Справа № 2а-71/11/1970
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 р.
Справа № 10310/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2011
року у справі за позовом Лановецького
районного центру зайнятості до ОСОБА_1
про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

13.12.2010 року Лановецький районний центр
зайнятості звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_1 в якому просив стягнути з
відповідача на користь позивача кошти,
отримані як допомога по безробіттю в
сумі 3945, 01 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що ОСОБА_1 одночасно
перебувала на обліку в Лановецькому
районному центрі зайнятості та була
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2011
року адміністративний позов
задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на
користь Лановецького районного центру
зайнятості 3945, 01 грн. незаконно
отриманої допомоги по безробіттю.

Постанова мотивована тим, що
відповідач при зверненні до
Лановецького районного центру
зайнятості 23.01.2008 року з заявою про
надання їй статусу безробітного з
виплатою допомоги по безробіттю була
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа, однак у самій заяві вказала
неправдиві дані щодо даної обставини.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідач
обґрунтовує тим, що оскаржувана
постанова є незаконною і
необґрунтованою, оскільки суд першої
інстанції порушив норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Постановляючи оскаржувану постанову
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач незаконно отримував
допомогу по безробіттю оскільки був
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про зайнятість населення» № 803-ХІІ від
01 березня 1991 року ( у редакції, яка була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин) безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Згідно підпункту «б» пункту 3 статті 1
Закону України «Про зайнятість
населення» (у редакції, яка була чинною
на момент виникнення спірних
правовідносин), до зайнятого населення
і відповідно такого, що не можуть бути
визнані безробітними, належать
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві.

Особи, визнані у встановленому порядку
безробітними, мають право на одержання
допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Частиною 2 статті 36 вказаного Закону
закріплено, що застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг, а відповідно до пункту 3 цієї
статті Закону сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Крім того, відповідно до пункту 6.14
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307, якщо під
час одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин.

Як встановлено судом першої інстанції
23.01.2008 року ОСОБА_1 звернулась з заявою
до Лановецького районного центру
зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні(а.с.4-5).

30.01.2008 року позивачці наданий статус
безробітного і призначена виплата
допомоги по безробіттю відповідно до
п.п 2,4 ст. 22, п. 2 ст. 23 Закону України «Про
загальнообовязкове державне соціальне
страхування на випадок безробіття» з
30.01.2008 року по 23.01.2009 року, повторно
звернулася 13 листопада 2008 року(а.с.7-8),
статус безробітного наданий 20.11.2008
року, призначено виплату допомоги по
безробіттю з 20.11.2008 року по 27.07.2009 року.

13.11.2009 року відповідач знову
зареєструвалася в центрі
зайнятості(а.с.10-11), статус безробітного
наданий 20 листопада 2009 року, призначено
виплату допомоги по безробіттю з 20.11.2009
року по 30.01.2010 року.

18.08.2010 року позивачем проведено
розслідування страхових випадків та
обгрунтованості виплат матеріального
забезпечення ОСОБА_1, за результатами
якого складено акт № 76 (а.с.16) та
встановлено, що відповідач
зареєстрована як фізична особа-суб'єкт
підприємницької діяльності з 23 серпня
2000 року по даний час, що
підтверджується довідкою з Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб - підприємців(а.с.13).
Відповідач перебувала на обліку в
центрі зайнятості з 23.01.2008 року по 18.05.2008
року, з 13.11.2008 року по 07.05.2009 року, з 13.11.2009
року по 10.03.2010 року і незаконно
отримувала допомогу по безробіттю з
30.01.2008 року по 18.05.2008 року, з 20.11.2008 року
по 07.05.2009 року, з 20.11.2009 року по 27.01.2010
року(а.с.20-22).

Згідно наявної в матеріалах справи
відповіді від 19.08.2010 року за № 52 на
запит Лановецького районного центру
зайнятості(а.с.14) ОСОБА_1 на день надання
відповіді знаходиться у стані
припинення за рішенням суду(а.с.15).

В зв'язку з перебуванням відповідача в
переліку зареєстрованих суб'єктів
підприємницької діяльності, в силу
пункту 2 та пункту 3 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» ОСОБА_1 було
направлено лист від 20 серпня 2010 року №
06-1035, у якому відповідача просили
повернути у добровільному порядку
незаконно отриману нею допомогу по
безробіттю в розмірі 3945, 01 грн.

Однак кошти повернути в добровільному
порядку відповідач відмовляється,
посилаючись на рішення Господарського
суду Тернопільської області від 18
квітня 2006 року № 17/81-1372, яким припинено
підприємницьку діяльність фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 в зв'язку з
неподанням протягом року органам ДПІ
податкових декларацій, документів
фінансової звітності.

20.06.2006 року до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців внесено запис про
вказане судове рішення (а.с.13).

З матеріалів адміністративної справи
не вбачається, що реєстраційна дія
державного реєстратора про остаточне
припинення державної реєстрації
підприємницької діяльності
відповідача була проведена.

Відповідно до частини 3 статті 46 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних та фізичних
осіб-підприємців» № 755-IV від 15 травня 2003
року (далі Закон №755-ІV) фізична особа
позбавляється статусу підприємця з
дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця.

Так, статтею 49 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб
-підприємців»передбачений порядок
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця за судовим рішенням,
що не пов'язано з банкрутством фізичної
особи -підприємця.

А саме, за приписами статті 49 вказаного
закону суд, який постановив рішення про
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця, у тому
числі рішення про визнання фізичної
особи - підприємця недієздатною або про
обмеження її цивільної дієздатності, в
день набрання таким рішенням законної
сили направляє його копію державному
реєстратору за місцем реєстрації
фізичної особи - підприємця для
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про судове рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця.

