Справа № 2а-1505/11/0770
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 р.
Справа № 9104/181137/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Хобор Р. Б. , Яворського І. О.

з участю секретаря судового
засідання Сідельник Г. М.

представника особи, яка
подала

апеляційну скаргу
(відповідача) Грицака В. І.

позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
апеляційну скаргу Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Закарпатській області, до якої
приєдналося Головне управління
Державної казначейської служби
України у Закарпатській області, на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2012 року по справі №2а - 1505/11/0770 за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Закарпатській області,
третя особа на стороні відповідача -
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Закарпатській області про оскарження
дій посадових осіб, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Закарпатській області і
просила визнати неправомірними дії
відповідача щодо невиплати їй грошової
допомоги в розмірі 10 посадових окладів
та зобов'язати відповідача виплатити
грошову допомогу у розмірі 10 посадових
окладів сумі 14 360 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
підставі наказу відповідача №21 - К від
21 листопада 2011 року її було звільнено з
посади начальника відділу
аналітичного та нормативно-правового
забезпечення Територіальної державної
інспекції праці у Закарпатській
області у зв'язку з ліквідацією
установи, за п. 1 ст. 40 Кодексу законів
про працю України, а із 01 грудня 2011 року
їй призначено пенсію державного
службовця на підставі Закону України
«Про державну службу». Стаж роботи на
державній службі становить понад 25
років. Проте, при звільненні їй не
нараховано і відповідно не виплачено
грошову допомогу при виході на пенсію у
розмірі 10 місячних посадових окладів,
як державному службовцю. При цьому,
свою відмову відповідач мотивував тим,
що обов'язковою умовою для виплати
зазначеної допомоги є звільнення
працівника з посади державного
службовця у відповідності до ст. 37
Закону України «Про державну службу», а
не за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю
України, що не пов'язується із виходом
на пенсію.

Крім цього, як зазначає позивач, на день
її звільнення ніхто із працівників не
був звільнений, а переведення у нову
структуру відбулось тільки 02 квітня 2012
року. Тобто, на день звільнення
позивача підстав для припинення
трудових відносин за ініціативою
адміністрації не було. Так як на момент
видання наказу №21 - к їй виповнилось 55
років, відповідно у неї виникло право
виходу на пенсію за зазначених умов. У
наказі про її звільнення, як підставу
такого звільнення зазначено п. 1 ст. 40
Кодексу законів про працю України та
заяву, згідно якої вона просила
звільнити її з роботи у зв'язку із
достроковим виходом на пенсію. Тому
вважає, що відповідачем порушено її
трудові права позивача як державного
службовця.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2012 року позовні вимоги задоволено
частково: визнано неправомірними дії
Територіальної державної інспекції
праці у Закарпатській області щодо
відмови у виплаті ОСОБА_2 грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів при виході на пенсію
як державному службовцю; зобов'язано
Територіальну державну інспекцію з
питань праці у Закарпатській області
нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову
допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів при виході на пенсію
як державному службовцю відповідно до
ст. 37 Закону України «Про державну
службу».

В задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

Справу розглянуто за участі третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача Головного
управління Державної казначейської
служби України у Закарпатській
області.

З таким судовим рішенням суду першої
інстанції не погодився відповідач і
оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Окрім цього, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, посилається на ті
обставини, що статтею 37 Закону України
«Про державну службу» не встановлено
право на отримання 10 посадових окладів
державним службовцем, трудові
відносини з яким припинені відповідно
до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю
України, а право на виплату 10 посадових
окладів виникає лише на підставі
припинення службово - трудових
відносин у зв'язку з виходом на пенсію.
Трудовий договір з позивачем розірвано
на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів
про працю України у відповідності до
наказу №21 - к від 21 листопада 2011 року з
одночасною виплатою їй вихідної
допомоги передбаченої в розмірі
середнього місячного заробітку згідно
положень ст. 44 Кодексу законів про
працю України. Позивач оформила пенсію
в період коли не перебувала в трудових
відносинах з Територіальною державною
інспекцією праці у Закарпатській
області чи новоствореною
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Закарпатській області.
Скориставшись правом дострокового
виходу на пенсію позивач, на думку
відповідача, не в праві претендувати на
додаткову соціальну компенсацію у
вигляді виплати грошової допомоги, як
державному службовцю.

До апеляційної скарги відповідача
приєдналося Головне управління
Державної казначейської служби
України у Закарпатській області, про що
подало суду відповідну заяву.

В судовому засіданні представник
особи, яка подала апеляційну скаргу
(відповідача), підтримав викладені
доводи та просить з підстав, зазначених
в апеляційній скарзі, скасувати
постанову суду першої інстанції і
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Позивач не погодилася із викладеними в
апеляційній скарзі доводами і вважає,
що суд першої інстанції прийняв
законне та обґрунтоване рішення.

