Справа № 2-а-153/11/1506
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-153/11/1506

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Калінюк Р.Б.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді Димирлія
О.О.

суддів: Єщенка О.О.,
Романішина В.Л.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
на постанову Біляївського міського
суду Одеської області від 22 лютого 2011
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2011 року позивач звернувся з
позовом до управління Пенсійного фонду
України у Біляївському районі Одеської
області про зобов'язання призначити
державну додаткову пенсію в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком, як
інваліду ІІ групи, відповідно до ст.ст.
49, 50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01 грудня 2010 року.

Постановою постанову Біляївського
міського суду Одеської області від 22
лютого 2011 року позов задоволено
частково, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
здійснити перерахунок державної
пенсії та додаткової пенсії відповідно
до ст. 50 та ч.4 ст.54 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи
зі встановленого розміру мінімальної
пенсії за віком, та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
75 відсотків мінімальної пенсії за
віком та забезпечивши відповідні
виплати з відрахуванням раніше
виплачених сум з 01 грудня 2010 року.

Не погоджуючись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржену
постанову та ухвалити нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Позивач письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надав.

Ухвалюючи постанову про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
встановив, що позивач за статусом є
учасником ліквідації аварії на ЧАЕС,
віднесений до 1 категорії, інвалідом 2
групи, перебуває на обліку управління
Пенсійного фонду України в м.
Іллічівськ Одеської області, що
підтверджено відповідними
посвідченнями.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з тим, що
позивач має право на нарахування та
виплату основної пенсії як інваліду
другої групи та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах,
визначених Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів II
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, позивач
має право на призначення пенсії в
розмірі, не нижчому 8 мінімальних
пенсій за віком, та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають частина перша
статті 50 та частина четверта статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не Постанова КМУ, яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Зі змісту статей 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Апеляційний суд не погоджується з
доводами апелянта щодо застосування ч.
3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та вважає правильними
висновки суду першої інстанції про те,
що за чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Проте, апеляційний суд вважає
помилковим посилання суду першої
інстанції на ч. 2 ст. 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», відповідно до
якої нараховані суми пенсії, не
отримані з вини органу, що призначає і
виплачує пенсію, виплачуються за
минулий час без обмеження будь-яким
строком з нарахуванням компенсації
втрати частини доходів, оскільки
зазначені приписи встановлюють строки
виплати нарахованих пенсій за минулий
час і не визначають строки призначення
і нарахування пенсій.

Також необґрунтованим є посилання суду
на Закон України "Про використання
ядерної енергії та радіаційну безпеку",
оскільки зазначений Закон не
встановлює строку звернення до
адміністративного суду громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, тому що відповідно до
статті 90 цього Закону всі вимоги
згаданого Закону застосовуються щодо
будь-якого ядерного інциденту, що може
статися на території України, після
набрання цим Законом чинності, тобто
починаючи з 21 березня 1995 року.

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а постанова
суду першої інстанції має бути змінена.

Згідно п. 1, ч. 1 ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції правильне
по суті вирішення справи чи питання,
але із помилковим застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 1 ст. 195, ст. 197, п. 2 ч. 1 ст. 198,
п. 1 ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС
України КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
на постанову Біляївського міського
суду Одеської області від 22 лютого 2011
року - залишити без задоволення.

Постанову Біляївського міського суду
Одеської області від 22 лютого 2011 року
змінити з підстав, викладених у
мотивувальній частині.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
О.О. Димерлій

суддя
О.О. Єщенко

суддя
В.Л. Романішин