Дата надходження судового рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця вноситься
державним реєстратором до журналу
обліку реєстраційних дій.

Державний реєстратор зобов'язаний не
пізніше наступного робочого дня з дати
надходження судового рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем внести до
Єдиного державного реєстру запис про
судове рішення щодо припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця та в той же день
повідомити органи статистики,
державної податкової служби,
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування та фізичну
особу - підприємця, щодо якої було
постановлено судове рішення, про
внесення такого запису.

З дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про судове рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем
застосовуються обмеження, які
встановлені законом, зокрема частиною
восьмою статті 47 цього Закону.

Порядок державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
за судовим рішенням, що не пов'язано з
банкрутством фізичної особи -
підприємця, здійснюється за
процедурами, встановленими частинами
дев'ятою - вісімнадцятою статті 47 цього
Закону.

А саме, для проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем за її рішенням фізична
особа - підприємець або уповноважена
нею особа не раніше двох місяців з дати
публікації повідомлення у
спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації подає державному
реєстратору особисто (надсилає
рекомендованим листом з описом
вкладення) або через уповноважену
особу такі документи:

- заповнену реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням;

- свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця;

- довідку відповідного органу
державної податкової служби про
відсутність заборгованості по
податках, зборах (обов'язкових
платежах);

- довідку відповідного органу
Пенсійного фонду України про
відсутність заборгованості;

- довідки відповідних органів фондів
соціального страхування про
відсутність заборгованості або про те,
що вона не перебувала на обліку.

Державному реєстратору забороняється
вимагати додаткові документи для
проведення державної реєстрації
припинення фізичної особи - підприємця,
якщо вони не передбачені частиною
дев'ятою цієї статті.

Якщо документи для проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем подаються
заявником особисто, державному
реєстратору додатково пред'являється
паспорт.

Документи, які подаються для
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем,
приймаються за описом, копія якого в
день надходження документів видається
(надсилається рекомендованим листом)
заявнику з відміткою про дату
надходження документів.

Дата надходження документів для
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем
вноситься до журналу обліку
реєстраційних дій.

Державний реєстратор має право
залишити без розгляду документи, які
передбачені частиною дев'ятою цієї
статті, якщо:

- документи подані за неналежним місцем
проведення державної реєстрації;

- документи не відповідають вимогам,
які встановлені частинами першою та
другою статті 8 цього Закону;

- документи подані не в повному обсязі;

- документи подані раніше строку,
встановленого абзацом першим частини
дев'ятої цієї статті.

Про залишення документів, які
подавалися для проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем, без розгляду заявнику в
день надходження документів державним
реєстратором видається (надсилається
рекомендованим листом з описом
вкладення) відповідне повідомлення із
зазначенням підстав залишення
документів, які подавалися для
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем, без
розгляду та документи, що подавалися
для проведення державної реєстрації
фізичної особи - підприємця, відповідно
до опису.

Залишення документів, які подавалися
для проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем, без
розгляду не перешкоджає повторному
зверненню заявника до державного
реєстратора в загальному порядку після
усунення причин, що були підставою для
залишення цих документів без розгляду.

За відсутності підстав для залишення
документів, які передбачені частиною
тринадцятою цієї статті, без розгляду
державний реєстратор повинен внести до
Єдиного державного реєстру запис про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця.

Дата внесення до Єдиного державного
реєстру запису про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем є датою державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем.

Строк державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем не повинен
перевищувати два робочих дні з дати
надходження документів для проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем.

Державний реєстратор не пізніше
наступного робочого дня з дати
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем повинен видати або
надіслати заявнику копію свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця із спеціальною відміткою
про державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем.

Порядок надання відомостей про
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем органам
статистики, державної податкової
служби, Пенсійного фонду України,
фондів соціального страхування
встановлюється статтею 51 цього Закону.

Державний реєстратор у день державної
реєстрації припинення фізичної особи -
підприємця у порядку, визначеному
статтями 47 - 50 цього Закону,
зобов'язаний надіслати відповідним
органам статистики, державної
податкової служби, Пенсійного фонду
України, фондів соціального
страхування повідомлення про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем та відомості
реєстраційної картки про проведення
державної реєстрації припинення
фізичної особи - підприємця.

У статті 19 цього Закону визначено
обов'язки та права державної служби
зайнятості, до яких, зокрема
відносяться: розпоряджатися в
установленому законодавством порядку
коштами Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття; в
установленому законодавством порядку
подавати громадянам допомогу по
безробіттю та матеріальну допомогу по
безробіттю, припиняти і відкладати їх
виплати.

Тому, внесення до Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців відомостей про судове
рішення про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця, що не пов'язано з
банкрутством, не позбавляє її обов'язку
надати державному реєстратору перелік
документів, для остаточного припинення
підприємницької діяльності та
внесення цих відомостей до Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб-підприємців.

Відповідачем не надано доказів
відносно того, що на час набуття
статусу безробітного нею було надано
державному реєстратору певний перелік
документів, передбачений приписами
Закону №755-ІV, для проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.

Отже, відповідач під час перебування на
обліку в центрі зайнятості в якості
безробітного була зареєстрована
фізичною особою-підприємцем, а тому не
мала права на отримання допомоги по
безробіттю, оскільки в розумінні
пункту "б" частини 3 статті 1 Закону №
803-ХІІ належав до зайнятого населення.

З огляду на це, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
допомога по безробіттю у зазначений
період отримана відповідачем
незаконно, тому на підставі Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» правомірно
зобов'язав стягнути таку на користь
позивача.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2011
року у справі № 2-а-71/11/1970 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В. Ніколін