Вислухавши суддю - доповідача, доводи
представника особи, яка подала
апеляційну скаргу та позивача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
правильність правової оцінки судом
першої інстанції обставин справи та
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
відмова відповідача у виплаті грошової
допомоги у зв'язку з тим, що
обов'язковою умовою для виплати
грошової допомоги є звільнення з
посади у зв'язку з виходом на пенсію є
неправомірною, так як використання
особою додаткової гарантії у вигляді
дострокового виходу на пенсію не може
бути підставою для позбавлення особи
інших належних їй соціальних гарантій,
встановлених в даному випадку, статтею
37 Закону України «Про державну службу»
щодо виплати грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів.
При цьому, положення ст. 37 Закону
України «Про державну службу» в
частині виплати грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів
застосовуються також і при
достроковому виході на пенсію
державних службовців у зв'язку із
звільненням згідно з п. 1 ст. 40 Кодексу
законів про працю України. Також
виплата грошової допомоги пов'язується
з такими умовами, як вихід на пенсію та
наявністю стажу державної служби не
менш як 10 років і не ставиться в
залежність обставин виходу на пенсію з
настанням граничного віку чи у зв'язку
зі скороченням штату. Окрім того, як
зазначає суд першої інстанції, стаття 37
вказаного Закону не передбачає
виключень або обмежень щодо виплати
грошової допомоги у разі звільнення
особи за ст. 40 Кодексу законів про працю
України або будь - якою іншою статтею.
Так як позивач вийшла на пенсію як
державний службовець на підставі п. 1
ст. 40 Кодексу законів про працю України,
вона не втратила права на отримання
грошової допомоги, передбаченою ст. 37
Закону України «Про державну службу».

За висновком суду першої інстанції
встановлена додаткова соціальна
гарантія з боку держави для певної
категорії громадян, зокрема, права на
достроковий вихід на пенсію за півтора
року до встановленого законодавством
строку за певних умов і використання
особою такої додаткової гарантії не
може бути підставою для позбавлення
особи інших належних їй соціальних
гарантій, встановлених іншими
законами, як і у даному випадку права на
вказану грошову допомогу.

Оскільки позивач за своїм віком,
страховим стажем та стажем державної
служби набула право на достроковий
вихід на пенсію відповідно до ст. 21
Закону України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні», відповідач зобов'язаний
виплатити позивачу грошову допомогу в
розмірі десяти посадових окладів,
згідно із ч. 13 ст. 37 Закону України «Про
державну службу» і в даному випадку
саме дії Територіальної державної
інспекції праці у Закарпатській
області, а не відповідача, який
являється в даному випадку
правонаступником Територіальної
державної інспекції праці у
Закарпатській області слід визнати
неправомірними і в цій частині позовні
вимоги підлягають до часткового
задоволення.

Окрім цього суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позовні вимоги
позивача, про зобов'язання відповідача
виплатити їй грошову допомогу у
розмірі саме 14 360 гривен підлягають
також до часткового задоволення в
частині зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
грошову допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів при виході на пенсію
як державному службовцю, оскільки в
компетенцію суду не входить визначення
суми (розміру) такої допомоги і з метою
захисту прав позивача слід зобов'язати
саме відповідача нарахувати та
виплатити вищевказану допомогу у
розмірі 10 посадових окладів.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із таким висновком суду
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Як було встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи
наказом Територіальної державної
інспекції праці у Закарпатській
області від 21 листопада 2011 року за №21 -
к позивача звільнено з посади
начальника відділу аналітичного та
нормативно - правового забезпечення
Територіальної державної інспекції
праці у Закарпатській області із 21
листопада 2011 року у зв'язку з
ліквідацією установи, за п. 1 ст. 40
Кодексу законів про працю України.

Позивач 13 січня 2012 року звернулась із
заявою до відповідача про виплату їй як
державному службовцю 10 місячних
посадових окладів відповідно до вимог
ст. 37 Закону України «Про державну
службу». Листом голови ліквідаційної
комісії Територіальної державної
інспекції праці у Закарпатській
області від 25 січня 2012 року за №01 - 14/103
позивачу відмовлено у виплаті 10
посадових окладів з посиланням на те,
що позивача звільнено з роботи на
підставі п.1 ст. 40 Кодексу законів про
працю України у зв'язку з ліквідацією
установи, а також відповідно до ст. 44
Кодексу законів про працю України їй
належало виплатити і фактично
виплачено вихідну допомогу в розмірі
одного середньомісячного заробітку.

Також, позивач звернулася із
відповідною заявою до Державної
інспекції з праці України, так як
Державна інспекція праці України є
правонаступником і розпорядником
коштів та затверджує кошториси для
своїх структурних підрозділів. Згідно
з листа голови Державної інспекції
України з питань праці від 13 березня 2012
року за №345/41/01 - 12 позивачу повідомлено,
що роз'яснення щодо застосування ст. 37
Закону України «Про державну службу»,
які надавались Міністерством праці та
соціальної політики та Головним
управлінням Державної служби України,
суперечать один одному. Тому позивачу
запропоновано для вирішення спірного
питання звернутись із відповідною
позовною заявою до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду виходить із
наступного.

У відповідності до ст. 37 ч. 2 Закону
України «Про державну службу» на
одержання пенсії державних службовців
мають право особи, які досягли
встановленого законодавством України
пенсійного віку, за наявності
загального трудового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок -
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років.

