Справа № 810/2453/14
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року 810/2453/14

Київський окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого - судді Лисенко В.І.,

за участю секретаря судового засідання
Глазун Т.О.,

представника позивача: Острочуба Б.В.,

представника відповідача-1: не з'явився,

представника відповідача-2: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Лентер» доКиївської
регіональної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
простягнення коштів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю «Лентер» з позовом до
Київської регіональної митниці
Міндоходів (відповідач-1), Головного
управління Державної казначейської
служби України в Київській області
(відповідач-2), про стягнення з
Державного бюджету України через
Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
надмірно сплачені митні платежі у
розмірі 7950,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що у грудні 2012 року
відповідачем-1 було прийнято рішення
про коригування митної вартості
імпортованого позивачем товару, у
зв'язку з чим, товариством було
сплачено до бюджету додатково (понад
задекларовані) митних платежів на суму
7950,00 грн. У подальшому, вказане рішення
відповідача-1 про коригування митної
вартості скасоване судовим рішенням.
Позивач звернувся до митного органу із
заявою про повернення надмірно
сплачених митних платежів, проте,
отримав відмову. У зв'язку з відмовою
відповідачем-1 добровільно повернути
вказані кошти, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача-1 у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, із заявами про
відкладення судового розгляду до суду
не звертався, заперечень чи відзиву на
позовну заяву до суду не подавав.

Відповідач-2 у судове засідання не
з'явився, надіслав до суду заперечення
на адміністративний позов, у яких, з
посиланням на безпідставність
тверджень позивача та відсутність
законодавчих підстав для стягнення з
відповідача-2 на користь позивача
грошових коштів, просив у задоволенні
позову відмовити. Також, просив суд
справу розглядати за його відсутності.

Згідно із частиною четвертою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких обставин суд ухвалив
здійснювати розгляд справи за
відсутності представників
відповідачів.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне.

У грудні 2012 року відповідачем-1
прийнято рішення від 19.12.2012
№ 10000000/2012/012907/1 про коригування
митної вартості імпортованих
позивачем товарів.

З метою випуску товару у вільний обіг
та з урахуванням коригування,
позивачем додатково було сплачено до
бюджету митних платежів на суму 7950,00
грн.

Не погодившись з вказаним рішенням про
коригування митної вартості, позивач
оскаржив його до суду.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 06.02.2013 у
справі № 2а-6393/12/1070, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.07.2013, позов задоволено, визнано
протиправним та скасовано рішення
Київської регіональної митниці від
19.12.2012 № 10000000/2012/012907/1.

Враховуючи наведене, у серпні 2013 року
позивач звернувся до відповідача-1 із
заявою про повернення надмірно
сплачених коштів у розмірі 7950,00 грн.

Проте, рішенням відповідача,
оформленим листом від 28.08.2013 № 14.1/4-11/3862,
позивачу відмовлено в поверненні
зазначених коштів з підстав, що
резолютивна частина постанови
Київського окружного
адміністративного суду від 06.02.2013 у
справі № 2а-6393/12/1070 не містить
зобов'язання митний орган повернути
кошти.

У зв'язку з відмовою відповідачем-1
добровільно повернути вказані кошти,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відповідно до розділу ІІІ Порядку
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами від 20.07.2007 № 618 (далі-Порядок 618)
для повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Зі змісту пунктів 4 та 11 розділу ІІІ
Порядку № 618 слідує, що за результатом
розгляду заяви платника податків
митним органом приймається або
висновок про повернення коштів, або
вмотивована відмова у такому
поверненні.

Відповідно пункту 3 Порядку повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів від 03.09.2013 № 787 (далі-Порядок 787)
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету платежів у
національній валюті здійснюється
органами Державної казначейської
служби України (далі - органи
Казначейства) з відповідних бюджетних
рахунків для зарахування надходжень
(далі - рахунки за надходженнями),
відкритих в органах Казначейства
відповідно до законодавства, шляхом
оформлення розрахункових документів.

Згідно із пунктом 5 Порядку № 787
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів здійснюється за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету. Подання
подається до органу Казначейства за
формою, передбаченою
нормативно-правовими актами з питань
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету коштів, або в
довільній формі на офіційному бланку
установи за підписом керівника
установи (його заступника відповідно
до компетенції), скріпленим гербовою
печаткою (у разі наявності) або
печаткою із найменуванням та
ідентифікаційним кодом установи.

З аналізу вищезазначених норм чинного
законодавства убачається, що для
повернення надмірно сплачених коштів
платник податків повинен звернутись до
відповідного органу (в даному випадку
до митниці) із заявою про повернення
таких коштів. У свою чергу, відповідний
орган державної влади повинен
розглянути вказану заяву і за
наявності підстав для повернення
коштів підготувати висновок та
направити його до органів Державного
казначейства для виконання.

У випадку неправомірної відмови
органом державної влади (в даному
випадку - митниці) у поверненні
надмірно сплачених коштів, таке
рішення може бути оскаржене платником
податків до суду.

Як убачається з матеріалів справи,
позивач у серпні 2013 року звертався до
відповідача-1 із заявою про повернення
надмірно сплачених коштів, проте,
листом відповідача-1 від 28.08.2013 №
14.1/4-11/3862 позивачу відмовлено в
поверненні зазначених коштів.

Жодних судових рішень щодо
протиправності дій митного органу в
частині винесення вищезазначеного
рішення позивачем під час судового
розгляду даної справи не надано.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач
звернувся до суду не з позовом про
скасування рішення відповідача про
відмову у поверненні коштів та про
зобов'язання митний орган направити до
Державного казначейства висновок щодо
повернення позивачу надмірно
сплачених коштів, а з позовом про
стягнення таких коштів з Державного
бюджету через Державне казначейство.

Тобто, на думку суду, позивачем обрано
невірний спосіб захисту порушеного
права.

Посилання позивача як на підставу для
задоволення позову на норму закону, що
регулює порядок безспірного списання
органами Державного казначейства з
державних бюджетів на повернення
надмірно сплачених коштів (пункт 16
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або бюджетних установ від
03.08.2011 № 845), суд до уваги не приймає,
оскільки в даному випадку не існує
рішення суду щодо зобов'язання
відповідача-1 чи відповідача-2
перерахувати на рахунки позивача певну
суму коштів.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що на даний час правові підстави для
стягнення з Державного бюджету через
Державне казначейство на користь
позивача суми надмірно сплачених
товариством коштів у розмірі 7950,00 грн.
відсутні, а відтак, у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Відповідачі не надали суду доказів
понесення ними будь-яких судових
витрат, тому такі витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 19 травня 2014 р.