Справа № 1620/2а-2179/11
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 р.Справа № 1620/2а-2179/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Миргороді та
Миргородському районі Полтавської
області на ухвалу Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 20.02.2014р. за поданням
головного державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області про зміну способу
і порядку виконання рішення по справі
№ 1620/2а-2179/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Миргороді Полтавської
області

про про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

07 лютого 2014 року, Державним виконавцем
подано до суду подання про зміну
способу і порядку виконання постанови
Миргородського міськрайонного суду
від 09 червня 2011 року, за якою задоволено
позов ОСОБА_1 про визнання дій
Управління Пенсійного фонду України в
м. Миргороді та Миргородському районі
неправомірними і покладення
зобов'язання вчинити певні дії/ а.с. 85 -
86/.

Ухвалою Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 20.02.2014 року - подання
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області Пецяк Л.В. від 03 лютого 2014 року
задоволено.

Змінено спосіб і порядок виконання
постанови Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 09 червня 2011 року, на
підставі якої Миргородським
міськрайонним судом Полтавської
області видано виконавчий лист №
2-а-2179/2011 від 09 червня 2011 року, а саме
стягнути з Управління Пенсійного фонду
України в м. Миргороді та
Миргородському районі (вул. Гоголя, 107,
м. Миргород, Полтавська область, ) на користь ОСОБА_1
нарахованої, але не сплаченої пенси,
відповідно до розпорядження № 116584 від
27.07.2011 року в сумі 4930 ( чотири тисячі
дев'ятсот тридцять) гривень 37 копійок.

Не погодившись із судовим рішенням,
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Миргороді та Миргородському районі
подано апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати оскаржувану ухвалу
та постановити нову, якою відмовити в
задоволенні заяви про зміну способу та
порядку виконання рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Вказує, що
задовольняючи заяву державного
виконавця, суд першої інстанції дійшов
до помилкового висновку щодо наявності
встановлених законом підстав для зміни
способу та порядку виконання судового
рішення.

Виходячи з приписів п. 1 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України)
вищезазначена апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що за постановою
Миргородського міськрайонного суду
від 09 червня 2011 року задоволено позов
ОСОБА_1 про визнання дій Управління
Пенсійного фонду України в м. Миргороді
неправомірними та покладення
зобов'язання вчинити певні дії /аркуш
архівної справи 40/.

Зазначене судове рішення набрало
законної сили і допущене до
примусового виконання / аркуші
архівної справи 50 - 52, 46 /.

Однак на сьогодні зазначені кошти не
виплачені.

Враховуючи наведене, у зв'язку з
наявністю підстав для заміни способу
та порядку виконання рішення суду,
державний виконавець звернувся до суду
із відповідною заявою.

Задовольняючи заяву про зміну способу
та порядку виконання рішення суду, суд
першої інстанції виходив з того, що в
даному випадку, зміна способу і порядку
виконання рішення можлива шляхом зміни
зобов'язання здійснити виплати на
стягнення цих виплат. Така зміна
можлива лише у разі виконання
боржником зобов'язальної частини
рішення про нарахування соціальних
виплат. Таким чином, для забезпечення
повного та фактичного виконання
рішення суду від 09 червня 2011 року кошти
в сумі 4930,37 гривень необхідно стягнути
з боржника на користь стягувача.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Миргородського міськрайонного суду
від 09 червня 2011 року та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин, заявник просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної
інстанцій(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує,
що "захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення
суду першої інстанції свідчить про те,
що суд першої інстанції, змінюючи
спосіб виконання постанови суду,
фактично змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

З огляду на викладені правові норми та
зазначені обставини справи колегія
суддів приходить до висновку, що
задоволення заяви про зміну способу
виконання судового рішення фактично
змінює зміст резолютивної частини
судового рішення, що є неприпустимим.

Вирішення питання про стягнення
коштів як заборгованості невиплаченої
пенсії, яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

Враховуючи наведене, зважаючи на
фактичні обставини справи, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
встановлених законом підстав для зміни
способу і порядку виконання рішення
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат, а
заява про зміну способу та порядку
виконання рішення суду є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 199 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу суду і постановити
нову ухвалу.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що ухвала не відповідає вимогам
ст.159 КАС України, а тому відповідно до
вимог п. 6 ч. 1 ст. 199 КАС України підлягає
скасуванню з прийняттям нової, про
відмову в задоволенні заяви про зміну
способу і порядку виконання рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Миргороді
та Миргородському районі Полтавської
області задовольнити.

Ухвалу Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 20.02.2014р.
по справі № 1620/2а-2179/11 скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою відмовити в
задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області Пецяк Л.В. про зміну способу та
порядку виконання постанови
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 09 червня 2011
року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бондар
В.О.Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О.
Калитка О.М.