Справа № 817/4089/13-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нор
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"15" травня 2014 р.
Справа № 817/4089/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Кузьменко Л.В.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі
Зеліковій О.В. ,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_3, від позивача: ОСОБА_4 -
представника за угодою,

від відповідача: не з"явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "21" березня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
про визнання незаконним та скасування
наказу та про поновлення на роботі ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_3 звернулася до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області.
Просить суд визнати незаконним та
скасувати наказ №300 о/с від 24.09.2013 року
про звільнення ОСОБА_3 з органів МВС
України. Поновити її на службі МВС
України на посаді помічника начальника
Гощанського РВ з кадрового
забезпечення УМВС України в
Рівненській області. Стягнути з УМВС
України в Рівненській області
заробітну плату за час вимушеного
прогулу. Зазначає, що наказ Управління
МВС України в Рівненській області №300
о/с від 24.09.2013 року про звільнення
ОСОБА_3 є незаконним, винесений з грубим
порушенням чинного законодавства,
оскільки при звільненні позивача
відповідачем не дотримано вимог
трудового законодавства України.
Позивач одночасно просила визнати
причини пропуску строку звернення до
суду поважними, у зв'язку з
проходженням стаціонарного лікування
та військово-лікарської комісії в
поліклініці МВС в Рівненській області.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2014 року позов задоволено повністю.

Суд першої інстанції визнав незаконним
та скасував наказ №300 о/с від 24.09.2013 року
про звільнення ОСОБА_3 з органів МВС
України. Поновив ОСОБА_3 на службі МВС
України на посаді помічника начальника
Гощанського РВ з кадрового
забезпечення УМВС України в
Рівненській області.

Стягнув з УМВС України в Рівненській
області на користь ОСОБА_3 заробітну
плат за час вимушеного прогулу у сумі
25104,12 грн.

Постанову, в частині поновлення на
посаді та присудження виплати
грошового забезпечення - у межах суми
стягнення за один місяць суд допустив
до негайного виконання.

Відповідач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій з підстав
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, просить
скасувати вказану постанову та
ухвалити нову про залишення позову без
розгляду з підстав пропуску строку
звернення до суду.

В судове засідання представник
відповідача не прибув, про день, час та
місце с удового розгляду справи був
повідомлений належним чином, в
клопотанні до суду просить розглядати
апеляційну скаргу за відсутності
представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та її представника,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що звільнення ОСОБА_3
відбулось з порушенням процедури та
строків, встановлених Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неправомірність винесення
оскаржуваного позивачем наказу з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
наказом №300 о/с від 24.09.2013 року ОСОБА_3
звільнено з органів внутрішніх справ
за пунктом 64 "Ж" (за власним бажанням)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (а.с.6).

Підставою для прийняття зазначеного
наказу став рапорт ОСОБА_3 від 24.09.2013
року на ім'я начальника УМВС України в
Рівненській області генерал - майора
ОСОБА_5 наступного змісту: "Прошу
звільнити мене з органів внутрішніх
справ за власним бажанням" (а.с.50).

З наказом про звільнення №300 о/с від
24.09.2013 року позивач ознайомлена 24.09.2013
року.

Відповідно до пункту 62 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ звільнення осіб
рядового і начальницького складу зі
служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою
на військовий облік), якщо звільнені
особи не досягли граничного віку,
встановленого Законом України «Про
військовий обов'язок і військову
службу» для перебування в запасі осіб,
які мають військові звання і за станом
здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи
досягли граничного віку, встановленого
Законом України «Про військовий
обов'язок і військову службу» для
перебування в запасі осіб, які мають
відповідні військові звання або
визнані військово-лікарськими
комісіями непридатними за станом
здоров'я до військової служби (із
зняттям з військового обліку).

Підпунктом «ж» пункту 64 Положення
передбачено, що особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.

Звільнення зі служби за власним
бажанням відповідно до зазначеної
правової норми можливо при наявності
двох обов'язкових умов: 1) власного
бажання особи, яка проходить службу,
для дострокового звільнення; 2)
наявності причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.

Водночас зазначені норми при
звільненні ОСОБА_3 зі служби
відповідачем не дотримані. Так, перед
виданням наказу №300 о/с від 24.09.2013р. про
звільнення позивача зі служби,
відповідачем не було досліджено
підстав написання рапорту про
звільнення та поважності причин, що
перешкоджають виконанню нею своїх
посадових обов'язків.

Зі змісту рапорту слідує, що позивач,
подаючи рапорт про звільнення,
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків, не
зазначила.

Крім того, у рапорті ОСОБА_3 не було
зазначено причину звільнення зі служби
за власним бажанням, а саме звільнення
позивача проведено в день подачі
рапорту про звільнення, що свідчить
про те, що відповідачем не дотримано
тримісячного строку до закінчення
якого позивач мав право відкликати
поданий рапорт.

Відповідно до пункту 68 Положення особи
рядового і начальницького складу, які
виявили бажання звільнитися зі служби
за особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніше як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Тримісячний строк, встановлений
зазначеною нормою, стосується періоду
з дня подання рапорту про звільнення зі
служби до постановлення наказу про
звільнення і є обов'язковим для усіх
учасників процедури звільнення,
оскільки жодних винятків застосування
такого строку не передбачено. До
закінчення трьохмісячного строку
попередження зазначені особи мають
право відкликати поданий рапорт, якщо
сторони не домовилися при наявності
поважних підстав про звільнення у
більш короткий строк.

Верховний Суд України, рішення якого
відповідно до положень частини 1 статті
244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України є обов'язковим для
всіх судів України, у постанові від 5
грудня 2011 року (справа № 21-236а11)
сформулював наступну правову позицію:
звільнення осіб рядового і
начальницького складу зі служби за
власним бажанням до закінчення
трьохмісячного строку про таке
звільнення, встановленого пунктом 68
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, згідно з яким
зазначені особи мають право відкликати
поданий рапорт, якщо сторони не
домовились про звільнення у більш
короткий строк, є протиправним.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про не законність звільнення
позивача зі служби до закінчення
трьохмісячного строку з дати подання
рапорту, оскільки даних про те, що
сторони домовились про звільнення у
більш короткий строк, у матеріалах
справи відсутні.

Що стосується строків звернення до
суду, передбачених ст.ст.99, 100 КАС
України, на застосуванні яких
наполягає відповідач, то колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно вимог частин 2 та 3 статті 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Для звернення до
суду у справах щодо прийняття громадян
на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Відповідно до ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Вирішуючи питання щодо строків
звернення до суду, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
матеріали справи підтверджують, що
позивач в період з 24.09.2013 року до дня
звернення до суду знаходилася
періодично на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що
стверджується копією її картки
амбулаторного хворого, а також в період
з 10.10.2013 року по 21.10.2013 року проходила
військово - лікарняну комісію при УМВС.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
позивачем строк звернення до суду
встановлений частиною 3 статті 99 КАС
України пропущено з поважних причин.

З інших підстав постанова суду першої
інстанції відповідачем не
оскаржується.

Доводи апеляційної скарги не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції в
застосуванні норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"21" березня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.В. Кузьменко

судді:
Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення
виготовлено "15" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,35400

3- відповідачу/відповідачам:
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
вул.М.Хвильового , 2,м.Рівне,33028

4-ОСОБА_4 АДРЕСА_2

5- ОСОБА_3 АДРЕСА_1 - ,