Справа № 2а-3681/10/0970
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
Справа № 3989/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Яворського І. О., Сапіги В. П.;

за участю секретаря судового засідання
- Корнієнко О. А.;

представника позивача - ОСОБА_1;

представників відповідача - Доронюк Д.
І., Книгиницької М. В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківськ на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 05 січня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківськ про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2010 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом
зареєстровано позовну заяву ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківськ про скасування
податкових повідомлень-рішень №
/0 та № /0 від 11 червня 2010 року,
№ /1 та № /1 від 12 серпня 2010
року, № /2 та № /2 від 16
вересня 2010 року, № /3 та № /3
від 14 жовтня 2010 року (з урахуванням
збільшення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
Законом України «Про податок на додану
вартість» не заборонено включення
комітентом до податкового кредиту сум
ПДВ при розмитненні товарів на
підставі договорів комісії. Оскільки
власником розмитненого товару є
комітент, який вписаний у графу 8 ВМД, як
одержувач товару та у графу 9 як особа,
відповідальна за врегулювання
фінансових питань, у комітента наявні
ВМД, які були надані для перевірки, та
які підтверджують факт сплати ПДВ, а
також наявний звіт комісіонера, що
підтверджує оплату ПДВ при розмитненні
за рахунок коштів комітента, тому
комітент (позивач) має законні підстави
для включення сплаченого ПДВ митним
органам до складу податкового кредиту.
Перевіркою включено частину окремих
видів витрат, зокрема на сплату мита та
інших платежів при розмитненні,
пропорційно до кількості проданого
товару у ваговому вимірі, що суперечить
чинному законодавству.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 05
січня 2011 року позов задоволено
частково. Скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську № /0 від 11
червня 2010 року, № /1 від 12 серпня 2010
року, № /2 від 16 вересня 2010 року, №
/3 від 14 жовтня 2010 року про
визначення податкового зобов'язання
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з
податку на додану вартість та штрафних
санкцій. Частково скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську № /0 від 11
червня 2010 року, № /1 від 12 серпня 2010
року, № /2 від 16 вересня 2010 року, №
/3 від 14 жовтня 2010 року про
визначення податкового зобов'язання
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 по
податку з доходу фізичних осіб в
розмірі 27845 грн 98 к.

Дану постанову мотивовано тим, що право
на отримання податкового кредиту
підтверджується вантажними митними
деклараціями та звітом комісіонера,
які долучені до матеріалів справи.
Відповідачем не надано беззаперечних
та належних доказів того, що витрати в
розмірі 246299 грн 27 к. не пов'язані із
здійсненням підприємницької
діяльності та отриманням доходу від
реалізації імпортованого товару

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - Державною
податковою інспекцією в м.
Івано-Франківськ, подано апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову в частині
задоволення позову та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити
повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що позивач у 2009 році
одержала тільки часткову виручку за
продаж виключно язика яловичого та
печінки, але з
постачальником-нерезидентом за даний
товар не розрахувалась, відсутнє
підтвердження первинними документами
витрачених сум в оплату за товар, отже
відсутні підстави для формування
витрат на придбання зазначеного
товару. Позивач не одержувала доходу
(виручки) за реалізований товар (курячі
каркаси). У комісіонера-імпортера право
на податковий кредит за сплаченими під
час ввезення імпортних товарів сумами
податку виникає на підставі вантажної
митної декларації, оформленої
відповідно до вимог законодавства
після сплати ПДВ за цією вантажною
митною декларацією та перерахування
коштів на користь нерезидента або
надання йому інших видів компенсації
вартості імпортованих товарів. Крім
того, позивачем пропущено місячний
строк звернення до суду.

Представник позивача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
заперечив та просить таку залишити без
задоволення.

Представники відповідачів, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
підтримали та просять таку
задовольнити.

Судом апеляційної інстанції заслухано
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, досліджено
матеріали справи та проаналізовано
доводи апеляційної скарги, внаслідок
чого зроблено висновок про
необхідність задоволення апеляційної
скарги, скасування постанови суду
першої інстанції та прийняття нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Встановлено, що Державною податковою
інспекцією в м. Івано-Франківськ
проведено документальну планову
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою ОСОБА_4 за період з 17 травня 2007
року по 31 грудня 2009 року, результати
якої оформлено актом № 9896/17-3/НОМЕР_1 від
31 травня 2010 року (далі - Акт).

