Справа № 2а-6136/2010
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 травня 2014 року Справа № 37047/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання
Саламахи О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 27
грудня 2010 року у справі за позовом
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_1, третя
особа - Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» про
стягнення отриманої допомоги по
безробіттю,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2010 року позивач -
Тернопільський міськрайонний центр
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в
якому просить стягнути з відповідача
на його користь 4680,66 грн. незаконно
виплаченої допомоги по безробіттю.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2010
року позов задоволено. Стягнено з
ОСОБА_1 на користь Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості -
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття 4680 грн. 66
коп. незаконно виплаченої допомоги по
безробіттю.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що відповідач у період
з 20.05.2008 року по 06.05.2009 року, перебуваючи
на обліку в Тернопільському міському
центрі зайнятості як безробітний,
починаючи з 01.07.2008 року одночасно
одержував дохід у ПАТ КБ «ПриватБанк»
за залучення банку нових клієнтів. Про
вказані обставини відповідач не
повідомив центр зайнятості.

А тому, суд першої інстанції вважає, що
ОСОБА_1 починаючи з 01.07.2008 року
відносився до категорії зайнятого
населення, так як належав до категорії
громадян, які самостійно себе
забезпечують роботою .

Таким чином, з 01.07.2008 року відповідач не
мав права на виплату допомоги по
безробіттю, у зв'язку з чим за період з
01.07.2008 року по 06.05.2009 року незаконно
отримав допомогу по безробіттю на суму
4680,66 грн., яку необхідно стягнути на
користь Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, ОСОБА_1 оскаржив її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 27
грудня 2010 року.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що ним з
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період
перебування на обліку в центрі
зайнятості було укладено договір про
банківське обслуговування, в рамках
якого банком публічно запропоновано
усім клієнтам виплати за залучення
клієнтів. Банком запроваджено нову
систему та затверджені Правила, згідно
з якими розширені права клієнтів та
визначено випадки, за яких банком
проводяться виплати клієнтам, що
надали інформацію, необхідну для
випуску банківського продукту/послуг
та для залучення нового клієнта діють
спеціальні умови, які є частиною Умов
та правил надання банківських послуг.
Зазначені правила не можуть
класифікуватися, як трудовий договір,
або інший договір цивільно-правового
характеру, предметом якого було б
надання банку обов'язкової трудової
функції чи надання послуги за
зобов'язанням та який би міг
визначатись, як обставина, що впливає
на умови виплати допомоги по
безробіттю.

Крім того, судом першої інстанції не
було досліджено та не прийнято до уваги
те, що виходячи з правової природи
договору про банківське
обслуговування, що був укладений
відповідачем з банком, відповідач не
був зобов'язаний повідомляти про його
укладення центр зайнятості, оскільки
укладення не може вважатись, як
обставина, що впливає на умови виплати
забезпечення по безробіттю та надання
соціальних послуг центром зайнятості.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1
звернувся до Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості із
заявою від 20.05.2008 року, де була
заповнена його персональна картка від
та йому надано статус безробітного,
призначено і виплачено допомогу по
безробіттю за період з 20.05.2008 року по
06.05.2009 року.

У період з 01.07.2008 року по 06.05.2009 року
ОСОБА_1 виплачено допомогу по
безробіттю у розмірі 4880,66 грн.

Тернопільським міськрайонним центром
зайнятості, в ході виконання «Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
соціальне страхування на випадок
безробіття», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20.03.2006
року № 357 та на виконання наказу ДЦЗ від
27.08.2007 р. № 61 «Про затвердження
Методичних рекомендацій щодо
механізму проведення розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення» в
результаті опрацювання даних
Державної Податкової Інспекції
України про доходи осіб за 2008-2009 рр.,
встановлено, що одночасно перебуваючи
на обліку в Тернопільському міському
центрі зайнятості, ОСОБА_1 отримував
доходи від «Приватбанку» в період з 1
липня 2008 року по 31 травня 2009 року.

Таким чином, позивач вважає, що сума
допомоги по безробіттю у розмірі 4880,66
грн., виплачена Тернопільським
міськрайонним центром зайнятості
ОСОБА_1 у період з 01.07.2008 року по 06.05.2009
року, підлягає поверненню Фонду.

Як слідує із матеріалів справи, ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено договір з
ОСОБА_1 про банківське обслуговування,
за яким банком публічно запропоновано
усім клієнтам виплати за залучення
нових клієнтів. Банком запроваджено
нову систему та затверджені Правила,
згідно з якими розширені права
клієнтів та визначено випадки, за яких
банком проводяться виплати клієнтам,
що надали інформацію, необхідну для
випуску послуг та для залучення нового
клієнта діють спеціальні умови, які є
частиною Умов та правил надання
банківських послуг.

Тобто, відповідачем не виконувались
роботи за цивільно-правовим договором,
а отримана ним винагорода - це виплата
банком своїм клієнтам, що надали
інформацію, необхідну для випуску
банківського продукту/послуг та для
залучення нового клієнта.

Згідно статті 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

У даному випадку, у договорі про
банківське обслуговування відсутні
істотні умови договору, за якими
Клієнту перераховується виплата, а
згода з умовами банківського
обслуговування не є прийняттям
пропозиції другою стороною (акцептом),
за якими банком перераховується
виплата. Тобто, у момент підписання
договору на банківське обслуговування,
у сторін не виникає прав та обов'язків
за офертою щодо можливого
перерахування банком Клієнту грошових
коштів за залучення нових клієнтів.

Такі відносини відносяться до
недоговорених зобов'язань та
регулюються підрозділом 2 глави 78
Цивільного кодексу України, відповідно
до якого публічна обіцянка винагороди -
це звернена до невизначеного кола осіб
обіцянка майнової винагороди за
досягнення обумовленого результату
тому, хто досягне цього результату. За
своєю юридичною природою публічна
обіцянка винагороди є одностороннім
умовним правочином, підставою
виникнення якого є складний юридичний
склад, що містить елементи двох
односторонніх правочинів - публічної
обіцянки винагороди та відклику на
нього у вигляді досягнення об умовного
результату. Вони мають зустрічний
характер і повинні відповідати один
одному, однак їх здійснення не означає
укладення договору. Обіцянка
винагороди не є офертою, а досягнення
результату не є акцентом.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», видами забезпечення є
допомога по безробіттю, матеріальна
допомога у період професійної
підготовки, перепідготовки або
підвищення кваліфікації безробітної.

Згідно положень пункту другого статті
36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до частини третьої статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови їм забезпечення та надання
соціальних послуг.

Стаття 31 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» містить вичерпаний
перелік підстав, за яких виплати по
безробіттю мають бути зупинені. Цей
перелік не містить такої обставини, як
виконання умов цивільно-правових угод
оферти винагороди, за предметом яких їх
не можна було б віднести до трудових
угод та договорів за якими б виникали
певні обов'язку щодо надання послуг
банку.

Враховуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що отримання відповідачем
винагороди у якості споживача
банківських послуг не є обставиною, що
впливає на умови виплати йому допомоги
по безробіттю та перебування його у
статусі безробітного, а тому відсутні
підстави для стягнення з відповідача
виплаченого матеріального
забезпечення у вигляді допомоги по
безробіттю відповідно до частини
третьої статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1
ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2010
року у справі №2-а-6136/10 скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості -
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття до
ОСОБА_1, третя особа - Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» про стягнення
отриманої допомоги по безробіттю
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 13.05.2014 року.