Справа № 817/3970/13-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"13" травня 2014 р.
Справа № 817/3970/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Іваненко Т.В.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

за участю предстаників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

від відповідачів: - Міндоходів і зборів
України: Красовський А.С.,

- ГУ Міндоходів у
Рівненській області: Степанець М.В.,

- ДПС України: не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
ухвалу Рівненського окружного
адміністративного суду від "13" лютого
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Міністерства доходів та зборів
України, Головного управління
Міндоходів України у Рівненській
області, Державної податкової служби
України про визнання незаконним та
скасування наказу, поновлення на
роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Рівненській області
та Державної податкової служби України
про поновлення на службі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Зі змісту заявлених вимог, з
урахуванням заяв про зміну предмету та
підстав позову від 02.12.2013 року та
збільшення позовних вимог від 23.12.2013
року і від 03.02.2014 року позивач просить
суд: визнати протиправним та скасувати
наказ Державної податкової служби
України від 29.08.2013 року №583-о про
звільнення його з посади заступника
голови Державної податкової служби у
Рівненській області у зв'язку із
реорганізацією та скороченням штатної
чисельності на підставі п.1 ст.40 КЗпП
України; поновити його на публічній
службі на посаді заступника начальника
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області та стягнути з
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 38933,05 грн.

Ухвалою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2014
року позовну заяву ОСОБА_3 до
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області, Державної
податкової служби України про визнання
незаконним та скасування наказу,
поновлення на роботі - залишено без
розгляду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищевказане рішення та направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду. В апеляційній
скарзі позивач посилається на
незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
що є підставою для скасування ухвали
суду першої інстанції.

Відповідачі надали суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу.

Державна податкова служба України не
скористалася своїм правом на участь в
судовому засіданні: повноважного
представника в засідання суду не
направила, хоча про дату, час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином.

Колегія суддів враховуючи те, що
сторони належним чином повідомлені про
дату, час та місце розгляду апеляційної
скарги та положення частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглядати
справу за відсутності представника
Державної податкової служби України.

Позивач та його представник в
засіданні суду доводи апеляційної
скарги підтримали в повному обсязі.

Представники Міндоходів і зборів
України та ГУ Міндоходів у Рівненській
області заперечили проти доводів
апеляційної скарги. Вважають, що ухвала
суду першої інстанції є законною та
обґрунтованою, а тому просили залишити
її без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що
29.08.2013 року наказом Державної
податкової служби України, №583-о "Про
звільнення ОСОБА_3", позивача звільнено
з посади заступника голови державної
податкової служби у Рівненській
області у зв'язку з реорганізацією та
скороченням штатної чисельності на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України з
виплатою середньомісячної заробітної
плати.

Вказаний наказ було доведено до відома
позивача 30.08.2013 року в приміщенні
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області.

Разом з тим, позивач відмовився
отримати копію оскаржуваного ним
наказу, отримати трудову книжку та
здати службове посвідчення, що
підтверджується відповідним актом від
30.08.2013 року (т.1 а.с. 80).

Також з матеріалів справи убачається,
що копію наказу про звільнення позивач
отримав поштою 10.09.2013 року, що
підтверджується цінним та
рекомендованим листами з
повідомленням №004 та №815.

Трудову книжку позивач отримав лише
08.10.2013 року, про що зроблено відповідний
запис у книзі обліку руху трудових
книжок (т.1 а.с. 75-76).

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив, що про
оскаржуваний наказ позивач дізнався
30.08.2014 року в приміщенні Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області.

За таких обставин, посилання позивача
на те, що строк звернення до суду ним не
пропущено у зв'язку із тим, що при
ознайомленні його з наказом про
звільнення йому не було видано
трудову книжку є необґрунтованим та
безпідставним.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
трудова книжка була видана позивачу з
затриманням (08.10.2013 року) не з вини
роботодавця, оскільки згідно акту від
30.08.2013 позивач відмовився від її
отримання. Більше того, позивач
неодноразово повідомлявся про
необхідність з'явитись у відділ
персоналу для отримання трудової
книжки.

Відповідно до ч.3 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до суду у справах щодо
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби встановлюється місячний строк.

Згідно ст.233 КЗпП України, працівник
може звернутись з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті чи
міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу або з дня видачі трудової
книжки.

Суд зазначає, що строк звернення до
адміністративного суду з
адміністративним позовом - це проміжок
часу після виникнення спору у
публічно-правових відносинах, протягом
якого особа має право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою за вирішенням цього спору і
захистом своїх прав, свобод чи
інтересів.

Дотримання строку звернення з
адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права на позов у
публічно-правових відносинах. Вона
дисциплінує учасників цих відносин у
випадку, якщо вони стали спірними,
запобігає зловживанням і можливості
регулярно погрожувати зверненням до
суду, сприяє стабільності діяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
виконання своїх функцій. Відсутність
цієї умови приводила б до постійного
збереження стану невизначеності у
публічно-правових відносинах.

Отже, чинне законодавство
встановленими строками обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Що ж стосується, посилання позивача на
те, що з ним не було проведено
розрахунку на час винесення наказу про
звільнення, також не заслуговує на
увагу в межах вказаного спору.

Оскільки підставою та предметом
вказаного позову є порушення допущені
відповідачем під час винесення наказу
про звільнення та відповідно стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, що пов'язано начебто із
незаконним звільненням позивача із
займаної посади.

Разом з тим, несвоєчасність проведення
розрахунку при звільненні є окремою
категорією трудових спорів, і
відповідно звернення до суду із
позовом про відшкодування шкоди
заподіяної таким порушенням є окремою
підставою для звернення до суду за
захистом порушеного права (ст.116 КЗпП
України).

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї документів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Відповідно до ч.2 ст.100 КАС України
позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Відтак, з огляду на відсутність в
адміністративному позові та доданих до
нього матеріалах будь-яких доказів
поважності пропущення позивачем
строку звернення до суду, суд першої
інстанції дійшов правильного
висновку, що адміністративний позов
ОСОБА_3 до Міністерства доходів і
зборів України, Головного управління
Міндоходів у Рівненській області та
Державної податкової служби, слід
залишити без розгляду.

Твердження позивача про те, що трудову
книжку він отримав лише 08 жовтня 2013
року і що з цього часу має
обчислюватися строк звернення до
адміністративного суду є помилковим з
огляду на приписи частини 3 статті 99 КАС
України.

Посилання позивача в апеляційній на те,
що копія оскаржуваного наказу не
містить необхідних реквізитів не має
правового значення при вирішенні
питання щодо своєчасності звернення
позивача до адміністративного суду за
захистом прав та інтересів.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 155 КАС України,
суд своєю ухвалою залишає позовну
заяву без розгляду, якщо позовну заяву
подано з пропущенням встановленого
законом строку звернення до
адміністративного суду і суд не
знайшов підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Згідно зі статтею 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а ухвалу суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Ухвала суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів уважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а ухвалу Рівненського
окружного адміністративного суду від
"13" лютого 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Т.В. Іваненко

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Повний текст cудового рішення
виготовлено "16" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Міністерство доходів та зборів України
Львівська пл.8, м.Київ, 04655

4 - відповідачу Головне управління
Міндоходів України у Рівненській
області вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33023

5 - відповідачу Державна податкова
служба України Львівська площа,8,
м.Київ, 04655

- ,