Справа № 2а-0770/3104/11
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
Справа № 41611/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гуляка В.В. та Довгополова О.М.,

за участі секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
14.12.2011 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н
О В И В:

20 вересня 2011 року позивач звернулася до
суду та просила визнати протиправним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва № від 17 травня 2011
року.

В обґрунтування вимог зазначала, що в
2010-2011 роках перебувала на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності. Вважає, що суб'єкт
підприємницької діяльності - платник
єдиного податку, який є
землекористувачем, не сплачує
земельний податок до бюджету за
земельні ділянки, які використовуються
ним у власній господарській діяльності
з метою отримання прибутку. Відтак
,оскільки позивач являється платником
єдиного податку і здійснює
підприємницьку діяльність пов'язану з
використанням земельної ділянки,
нарахування податковим органом
земельного податку за вказаний період,
на думку позивача, є неправомірним та
суперечить вимогам Указу Президента
України від 03.07.1998 року 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
і звітності суб'єктів підприємницької
діяльності» та постанови Кабінету
Міністрів України від 16.03.2000 № 507 «Про
роз'яснення Указу Президента України
від 03.07.1998 року № 727/98».

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2011
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив позивач. Вважає, що судом
постановлено рішення з неповним
дослідженням доказів та неправильно
встановлено обставини, які мають
значення для справи, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва у м. №
від 17 травня 2011 року .

Зокрема зазначає,що абзацом п'ятим
частини першої ст. 6 Указу Президента
України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» визначено, що суб'єкт
малого підприємництва, який перейшов
на сплату єдиного податку, не є
платником плати (податку) за землю.

Відповідно до п. 6 постанови Кабінету
Міністрів України від 16.03.2000 р. № 507 «Про
роз'яснення Указу Президента України
від 3 липня 1998 р. № 727» суб'єкт малого
підприємництва, який згідно з абзацом
п'ятим частини першої ст. 6 зазначеного
Указу не є платником плати (податку) за
землю, звільняється від плати (податку)
за землю лише за земельні ділянки, які
використовуються ним для провадження
підприємницької діяльності.

Вважає, що СПД - платник єдиного
податку, який є землекористувачем, не
сплачує земельний податок до бюджету
за земельні ділянки, які
використовуються ним у власній
господарській діяльності з метою
отримання прибутку.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явились, що не
перешкоджає розгляду справи за їх
відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС
України у разі неявки у судове
засідання всіх осіб ,які беруть участь
у справі, фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1 є платником єдиного податку, вид
діяльності - оптова торгівля
непродовольчими споживчими товарами,
роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах, здавання
в оренду власного нерухомого майна,
надання інших індивідуальних послуг,
згідно свідоцтва про сплату єдиного
податку серії НОМЕР_1 від 01 січня 2011
року, свідоцтва про сплату єдиного
податку серії НОМЕР_2 від 01 січня 2011
року.

Державною податковою інспекцією у
Оболонському районі м. Києва прийнято
податкове повідомлення-рішення за №
від 07.05.2011 року, яким позивачеві
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем «плата за
землю громадянами» у сумі 2193,70 грн..

Згідно Реєстраційного посвідчення
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
гр. ОСОБА_1 являється власником нежилих
приміщень площею 110,8 кв. м. по АДРЕСА_2
(а.с. 13).

З копії договору купівлі - продажу
нежилого приміщення встановлено, що гр.
ОСОБА_1, яка зареєстрована і проживає за
адресою: АДРЕСА_1, купила нежиле
приміщення (в літ. А), що розташоване за
адресою: АДРЕСА_2

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції прийшов до
висновку, що при передачі фізичною
особою - підприємцем, який є платником
єдиного податку, будівель або споруд
(їх частин) іншим особам земельні
ділянки використовують наймачі таких
будівель, споруд (їх частин), які
здійснюють діяльність в орендованих
будівлях або спорудах. Фізична
особа-підприємець повинна сплачувати
земельний податок за земельні ділянки
під будівлями (спорудами, їх частинами),
що передані в оренду, на загальних
підставах у порядку та за ставками,
визначеними Податкового кодексу
України, незалежно від обраного виду
підприємницької діяльності.

Зазначені висновки суду першої
інстанції, на думку апеляційного суду,
не відповідають дійсним обставинам
справи та є помилковими з огляду на
наступне.