Перевіркою встановлено порушення
наступних нормативно-правових актів:

- ст. ст. 13-14 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26 грудня 1992
року № 13-92, п. 19.1 ст. 19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб» в
результаті чого донараховано податку з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2009 рік в
сумі 32 833 грн 59 к.;

- пп. 4. 7 ст. 4, пп. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7, пп. 7.7.1
та 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» внаслідок
чого донараховано податку на додану
вартість в розмірі 158825 грн, а саме за
вересень 2009 року в сумі 7550 грн, за
жовтень 2009 року в сумі 151275 грн.

На підставі згаданого Акта перевірки,
відповідачем 11 червня 2010 року прийнято:

- податкове повідомлення-рішення
№ /0, яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
238237 грн 50 к. (158825 грн основного платежу
та 79412 грн 50 к. штрафних (фінансових)
санкцій);

- податкове повідомлення-рішення
№ /0, яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб в
розмірі 32833 грн 59 к. (основний платіж).

За результатами процедури узгодження
податкового зобов'язання в
адміністративному порядку Державною
податковою інспекцією в м.
Івано-Франківськ платнику податків
надсилались податкові
повідомлення-рішення № /1 та №
/1 від 12 серпня 2010 року, № /2 та
№ /2 від 16 вересня 2010 року, №
/3 та № /3 від 14 жовтня 2010 року.

Згідно з ч. 4 ст. 99 КАС України якщо
законом передбачена можливість
досудового порядку вирішення спору і
позивач скористався цим порядком, то
для звернення до адміністративного
суду встановлюється місячний строк,
який обчислюється з дня, коли позивач
дізнався про рішення суб'єкта владних
повноважень за результатами розгляду
його скарги на рішення, дії або
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень.

Враховуючи дату звернення позивача до
суду та дату закінчення процедури
адміністративного оскарження, суд
апеляційної інстанції констатує
вірність висновку суду першої
інстанції про дотримання позивачем
строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всі формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Здійснивши перевірку висновків суду
першої інстанції щодо відповідності
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Щодо визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість.

Відповідно до Акта перевірки за період
з 21 травня 2007 року по 31 грудня 2009 року
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_4 задекларовано податкового
кредиту по податку на додану вартість в
сумі 265 091 грн в, в тому числі придбання
товарів (послуг) на митній території
України на суму ПДВ 466 грн, та ПДВ
сплачений митним органам за
імпортований товар в розмірі 264 625 грн.

Судом першої інстанції зазначено, що
право позивача на податковий кредит
обумовлено наявністю вантажно-митних
декларацій, квитанцій та звітів
комісіонера.

Однак, на думку суду апеляційної
інстанції, наявність згаданих
документів не дає підстав для
формування податкового кредиту
позивачем.

Встановлено, що 09 липня 2009 року між
позивачем (комітент) та приватним
підприємством «Захід Укрроспродукт»
укладено договір комісії № 01/07.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору
виступаючи від свого імені, комісіонер
самостійно укладає угоду
купівлі-продажу з третьою особою -
постачальником.

Згідно з п. 2.3 Договору комісіонер
зобов'язується провести розмитнення
отриманого вантажу, сплатити всі
необхідні податки та збори.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу
(ЦК) України за договором комісії одна
сторона (комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

Частинами другою, третьою та четвертою
ст. 1016 цього ЦК України встановлено, що
за договором, укладеним з третьою
особою, комісіонер набуває права
навіть тоді, коли комітент був названий
у договорі або прийняв від третьої
особи виконання договору.

Комісіонер не відповідає перед
комітентом за невиконання третьою
особою договору, укладеного з нею за
рахунок комітента, крім випадків, коли
комісіонер був необачним при виборі
цієї особи або поручився за виконання
договору (делькредере).

У разі порушення третьою особою
договору, укладеного з нею
комісіонером, комісіонер зобов'язаний
негайно повідомити про це комітента,
зібрати та забезпечити необхідні
докази. Комітент має право вимагати від
комісіонера відступлення права вимоги
до цієї особи.

