Справа № 813/7707/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
Справа №
876/3600/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Сеника
Р.П.,

за участі секретаря судового
засідання: Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Старосамбірської районної державної
адміністрації Львівської області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Старосамбірської районної державної
адміністрації Львівської області про
визнання протиправним дії, скасування
розпорядження, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,-

В С Т А Н
О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Старосамбірської районної державної
адміністрації Львівської області про
визнання протиправним дії, скасування
розпорядження, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову покликається на
те, що відповідачем не було дотримано
порядку та підстав звільнення. 09.08.2010
року листом №5/13-4841/0/2-10/6-10 Львівської
обласної адміністрації надано
погодження голові Старосамбірської
РДА на звільнення позивача із займаної
посади. Проте, акт службового
розслідування про ненадання
інформації складено 11.08.2010 року. Тобто,
на момент звільнення з займаної посади
(17.11.2010 року), відповідачем, в порушення
п.1,2,4 Постанови КМУ №1374 від 29.07.1999 року
та ст.11 ЗУ «Про місцеві державні
адміністрації» не надано
обґрунтування ЛОДА причин звільнення
позивача із займаної посади. Також, як
на підставу своїх доводів вказує на те,
що на момент звільнення перебував на
лікарняному. На думку позивача, інші
підстави для звільнення, зазначені в
розпорядженні, не підтверджують його
вини у невиконанні службових
обов'язків.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
позов задоволено, оскільки суд
погодився з доводами позивача.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив відповідач - Старосамбірська
районна державна адміністрація
Львівської області, який просить
скасувати дану постанову та винести
нову про відмову в задоволенні
позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги, зокрема зазначає, що після
направлення звернень про узгодження
звільнення позивача, на вимогу
останнього було проведено службове
розслідування, яке підтвердило вину
позивача в неналежному виконанні
службових обов'язків. Також, позивача
звільнено після виходу на роботу з
відпустки і сам позивач стверджував, що
в день видачі спірного розпорядження
не перебував на лікарняному.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що необхідно
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги, з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від
06.11.1992 №9 на суд покладено обов'язок
охороняти конституційні права кожного
на працю, яке включає можливість
заробляти собі на життя працею, яку
особа вільно обирає або на яку вільно
погоджується, а також на охорону прав і
законних інтересів підприємств,
установ, організацій, а відповідно до
п.18 вказаної Постанови при розгляді
справ про поновлення на роботі судам
необхідно з'ясувати, з яких підстав
проведено звільнення працівника
згідно з наказом (розпорядженням) і
перевіряти їх відповідність законові.

Згідно з п.22 цієї ж Постанови у справах
про поновлення на роботі осіб,
звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати в
чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом для звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за п.п.3,
4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП України, чи
додержані власником або уповноваженим
ним органом передбачені ст.ст.147-1, 148, 149
КЗпП України правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Слід звернути увагу і на те, що за
змістом п.18 Постанови підставами
захисту порушеного права звільненої
особи може бути не тільки звільнення
без законних підстав, а й порушення
порядку його проведення.

Суд першої інстанції встановив і з цим
погодились сторони, що позивач з 15.03.2010
року по 17.11.2010 року працював на посаді
начальника управління праці та
соціального захисту населення
Старосамбірської РДА Львівської
області

Розпорядженням голови
Старосамбірської РДА №114-о/с від 17.11.2010
року «Про звільнення ОСОБА_1» позивача
звільнено з посади начальника
управління праці та соціального
захисту населення Старосамбірської
райдержадміністрації Львівської
області з 17.11.2010 року за систематичне
невиконання без поважних причин
службових обов'язків (п.3 ст.40 КЗпП
України).

