10).

Співвласниками земельної ділянки
визначено ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7

Позивач стверджує, що відповідачка
ОСОБА_6 проводила на самовільно
захопленій земельній ділянці
самочинне будівництво, а тому
Івано-Франківська міська рада не мала
права надавати їй у власність земельну
ділянку до узаконення будівництва.

Так, відповідачка ОСОБА_6 справді
проводила самочинне будівництво на
земельній ділянці по АДРЕСА_2, яка їй не
належала, вказане підтверджується
приписом ІДАБК в Івано-Франківській
області (а.с.11), протоколом про
адміністративне правопорушення (а.с.13),
постановою про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудування
(а.с.14).

Виконавчий комітет Івано-Франківської
міської ради звернувся до суду з
позовом про знесення самовільно
збудованої прибудови до квартири
АДРЕСА_2 (а.с.19-20). А ОСОБА_6 звернулась із
зустрічним позовом про визнання права
власності на самовільно
реконструйовані приміщення до
квартири АДРЕСА_2

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 07.10.2013
року та додатковим рішенням від 14.10.2013
року позов виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про знесення
самовільного будівництва задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7
знести чотири підпірні цегляні стовби
(колони) площею 0,00005 га. та облаштувати
бетонну відмостку вздовж проїзду
загального користування по АДРЕСА_2 з
приведенням загального заїзду до
встановлених вимог ДБН. У зустрічному
позові ОСОБА_6 про визнання права
власності на самовільно
реконструйовані приміщення
відмовлено.

Жодної заборони про ненадання
земельної ділянки ОСОБА_6 під час того
як справа перебувала на розгляді в
судах першої та апеляційної інстанції
не було, ухвала про забезпечення позову
не виносилась.

А тому у відповідача
Івано-Франківської міської ради не
було підстав не надавати ОСОБА_6 у
власність спірну земельну ділянку.

Факту самовільного захоплення
земельної ділянки судами та
відповідачем Івано-Франківською
міської радою, як власником земельної
ділянки не встановлено.

Отже, приймаючи оскаржуване
рішення Івано-Франківська міська рада,
діяла відповідно до вимог чинного
законодавства та в межах наданих їй
повноважень, у спосіб визначений
Конституцією та законодавством
України.

Кодексом адміністративного
судочинства України закріплено право
на судовий захист (ст. 6 ч.1), кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Позивач таке право використав та
звернувся до суду з вказаним позовом.

Статтею 140 Конституції України
визначено, що місцеве самоврядування є
правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Майже аналогічне визначення міститься
і в ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», місцеве
самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Відповідно до ст. 143 Конституції
України, територіальні громади села,
селища, міста безпосередньо або через
утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності; затверджують
програми соціально-економічного та
культурного розвитку і контролюють їх
виконання; затверджують бюджети
відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць і контролюють їх виконання;
встановлюють місцеві податки і збори
відповідно до закону; забезпечують
проведення місцевих референдумів та
реалізацію їх результатів; утворюють,
реорганізовують та ліквідовують
комунальні підприємства, організації і
установи, а також здійснюють контроль
за їх діяльністю; вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції.

Тобто, Конституція України визнає
право за органами місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення, що цілком
узгоджується з положеннями п. 2 ст. 4
Європейської Хартії місцевого
самоврядування, відповідно до змісту
якого місцева влада в межах закону має
повне право вирішувати будь-яке
питання, що не вилучено із сфери її
компетенції і вирішення якого не
доручено жодному іншому органу.

