Справа № 815/5522/13-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/5522/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Стефанов С. О.

Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Загоруйко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу дочірнього підприємства
«Консультаційно-технічний центр»
«Охоронні системи» на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 18 вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом дочірнього
підприємства
«Консультаційно-технічний центр»
«Охоронні системи» до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
19.06.2013 року № та № ,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року дочірнє підприємство
«Консультаційно-технічний центр»
«Охоронні системи» звернулось з
вищевказаним адміністративним
позовом.

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що на підставі акту
перевірки від 03.06.2013 року № 3212/22-40/30-199737
«Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки ДП «КТЦ
«Охоронні системи» щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платником
податків ТОВ «Крок-М» за період з 01.08.2012
року по 31.08.2012 року» відповідачем були
прийняті податкові повідомлення -
рішення від 19.06.2013 року № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 13 650,00 грн., у тому числі:
за основним платежем - 20 920,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2
730,00 грн. та № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 13 000,00 грн., у тому числі:
за основним платежем - 10 400, грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2
600,00 грн. Позивач вважає, що оскаржувані
податкові повідомлення - рішення
підлягають скасуванню, як такі, що не
відповідають чинному законодавству,
оскільки прийняті на підставі хибних
висновків, до яких прийшов відповідач в
ході проведення перевірки, у зв'язку з
відсутністю порушень, що стали
підставою для прийняття вказаних
повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року у задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду дочірнє підприємство
«Консультаційно-технічний центр»
«Охоронні системи» подало апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
не повно з'ясовані обставини у справі, у
зв'язку з чим просить його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 22.05.2013 року по 28.05.2013 року
згідно п.п. 20.1.4 п. 20.1, п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п. 78
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2756-УІ, наказу ДПІ у Приморському
районі м. Одеси Одеської області ДПС
від 15.05.2013 року № 1356 та направлення на
перевірку від 15.05.2013 року № 001329/1310,
виданого ДПІ у Приморському районі м.
Одеси Одеської області ДПС, посадовою
особою відповідача було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ДП «КТЦ «Охоронні системи» з
питань перевірки відомостей,
отриманих від особи, яка мала правові
відносини з платником податків ТОВ
«Крок-М», їх реальності та повноти
відображення в обліку за період
серпень 2012 року.

За наслідками проведеної перевірки
відповідачем був складений акт від
03.06.2013 року № 3212/22-40/30-199737 «Про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ДП «КТЦ
«Охоронні системи» щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платником
податків ТОВ «Крок-М» за період з 01.08.2012
року по 31.08.2012 року», відповідно до
висновку якого встановлено порушення
позивачем п.п. 14.1.36, п.п. 14.1.178, п.п. 14.1.181 п.
14.1 ст. 14, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6
ст. 201 Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
суми податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за серпень 2012 року у розмірі 10 400
грн.; п.п. 14.1.36, п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1
ст. 44, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено завищення
суми податку на прибуток за 2-3 квартали
2012 року у розмірі 10920 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 19.06.2013 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 13 650,00 грн., у
тому числі: за основним платежем - 20 920,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 2 730,00 грн. та № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 13 000,00 грн., у
тому числі: за основним платежем - 10 400,
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 2 600,00 грн.

Не погодившись з висновками акту
перевірки та прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями, ДП «КТЦ
«Охоронні системи» оскаржило їх в
судовому порядку, вимагаючи їх
скасування.

З акту перевірки вбачається, що
підставою для донарахування позивачу
податку на додану вартість у сумі 10400,00
грн. та податку на прибуток у сумі 10 920,00
грн., зазначено те, що позивачем у
серпні 2012 року завищено податковий
кредит з придбання товарів (робіт,
послуг) на суму 10 400,00 грн. та у 2-3
кварталі 2012 року завищено витрати по
операціях з придбання товарів (робіт,
послуг) на суму 52 000 грн. по
господарських операціях з ТОВ «Крок-М»,
оскільки встановлено відсутність
об'єктів оподаткування та неможливість
реального здійснення платником
податків операцій ТОВ «Крок-М» - по
ланцюгу постачання з ДП «КТЦ «Охоронні
системи».

Вказані обставини були встановлені на
підставі акту ДПІ у Приморському
районі м. Одеси Одеської області від
20.11.2012 року № 7032/22-5/20958082 «Про результати
виїзної позапланової перевірки ТОВ
«Крок-М» з питань підтвердження
господарських взаємовідносин з
контрагентами за період квітень,
травень, липень, серпень 2012 року»,
відповідно до висновків якого
встановлено, що ТОВ «Крок-М» не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із
контрагентами, їх вид, обсяг, якість та
розрахунки, а саме встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
платником податків ТОВ «Крок-М»
операцій по ланцюгу постачання з ДП
«КТЦ «Охоронні системи».

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що дочірнім підприємством
«Консультаційно-технічний центр»
«Охоронні системи» неправомірно було
сформовано податковий кредит.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Податкового кодексу
України, Цивільного кодексу України,
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

За змістом п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75
Податкового кодексу України,
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Стосовно податку на додану вартість
дії податкового органу спрямовані на
запобігання необґрунтованому
заниженню сум податкових зобов'язань з
цього податку, безпідставному
одержанню сум бюджетного
відшкодування з ПДВ, тобто прийняття
передбачених законом заходів до
суб'єктів господарювання, які
намагаються штучно створювати у
податковому обліку з податку на додану
вартість від'ємні різниці між
податковими зобов'язаннями та
податковим кредитом з метою
безпідставного одержання коштів з
державного бюджету або створювати таки
умови для вигодонабувача, виконуючи
посередницьку функцію між ним та
вигодоформуючим суб'єктом.