Зі змісту вказаного розпорядження
видно, що підставою для його прийняття
були: догана (розпорядження
райдержадміністрації від 06.07.2010 року №
65к), лист-погодження заступника голови
Львівської облдержадміністрації від
09.08.2011 року № 5/13-4841/0/2-10/6-10,
лист-погодження головного управління
праці та соціального захисту населення
Львівської облдержадміністрації від
17.08.2010 року № 02-7004, лист начальника
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Львівської обласної державної
адміністрації від 03.08.2010 року № 01-6503 про
невчасне подання інформації
управлінням праці та соціального
захисту населення Старосамбірської
райдержадміністрації, службова
записка заступника голови, керівника
апарату райдержадміністрації від
27.07.2010 року, акт про проведення
службового розслідування від 11.08.2010
року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 11.02.2011 року
у справі №2а-8159/10/1370, яка набрала
законної сили 26.06.2012 року, у задоволені
позову ОСОБА_1 до Старосамбірської РДА
Львівської області про скасування п.1
розпорядження голови Старосамбірської
РДА Львівської області №65-к «Про
застосування дисциплінарного
стягнення до ОСОБА_1» від 06.07.2010 року
відмовлено.

Одночасно суд встановив, що 04.08.2010 року
за підписом голови Старосамбірської
РДА В.Цегенько заступнику голови
Львівської обласної державної
адміністрації Гримській Л.С. та
начальнику Головного управління праці
та соціального захисту населення
Львівської обласної державної
адміністрації Мартиняку В.В. було
скеровано два листи №1427/01-25 та №1426/01-25
відповідно, згідно яких покликаючись
на вимоги п.3 ст.40 КЗпП України та
постанови Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1999 року №1374 «Про
затвердження порядку призначення на
посади та звільнення з посад
керівників управлінь, відділів, інших
структурних підрозділів місцевих
державних адміністрацій» начальник
Старосамбірської РДА просить погодити
звільнення з посади начальника
управління праці та соціального
захисту населення Старосамбірської
райдержадміністрації Львівської
області ОСОБА_1 у зв'язку із
систематичним невиконанням без
поважних причин обов'язків покладених
на нього посадовою інструкцією

У відповідь на зазначені запити, листом
Львівської обласної державної
адміністрації від 09.08.2010 року
№5/13-4841/0/2-10/6-10 за підписом заступника
голови облдержадміністрації
Л.Гримської адресованого голові
Старосамбірської РДА,
облдержадміністрація погоджує
звільнення з посади начальника
управління праці та соціального
захисту населення Старосамбірської
райдержадміністрації ОСОБА_1, а листом
начальника Головного управління праці
та соціального захисту населення
Львівської обласної державної
адміністрації В.Мартиняка від 17.08.2010
року №02-7004 також погоджено звільнення
позивача з займаної посади.

Також, розпорядженням голови
Старосамбірської РДА від 06.08.2010 року
№89к «Про проведення службового
розслідування» утворено комісію з
проведення службового розслідування
стосовно факту невчасного подання
інформації управлінням праці та
соціального захисту населення
Старосамбірської РДА у Головне
управління праці та соціального
захисту населення Львівської обласної
державної адміністрації.

За результатами проведеного
службового розслідування 11.08.2010 року
комісією складено Акт, яким
встановлено факт несвоєчасного
подання інформації щодо посилення
соціального захисту населення під час
оплати житлово-комунальних послуг та
на виконання листа Мінпраці в Головне
управління праці та соціального
захисту населення Львівської обласної
державної адміністрації, з яким
позивач ознайомлений 13.08.2010 року.

Основний посил зазначеного акта
службового розслідування визначає, що
начальник управління праці та
соціального захисту населення
Старосамбірської
райдержадміністрації ОСОБА_1 не
забезпечив покладене на нього завдання
щодо подання інформації по посиленню
соціального захисту населення під час
оплати житлово-комунальних послуг
відповідно до листа Головного
управління праці та соціального
захисту населення Львівської обласної
державної адміністрації від 3 серпня 2010
року № 01-6503, чим порушив вимоги ст.11
Закону України «Про місцеві державні
адміністрації».