Після вчинення правочину за дорученням
комітента комісіонер повинен надати
комітентові звіт і передати йому все
одержане за договором комісії (частина
1 ст. 1022 ЦК України).

Однією з визначальних ознак відношення
з комісії є те, що комісіонер при
виконанні доручення комітента укладає
обумовлений договором комісії
правочин в інтересах та за рахунок
комітента є стороною цього правочину, в
якому виступає від свого імені. При
цьому, вказані особливості такого
правочину стосуються також і виконання
комісіонером, у випадку імпорту
продукції за дорученням комітента,
також обов`язків імпортера, зокрема
щодо сплати податку на додану вартість
та права на податковий кредит.

Відповідно до підпункту 7.3.6 пункту 7.3
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» датою виникнення
податкових зобов'язань при імпорті є
дата подання митної декларації із
зазначенням у ній суми податку, що
підлягає сплаті. Датою виникнення
податкових зобов'язань при
імпортуванні робіт (послуг) є дата
списання коштів з розрахункового
рахунку платника податку в оплату
робіт (послуг) або дата оформлення
документа, що засвідчує факт виконання
робіт (послуг) нерезидентом залежно від
того, яка з подій відбулася першою.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається: для операцій із імпорту
товарів (супутніх послуг) та по
поставці послуг нерезидентом на митній
території України - дата сплати податку
по податкових зобов'язаннях згідно з
підпунктом 7.3.6 цієї статті (підпункт 7.5.2
пункту 7.5 цієї статті).

За змістом вказаних правових норм, при
імпорті товару комісіонером та сплаті
ним податкових зобов`язань із податку
на додану вартість саме у нього виникає
право на податковий кредит на підставі
вантажно-митної декларації, виписаної
на розмитнення товару.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4.7 ст. 4
Закону України «Про податок на додану
вартість» у разі коли платник податку
(далі - повірений) здійснює діяльність з
придбання товарів (робіт, послуг) за
дорученням та за рахунок іншої особи
(далі - довіритель), датою збільшення
податкового кредиту такого повіреного
є дата перерахування коштів (поставка в
управління цінних паперів, інших
документів, що засвідчують відносини
боргу) на користь продавця таких
товарів (робіт, послуг) або поставка
інших видів компенсацій вартості таких
товарів (робіт, послуг), а датою
збільшення податкових зобов'язань є
дата передання таких товарів
(результатів робіт, послуг) довірителю.
При цьому довіритель не збільшує
податковий кредит на суму коштів
(вартість цінних паперів, інших
документів, що засвідчують відносини
боргу), перерахованих (переданих)
повіреному, але має право на збільшення
податкового кредиту у податковий
період отримання товарів (робіт,
послуг), придбаних повіреним за його
дорученням.

Підпунктом 7.3.8 пункту 7.3 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» встановлено, що попередня
(авансова) оплата вартості товарів
(супутніх послуг), які експортуються чи
імпортуються, не змінюють значення
податкового кредиту або податкових
зобов'язань платника податку -
відповідно такого експортера або
імпортера.

За змістом вказаних правових норм,
право позивача на податковий кредит як
комітента при імпорті товару виникає у
момент передачі такого товару від
комісіонера. При цьому ВМД, оформлена
комісіонером у процесі імпорту товару,
не може бути підставою для формування
комітентом податкового кредиту,
оскільки цей документ є підставою для
включення суми ПДВ, сплаченої митному
органу, до податкового кредиту
комісіонером. Отже, таким документом
має бути податкова накладна, яка згідно
підпункту 7.2.6 пункту 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», є підставою для нарахування
податкового кредиту.

З врахуванням відсутності податкових
накладних, виписаних позивачу
приватним підприємством «Захід
Укрроспродукт», позивач позбавлений
підстав для формування податкового
кредиту за наслідками операцій з
імпорту йому товару комісіонером.

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначає, що факт компенсації
позивачем комісіонеру витрат по сплаті
ПДВ митному органу на такий висновок
суду апеляційної інстанції не впливає.

Щодо визначення податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб.