Згідно ст. 37 ч. 13 Закону України «Про
державну службу» державним службовцям
у разі виходу на пенсію при наявності
стажу державної служби не менше 10 років
виплачується грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Згідно ст. 49 Закону України «Про
зайнятість населення» працівникам,
трудовий договір з якими було
розірвано з ініціативи роботодавця у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідацією, реорганізацією,
банкрутством, перепрофілюванням
підприємств, установ, організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників, та військовослужбовцям,
звільненим з військової служби у
зв'язку із скороченням чисельності або
штату без права на пенсію, яким на день
вивільнення залишилося не більше
півтора року до встановленого статтею
26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсійного віку або віку,
що дає право на призначення пенсії
відповідно до законів України «Про
державну службу», «Про статус
народного депутата України», «Про
прокуратуру», «Про наукову і науково -
технічну діяльність», за умови їх
реєстрації в територіальному органі
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, та відсутності підходящої
роботи гарантується право на
достроковий вихід на пенсію, якщо вони
мають страховий стаж, необхідний для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбачений
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні» передбачено,
що особам, трудовий договір з якими
розірвано за півтора року до
досягнення пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», або віку, що дає
право на призначення пенсії відповідно
до законів України «Про державну
службу», «Про статус народного
депутата України», «Про прокуратуру»,
«Про наукову і науково - технічну
діяльність» (за наявності відповідних
умов), з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідацією,
реорганізацією, перепрофілюванням
підприємств, установ та організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників, а також виявленою
невідповідністю працівника займаній
посаді за станом здоров'я, гарантується
право на достроковий вихід на пенсію за
півтора року до встановленого
законодавством строку, якщо вони мають
страховий стаж, необхідний для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбачений
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Тобто, положення ст. 21 Закону України
«Про основні засади соціального
захисту ветеранів праці та інших
громадян похилого віку в Україні»
застосовуються і в разі призначення
пенсії відповідно до Закону України
«Про державну службу».

Позивач вийшла на пенсію як державний
службовець на підставі ст. 40 п. 1 Кодексу
законів про працю України, а тому не
втратила права на отримання грошової
допомоги, передбаченою ст. 37 Закону
України «Про державну службу, так як
положення вказаної статті не ставлять
в залежність обставин виходу на пенсію
з настанням граничного віку чи у
зв'язку зі скороченням штату. При цьому,
для отримання державним службовцем
права на виплату грошової допомоги в
розмірі 10 місячних окладів
законодавство вимагає наявності таких
обставин як вихід на пенсію та
наявність стажу державної служби не
менше 10 років.

У даному випадку позивач за віком,
страховим стажем та стажем державної
служби набула право на достроковий
вихід на пенсію відповідно до статті 21
Закону України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні», що обумовило обов'язок
Територіальної державної інспекція
праці у Закарпатській області
виплатити позивачу грошову допомогу в
розмірі десяти посадових окладів,
згідно із частиною 13 статті 37 Закону
України «Про державну службу».

З огляду на встановлені судом фактичні
обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставини, якими вони
обґрунтовують свої доводи та
заперечення, виходячи з положень
Кодексу законів про працю України,
Законів України «Про державну службу»,
«Про основні засади соціального
захисту ветеранів праці та інших
громадян похилого віку в Україні»
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку про право
позивача на отримання грошової
допомоги в розмірі 10 місячних окладів у
зв'язку з виходом на пенсію. Також,
апеляційний суд вважає обґрунтованими
посилання суду першої інстанції на
положення ст. 37 Закону України «Про
державну службу», яка не передбачає
залежності обставин виходу на пенсію з
настанням граничного віку чи у зв'язку
зі скороченням штату, а також не
передбачає виключень або обмежень щодо
виплати грошової допомоги у разі
звільнення особи за ст. 40 Кодексу
законів про працю України або будь -
якою іншою статтею.

При цьому, колегія суддів апеляційного
суду не погоджується із доводами,
викладеними відповідачем на
обґрунтування апеляційної скарги, так
як вони ґрунтуються на обставинах,
якими відповідач обґрунтовував свої
заперечення проти позову і які були
спростовані позивачем, а також
обґрунтовано були визнані судом першої
інстанції такими, що не узгоджуються із
положеннями Закону України «Про
державну службу».

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з
урахуванням встановлених судом
обставин справи та доказів, вважає, що
суд першої інстанції дотримався
зазначених вимог.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про невідповідність висновків суду
першої інстанції фактичним обставинам
справи, а також порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 196, 198, 205, 206, 211, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Закарпатській області, до якої
приєдналося Головне управління
Державної казначейської служби
України у Закарпатській області
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Закарпатській області,
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2012 року по справі №2а - 1505/11/0770 за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Закарпатській області,
третя особа на стороні відповідача -
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Закарпатській області про оскарження
дій посадових осіб - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. Б. Хобор

І. О. Яворський

Ухвалу у повному обсязі
складено 29 квітня 2014 року.