Статтею одинадцятою наведеного Закону
регламентовано, що керівники
структурних підрозділів місцевих
державних адміністрацій очолюють
відповідні підрозділи і несуть
персональну відповідальність перед
головами відповідних державних
адміністрацій за виконання покладених
на ці підрозділи завдань. Керівники
структурних підрозділів місцевих
державних адміністрацій призначаються
на посаду та звільняються з посади
головами відповідних державних
адміністрацій за погодженням з
органами виконавчої влади вищого рівня
в порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку призначення на посади
та звільнення з посад керівників
управлінь, відділів, інших структурних
підрозділів місцевих державних
адміністрацій затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1999 року за № 1374 передбачено,
що керівники управлінь, відділів, інших
структурних підрозділів районних,
районних у містах Києві і Севастополі
державних адміністрацій призначаються
на посади та звільняються з посад
головами державних адміністрацій за
погодженням з відповідними обласними,
Київською і Севастопольською міськими
державними адміністраціями.

Пунктом 2 наведеного Порядку визначено,
що питання про призначення на посаду
або звільнення з посади керівника
управління, відділу, іншого
структурного підрозділу місцевої
державної адміністрації порушується
головою відповідної місцевої
державної адміністрації за наявності
вакансії або обґрунтованих підстав для
звільнення з посади.

Згідно з п.4 Порядку №1374 у пропозиції
щодо звільнення керівника управління,
відділу, іншого структурного
підрозділу місцевої державної
адміністрації обґрунтовується причина
звільнення. До зазначеної пропозиції
додаються копії заяви про звільнення,
акта службового розслідування,
медичної довідки або інших документів,
що стосуються підстав звільнення.

Звертаючи увагу на зазначені приписи
Порядку, суд першої інстанції вірно
встановив, що відповідач, звертаючись
до відповідних посадових осіб
Львівської обласної державної
адміністрації з клопотаннями про
погодження звільнення ОСОБА_1 з
займаної посади, акт службового
розслідування не надавав. Такий акт був
складений комісією лише 11.08.2010 року,
тобто після отримання листів про
погодження звільнення позивача з
посади начальника управління праці та
соціального захисту населення
Старосамбірської РДА, які були
скеровані відповідачу 04.08.2010 року.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що
висновки щодо призначення на посаду
або звільнення з посади керівника
управління, відділу, іншого
структурного підрозділу місцевої
державної адміністрації не пізніше
десяти днів з дня порушення даного
питання надсилаються голові
відповідної місцевої державної
адміністрації і додаються до особової
справи державного службовця за місцем
роботи. Голова місцевої державної
адміністрації у триденний термін з дня
отримання висновку відповідного
міністерства, іншого центрального або
місцевого органу виконавчої влади
видає в установленому порядку
розпорядження про призначення на
посаду або звільнення з посади
керівника управління, відділу, іншого
структурного підрозділу місцевої
державної адміністрації.

У разі визнання міністерством, іншим
центральним або місцевим органом
виконавчої влади роботи відповідного
управління, відділу, іншого
структурного підрозділу місцевої
державної адміністрації або їх
керівників незадовільною міністр чи
керівник іншого центрального або
місцевого органу виконавчої влади
звертається з вмотивованим поданням до
голови відповідної місцевої державної
адміністрації. Голова місцевої
державної адміністрації зобов'язаний
розглянути це подання і не пізніше ніж
у місячний термін прийняти рішення та
дати обґрунтовану відповідь.