Питання виникнення права власності або
права користування земельними
ділянками урегульовані Земельним
кодексом України (далі - ЗК), а
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, у тому
числі зі сплати земельного податку та
орендної плати, порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
-Податковим кодексом України.

Так, згідно з частинами першою, другою
статті 116 ЗК громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону; набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до статті 120 ЗК до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, установлених
договором. У випадку, якщо договором
про відчуження житлового будинку,
будівлі або споруди розмір земельної
ділянки не визначено, до набувача
переходить право власності на ту
частину земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Статтею 377 Цивільного кодексу України
встановлено, що до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, установлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначений, до
набувача споруди переходить право
власності на ту частину земельної
ділянки, яка зайнята житловим будинком,
будівлею або спорудою, та на частину
земельної ділянки, яка є необхідною для
їх обслуговування.

Отже, законодавством визначено, що з
виникненням права власності на будівлю
чи споруду до власника переходить
право власності на частину земельної
ділянки, на якій розташована належна
йому на праві власності будівля чи
споруда.

Згідно до п. 269.2 ст. 269 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
встановлено особливості справляння
податку суб'єктами господарювання, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
встановлюються главою 1 розділу XIV
цього Кодексу.

Пунктом 291.2 ст. 291 Податкового кодексу
України передбачено, що спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності - особливий механізм
справляння податків і зборів, що
встановлює заміну сплати окремих
податків і зборів, встановлених п.297.1.
ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою ( гл. 1 розділу XIV
цього Кодексу), з одночасним веденням
спрощеного обліку та звітності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
згідно з п.п. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 ПК України
платники єдиного податку звільняються
від обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності із
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Указу Президента
України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку і
звітності суб'єктів підприємницької
діяльності» - суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником плати (податку)
за землю.

Відповідно до п. 6 постанови Кабінету
Міністрів України від 16.03.2000 № 507 «Про
роз'яснення Указу Президента України
від 03.07.98 № 727/98» суб'єкт малого
підприємництва, який згідно абз. 5 ч. 1
ст. 6 не є платником плати (податку) за
землю, звільняється від плати (податку)
за землю лише за земельні ділянки, які
використовуються ним для провадження
підприємницької діяльності.

Таким чином, контролюючим органом не
взято до уваги особливості
оподаткування суб'єктів
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування,
оскільки відповідно до пп.4 п. 297.1 ст. 297
Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1
звільнена від сплати земельного
податку.

Положеннями п.297.1. ст.297 ПК України
передбачено, що платники єдиного
податку звільняються від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності з таких податків
і зборів, як, серед іншого, земельний
податок, крім земельного податку за
земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що за приписами
п.297.1 ст.297 ПК України фізична особа
звільняється від сплати земельного
податку, якщо вона є платником єдиного
податку та використовує земельну
ділянку для ведення підприємницької
(господарської діяльності).

Враховуючи, що позивач, яка є фізичною
особою-підприємцем, платником єдиного
податку, використовує належне їй на
праві власності нежитлове приміщення,
а саме магазин, який розташований на
земельній ділянці за адресою : АДРЕСА_2
для ведення власної підприємницької
(господарської діяльності),
нарахування йому податкового
зобов'язання по земельному податку за
правилами п. 286.5 ст. 286 Податкового
Кодексу України та відповідно, видання
податкового повідомлення-рішення є
неправомірним.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Приймаючи податкове
повідомлення-рішення № від 17
травня 2011 року, відповідач діяв поза
межами повноважень, не на підставі та
не у спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України, а тому колегія суддів
дійшла висновку, що позовна вимога про
скасування такого рішення є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає необґрунтованим і таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи висновок суду першої інстанції
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі, а відтак постанова суду
підлягає скасуванню.

Керуючись, ст.ст. 41, 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198,
ст.202, ч.2 ст. 205, ст.ст.207, 254 КАС України,
суд,-

П О С Т А Н О
В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 14.12.2011 року
у справі № 2а-0770/3104/11 скасувати та
прийняти нову постанову якою позов
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі у м. Києві №
від 17.03.2011 року.

Стягнути з Державного бюджету України
в користь ОСОБА_1 3 грн. 40 коп. судового
збору.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

О.М. Довгополов