Справа № 6/372/08
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року
м. Київ К/9991/35799/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Карася О.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня
2011 року

у справі № 6/372/08

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Магазин
«Миколаївець»

до Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва

про часткове скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Магазин
«Миколаївець» (далі - ТОВ «Магазин
«Миколаївець»; позивач) звернулось до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва (далі - ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва; відповідач) про
скасування рішення №
від 01 квітня 2008 року в частині
застосування суми штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 30 000,00
грн.

Постановою Господарського суду
Миколаївської області від 17 вересня
2008 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано обов'язком позивача як
підприємства торгівлі проводити
розрахункові операції при наданні
послуг, у тому числі із здавання в
оренду приміщень, із застосуванням
реєстратора розрахункових операцій.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня
2011 року апеляційну скаргу ТОВ
«Магазин «Миколаївець» задоволено.
Постанову Господарського суду
Миколаївської області від 17 вересня 2008
року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення № від 01 квітня
2008 року в частині застосування до ТОВ
«Магазин «Миколаївець» суми штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 30 000,00
грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права ставиться питання
про скасування постанови Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2011 року та залишення в силі
постанови Господарського суду
Миколаївської області від
17 вересня 2008 року.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами
Державної податкової адміністрації у
Миколаївській області проведено
перевірку магазину, що належить
позивачу, щодо контролю за здійсненням
розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового обігу
суб'єктами підприємницької діяльності,
за результатами якої складено акт №
14000356/23-50 від 18 березня 2008 року.

Перевіркою, зокрема, встановлено
порушення ТОВ «Магазин «Миколаївець»
пункту 1 статті 3 Закону України від 06
липня 1995 року № 265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 265/95-ВР) з підстав проведення
розрахункової операції на суму в
розмірі 6 000,00 грн. при наданні в оренду
приміщення без застосування
реєстратора розрахункових операцій.

На підставі вказаного акту перевірки
контролюючим органом прийнято рішення
№ від 01 квітня 2008 року, яким до
позивача за порушення пункту 1 статті 3
Закону № 265/95-ВР застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
30 000,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Закону
№ 265/95-ВР суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Відповідно до статті 2 Закону № 265/95-ВР
розрахунковою операцією є приймання
від покупця готівкових коштів,
платіжних карток, платіжних чеків,
жетонів тощо за місцем реалізації
товарів (послуг), видача готівкових
коштів за повернутий покупцем товар
(ненадану послугу), а у разі
застосування банківської платіжної
картки - оформлення відповідного
розрахункового документа щодо оплати в
безготівковій формі товару (послуги)
банком покупця або, у разі повернення
товару (відмови від послуги),
оформлення розрахункових документів
щодо перерахування коштів у банк
покупця.

Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

В свою чергу, відповідно до частини 1
статті 901 ЦК України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Отже, поняття плати за орендоване майно
не є тотожним із поняттям оплати
наданих послуг, а відтак розрахунки
позивача з орендарем приміщення не
підлягають проведенню із
застосуванням реєстратора
розрахункових операцій, з огляду на те,
що такі операції здійснюються не в
сфері послуг.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2011 року такою, що прийнята
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва відхилити,
а постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Карась О.В.

Цвіркун Ю.І.