Сторонами визнано та не заперечено, та
не може бути залишено судом поза увагою
той факт, що листом начальника
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Львівської обласної державної
адміністрації від 03.08.2010 року №01-6503, з
метою оперативного вирішення питань,
які виникають в ході рішень Уряду щодо
посилення соціального захисту
населення під час оплати
житлово-комунальних послуг та на
виконання листа Міністерства праці та
соціальної політики України від 29.07.2010
року № 632/5/75-10 та листа головного
управління праці та соціального
захисту населення
облдержадміністрації від 29.07.2010 року №
08-6364, починаючи з 02.08.2010 року органами
праці та соціального захисту населення
надсилається інформація в головне
управління за формою №1 - щопонеділка
до 12-00 год та за формою №3 щоденно до 12-00
год для подальшого інформування
Мінпраці України.

Однак, вищезазначена інформація від
управління праці та соціального
захисту населення Старосамбірської
РДА в головне управління праці та
соціального захисту населення
облдержадміністрація надійшла 2 серпня
о 17 год. 18 хв., тобто, вказаний лист
стосується несвоєчасного подання
інформації управлінням праці та
соціального захисту населення
Старосамбірської
райдержадміністрації, а не
безпосередньо самим позивачем.

Необхідно погодитись з висновком суду
першої інстанції, що відповідач,
уникнувши призначення службового
розслідування та не зажадавши від
позивача письмового пояснення, в
порушення ст.149 КЗпП України, для
об'єктивного з'ясування обставин
невчасного подання інформації та, у
випадку встановлення вини позивача у
цьому, підготування обґрунтованих
висновків щодо звільнення з посади
керівника управління позивача,
передчасно звернувся із погодженням
щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної
посади.

Тому, під час звільнення ОСОБА_1 з
займаної посади, відповідачем
порушений порядок звільнення з посади
головами відповідних державних
адміністрацій начальників управлінь
щодо погодження із органами виконавчої
влади вищого рівня та діяв не в межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Гарантії при звільненні з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
встановлені ч. 3 ст. 40 КЗпП України, що не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Також суд першої інстанції встановив,
що 17.11.2010 року комісією в складі
заступника голови
райдержадміністрації Кутельмаха З.Б.,
начальника юридичного відділу
райдержадміністрації Хітчака В.І.,
головного спеціаліста відділу
організаційно-кадрової роботи апарату
райдержадміністрації Сольчаник О.Т. в
кабінеті голови райдержадміністрації
було попереджено ОСОБА_1 про звільнення
з посади начальника управління праці
та соціального захисту населення
Старосамбірської РДА Львівської
області 17 листопада 2010 року за
систематичне невиконання без поважних
причин службових обов'язків, про що
складено Акт № 1 від 17.11.2010 року.
Ознайомитись з розпорядженням під
розписку ОСОБА_1 відмовився.

З листів від 18.11.2010 року № 2508/01-25 та від
02.12.2010 року № 2661/01-25 слідує, що
Старосамбірська РДА проінформувала
позивача про те, що 17.11.2010 року його було
звільнено із займаної посади за
розпорядженням голови
райдержадміністрації від 17.11.2010 року №
114к відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України,
постанови Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1999 року № 1374 «Про
затвердження порядку призначення на
посади та звільнення з посад
керівників управлінь, відділів, інших
структурних підрозділів місцевих
державних адміністрацій». У зв'язку з
відсутністю на робочому місці у період
з 13:45 год. до 18:00 год. 17.11.2010 року позивачу
необхідно з'явитися в
райдержадміністрацію для отримання
трудової книжки.

Разом з тим, судом встановлено і цього
не спростовує сторона відповідавча, що
ОСОБА_1 17.11.2010 року відлучався в
поліклініку у зв'язку з поганим
самопочуттям.

Також, листком непрацездатності серії
АБЮ № 146434, виданого 18.10.2011 року
Старосамбірською ЦРЛ ОСОБА_1 з 17.11.2010
року по 21.11.2010 року перебував на
лікарняному та був звільнений від
роботи.