Згідно ст. 4 Європейської Хартії
місцевого самоврядування від 15.10.1985
року, яка ратифікована Україною 15.07.1997
року, головні повноваження і функції
органів місцевого самоврядування
визначаються конституцією або законом.
Однак, це положення не перешкоджає
наділенню органів місцевого
самоврядування повноваженнями і
функціями для спеціальних цілей
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
органи місцевого самоврядування є
юридичними особами і наділяються цим
та іншими законами власними
повноваженнями, в межах яких діють
самостійно і несуть відповідальність
за свою діяльність відповідно до
закону.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Відповідно до пунктів 30 та 34 частини
першої ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються такі питання: прийняття
рішень щодо відчуження відповідно до
закону комунального майна;
затвердження місцевих програм
приватизації, а також переліку об'єктів
комунальної власності, які не
підлягають приватизації; визначення
доцільності, порядку та умов
приватизації об'єктів права
комунальної власності; вирішення
питань про придбання в установленому
законом порядку приватизованого майна,
про включення до об'єктів комунальної
власності майна, відчуженого у процесі
приватизації, договір купівлі-продажу
якого в установленому порядку
розірвано або визнано недійсним, про
надання у концесію об'єктів права
комунальної власності, про створення,
ліквідацію, реорганізацію та
перепрофілювання підприємств, установ
та організацій комунальної власності
відповідної територіальної громади;
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

За змістом статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
міська рада є колегіальним органом,
проводить роботу сесійно, рішення ради
приймається на її пленарному
засіданні.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України (далі ЗК України), до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить: розпорядження землями
територіальних громад; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України Органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст. 116 ЗК України, громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до ст. 118 ЗК України,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу у двотижневий строк з дня
отримання погодженого проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (а в разі необхідності
здійснення обов'язкової державної
експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України Органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідач Івано-Франківська
міська рада при прийнятті
оскаржуваного рішення діяла в рамках
чинного законодавства.

Позивач також просить суд
зобов'язати узгоджувальну комісію
Івано-Франківського міськвиконкому по
розгляду спорів з приводу суміжного
землекористування утриматись від
ухвалення рішень, які стосуються
земельної ділянки комунальної форми
власності, що перебуває у спільному
користуванні мешканців будинків
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 до вирішення по суті
судовими органами справи за позовом
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
ОСОБА_6 про знесення самовільно
збудованої прибудови та рекомендувати
узгоджувальній комісії
Івано-Франківського міськвиконкому по
розгляду спорів з приводу суміжного
землекористування вчинити дії по
переробці ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_2, з дотриманнм цілісності
земельної ділянки комунальної форми
власності, що перебуває в спільному
користуванні мешканців будинків по
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Однак такі вимоги позивача не можуть
бути задоволені, оскільки суд не вправі
втручатись в діяльність колегіального
органу та зобов'язувати чи
рекомендувати йому приймати ті чи інші
рішення чи утриматись від прийняття
рішень.

Узгоджувальна комісію
Івано-Франківського міськвиконкому по
розгляду спорів з приводу суміжного
землекористування є дорадчим органом
при виконавчому комітеті та не приймає
самостійних рішень, а може лише
рекомендувати чи не рекомендувати
прийняття рішень щодо
землекористування.

Оскільки суд вважає п. 10 рішення
Івано-Франківської міської ради таким,
що не суперечить вимогам чинного
законодавства, тому і немає підстав для
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку та
інших позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що заявлені позовні вимоги позивачем
не обґрунтовані, а тому вимоги
адміністративного позову не
підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, відповідно до,
ст. ст. 19, 140, 143 Конституції України, п.2
ст. 4 Європейської Хартії місцевого
самоврядування від 15.10.1985 року, яка
ратифікована Україною 15.07.1997 року, ст. 12,
116, 118, 122 Земельного кодексу України, ст.
ст. 2 ч.1, 16 ч.1, 25, 26, 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», ст.
ст. 2, 6-12 КАС України, керуючись ст. ст.
158-163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Івано-Франківської міської ради,
відділу Держземагенства в місті
Івано-Франківську, ОСОБА_6, ОСОБА_7
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання незаконним
рішення Івано-Франківської міської
ради, зобов'язання вчинити дії,
визнання недійсним державного акту про
право власності на земельну ділянку та
повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки у комунальну
власність відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, але якщо
апеляційна скарга не була подана в
строк, постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається через
Івано-Франківський міський суд
протягом 10 днів з дня її проголошення, а
у разі прийняття постанови в
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 19
травня 2014 року.

Суддя
Бабій О.М.