Відповідно до Акта перевірки заниження
чистого доходу позивача зумовлено
завищенням валового доходу
(неправильним підрахунком виручки) та
завищенням витрат (відсутність
розрахунків з
постачальником-нерезидентом за язик
яловичий та печінку).

Позивачем здійснювалися розрахунки із
постачальниками та покупцями виключно
по перерахунку.

Перевіркою позивача встановлено
неналежне ведення книги обліку доходів
і витрат: замість одержаної виручки
проставлявся відвантажений товар та
ін. в порушення п. 19.1 ст. 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», п. 6 ст. 128
Господарського Кодексу України.

Таким чином, за рахунок неналежного
ведення обліку доходів і витрат за 2009
рік позивачем валовий дохід завищено
на суму 1097649 грн (без ПДВ). Перевіркою, на
підставі даних про рух коштів на
розрахункових рахунках, встановлено,
що обсяг виручки від реалізації
продукції за 2009 рік становить 279550 грн.
Даний факт не заперечується позивачем.

Аналогічно, внаслідок неправильного
декларування доходів та витрат та
відсутності в підтвердження витрат
деяких первинних документів
витрачених сум згідно з операціями, за
результатами або за участю яких у
податковому періоді безпосередньо
отриманий дохід, в 2009 році позивачем
завищено витрати в сумі 1316539,62 грн.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26 грудня 1992
року № 13-92, ст. 13 Інструкції Про
прибутковий податок з громадян («Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю»), затвердженої наказом
ГДПІ України від 21.04.1993 р. № 12,
зареєстрованої в Мінюсті 09.06.1993 р за №
64, загальним оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий дохід,
тобто різниця між валовим доходом
(виручкою у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. До складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, які включаються
до складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до додатку № 7 до Інструкції
про прибутковий податок з громадян
(«Про оподаткування доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю»), фізична особа - платник
податку не є юридичною особою і
платником податку на прибуток, немає
обов'язку вести бухгалтерський облік,
тому формує витрати за переліком
статті 5 «Валові витрати» і відповідно
до статті 8 «Амортизація» Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» з деякими особливостями.

Положення статті 5 («Валові витрати»)
застосовують в частині підтвердження
первинними документами витрачених сум
згідно з операціями (які відповідають
переліку статті 5), за результатами або
за участю яких у податковому періоді (у
звітному кварталі) безпосередньо
отриманий дохід.

До податкової декларації за звітний
податковий період, включаються тільки
прямі валові витрати, що відповідають
фактичній сумі отриманого в цьому
періоді валового доходу в будь-якій
формі від визначеного виду діяльності
та підтверджені документально.

Тобто, виключно факт одержання доходу
може бути підставою для включення до
валових витрат звітного періоду не
всіх підряд видатків, а тільки тієї їх
частини, яка прямо цьому доходу
відповідає.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Суд апеляційної інстанції вважає
вірним висновок відповідача, що
позивач одержала тільки часткову
виручку за продаж виключно язика
яловичого та печінки (с. 18 Акту), але з
постачальником-нерезидентом за даний
товар не розрахувалась, а тому відсутнє
підтвердження первинними документами
витрачених сум в оплату за товар, отже
відсутні підстави для формування
витрат на придбання зазначеного
товару.

Заборгованість перед постачальником
даного товару фірмою ЕХЕМ United LLC США
відповідно до пояснення позивача від
25.05.2010 р. станом на 01.01.2010 р. становить
415164,73 грн.

Таким чином, відповідачем вірно
визначено витрати позивача за 2009 рік в
розмірі 46749,38 грн, безпосередньо
пов'язані з одержанням доходу в 2009 р. в
сумі 279550 грн продажем печінки (12038 кг) та
язика яловичого (5434,79 кг).

Внаслідок вищевказаних порушень
відповідачем вірно встановлено
заниження позивачем чистого доходу за
2009 р. в сумі 218889,67 грн.

Аналізуючи викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідають
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківськ задовольнити.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 05
січня 2011 року в справі № 2а-3681/10/0970 -
скасувати.

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківськ про
скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у випадку
коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС
України, складення постанови в повному
обсязі відкладено - з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
І. О.
Яворський

В. П.
Сапіга

Постанову складено в повному обсязі 13
травня 2014 року