Відповідно до Інструкції про порядок
видачі документів, що засвідчують
тимчасову непрацездатність громадян,
затвердженої наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 13
листопада 2001 року № 455 (далі -
Інструкція № 455 від 13.11.2001 року) видача
та продовження документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність, здійснюються тільки
після особистого огляду хворого
лікуючим лікарем (фельдшером), про що
робиться відповідний запис у медичній
карті амбулаторного чи стаціонарного
хворого з обґрунтуванням тимчасової
непрацездатності.

Також, відповідно до п. 2.5. Інструкції №
455 від 13.11.2001 року листок
непрацездатності у разі захворювання,
травми, в тому числі й побутової,
видається в день установлення
непрацездатності, крім випадків
лікування в стаціонарі.

Поряд з цим, згідно листа Головного
управління охорони здоров'я ЛОДА МОЗ
України від 27.05.2011 року № 1172 Головним
управлінням охорони здоров'я
Львівської обласної державної
адміністрації розглянуло повторні
звернення позивача, що надійшли на
адресу Міністерства юстиції,
Міністерства охорони здоров'я України,
головного управління охорони здоров'я
Львівської ОДА та повідомлено про
наступне. Для перевірки фактів
викладених у зверненнях, наказом ГУОЗ
ЛОДА була створена комісія, згідно
висновків якої: враховуючи та
аналізуючи наявні записи медичної
карти амбулаторного хворого № 11599
Старосамбірської ЦРЛ, та висновку
невропатолога, нейрохірурга ЛОКЛ
тимчасова непрацездатність хворого
ОСОБА_1 настала 17.11.2010 року; згідно
наказу МОЗ України № 455 від 13.11.2001 року
п.17 лікуючий лікар Старосамбірської
ЦРЛ зобов'язаний був відкрити листок
непрацездатності. Рекомендовано: через
ЛКК видати хворому ОСОБА_1 листок
непрацездатності з 17.11.2010 року по 21.11.2010
року. Головному лікарю
Старосамбірської ЦРЛ надіслана
довідка комісії ГУОЗ ЛОДА.

Таким чином, суд першої інстанції також
правомірно дійшов висновку, що у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
ОСОБА_1, яка настала 17.11.2010 року, про що
зазначено у листку непрацездатності,
датою видачі такого листка необхідно
вважати саме 17.11.2010 року.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає
встановленим, що позивача звільнено з
роботи з порушенням встановленого
законом порядку, а тому спірне
розпорядження суд першої інстанції
правомірно визнав протиправним та
скасувати, а позивача поновив на
попередній посаді.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України
регламентовано, що при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу але не більше як
за один рік. Якщо заява про поновлення
на роботі розглядається більше одного
року, не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить
рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

При цьому в розумінні ст.235 КЗпП України
вимушеним прогулом є час з дня
незаконного звільнення працівника
(переведення на іншу роботу (посаду)) до
дня ухвалення судом рішення про
поновлення працівника на попередній
роботі (посаді).

Згідно із ч.4 п.32 Постанови оплата
середнього заробітку за весь час понад
один рік провадиться за вимушений
прогул і за умови, що заява про
поновлення на роботі розглядалась
більше одного року і в цьому не було
вини працівника. Висновок суду про
наявність вини працівника (не з'являвся
на виклик суду, вчиняв інші дії по
зволіканню розгляду справи) або її
відсутність, про межі зменшення
розміру виплати має бути мотивованим.

Заробітна плата за час вимушеного
прогулу, який мав місце до
постановлення рішення про поновлення
на роботі, стягується з роботодавця з
розрахунку середнього заробітку
працівника, який визначається
відповідно до ст.27 Закону «Про оплату
праці» і «Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 №100.

Суд вважає правильним висновок суду
першої інстанції, що позивачу належить
виплатити 79426,55 грн середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Суд акцентує увагу на тому, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В той же час, відповідачем не доведено
правомірності оскаржуваного
розпорядження.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Старосамбірської
районної державної адміністрації
Львівської області - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
у справі №813/7707/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Р.П. Сеник

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 13.05.2014р.