Враховуючи предмет спору дослідженню
підлягає реальність господарських
операцій, укладених між ДП «КТЦ
«Охоронні системи» та ТОВ «Крок-М», що є
підставою для формування витрат,
виникнення права на податковий кредит,
визначення податкових зобов'язань та
одержання сум бюджетного
відшкодування з ПДВ.

За змістом п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України визначено, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

На підставі п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У відповідності до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат, витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

На підставі п.п. 198.6 п. 198 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Згідно п. 201.1 ст.201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

У відповідності до п.201.10 ст.201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Однак в даному конкретному випадку, з
урахуванням доводів представника
відповідача, предметом доказування у
справі, у тому числі, є реальність
правочину за укладеною усною угодою.

Згідно п.п. 201.6 та 201.8 ст. 201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Проте податкова накладна не є
документом, на підставі якого можливо
дійти висновку про використання
придбаних послуг у межах господарської
діяльності платника податку та
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

В ході судового розгляду встановлено,
що у перевіряємий період між ДП «КТЦ
«Охоронні системи» та ТОВ «Крок-М» було
укладено домовленість - рахунок
фактуру № СФ-12708 на постачання
безконтактних карт у кількості 2000 штук
на загальну суму 62 400 грн., в тому числі
ПДВ - 10 400 грн.

В підтвердження товарності операцій
між ДП «КТЦ «Охоронні системи» та ТОВ
«Крок-М», позивач надав суду копії
видаткових накладних № 12708 від 27.08.2012
року та № 12908 від 29.08.2012 року, копії
податкових накладних від № 302 від 27.08.2012
року та № 323 від 29.08.2012 року.

За змістом ст.3 Господарського кодексу
України господарська діяльність - це
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результаті та
з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

На підставі Національного
класифікатора України, затвердженого
наказом Держспоживстандарту України
від 26.12.2005р. №375 (з наступними змінами і
доповненнями), економічна діяльність -
це процес виробництва продукції
(товарів, послуг), який здійснюється з
використанням певних ресурсів:
сировини, матеріалів, устаткування,
робочої сили, технологічних процесів
тощо. Економічна діяльність
характеризується витратами на
виробництва, процесом виробництва та
випуску продукції.

Згідно ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За змістом статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який
порушує публічний порядок, є нікчемним.

На підставі ч.1 ст.216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. Отже в
результаті виконання сторонами
нікчемної угоди не можуть виникати
право на податковий кредит.

Згідно п.п. 14.1.191 ст. 14 ПК України,
постачання товарів - будь-яка передача
права на розпорядження товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду.

Дії з перерахування постачальнику
коштів за товар без фактичного
отримання останнього та переходу права
власності на нього не підпадають під
поняття «продаж товарів», при цьому
доказів фактичного отримання
придбаних товарів позивачем суду не
надано.

Постановою Верховного суду України від
21.10.2008 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євротрейд» до ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення визначено, що дії
з перерахування постачальнику коштів
за товар без фактичного отримання
останнього та переходу права власності
на нього не підпадають під поняття
«продаж товарів», яке визначено п.1.31
ст.1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Слід зазначити, що видаткова та
податкова накладні самі по собі не
можуть беззаперечно підтверджувати
право платника на його формування, та
не можуть бути взяти судом до уваги,
оскільки б це призвело до формального
вирішення справи.

На підставі п.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, первинні документи -
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

За змістом ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, а також враховуватись
повнота складання всіх підтверджуючих
господарські операції документів.

У відповідності до ст. 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

В ході судового розгляду позивачем не
надано доказів руху активів у процесі
здійснення господарських операцій. Не
спростовані твердження відповідача
щодо відсутності можливостей у ТОВ
«Крок-М», для вчинення господарських
операцій, за якими виписані податкові
накладні, надані позивачем.

Отже позивачем, враховуючи наявні
первинні документи, не доведений факт
отримання товару саме від ТОВ «Крок-М».

Також слід зауважити, що податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування ПДВ має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, що стала підставою для
формування податкового обліку
платника податку.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» нікчемний
правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що дії
позивача призвели до втрат дохідної
частини Державного бюджету України.
Очевидним також вбачається факт, що
позивачем укладено угоду з
контрагентом ТОВ «Крок-М», яка не були
спрямована на реальне настання
правових наслідків.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не надав
вичерпних, оформлених належним чином
згідно з вимогами діючого
законодавства документів, на підставі
яких можливо достовірно визначити, що
товари придбані з наміром використання
у власній господарській діяльності, а
відповідач надав суду належні докази
на підтвердження своїх заперечень
проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги дочірнього
підприємства
«Консультаційно-технічний центр»
«Охоронні системи» є необґрунтованими
та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу дочірнього
підприємства
«Консультаційно-технічний центр»
«Охоронні системи» залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 18
вересня 2013 року у справі № 815/5522/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складення ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в
повному обсязі - 12 травня 2014 року.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян