Справа № 819/568/14-а
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/568/14-a

28 квітня 2014 року

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі

головуючого судді: Білоус І.О.

При секретарі судового засідання

за участю:

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2,
відповідача Кноля П. М., Ганущака І. П.

розглянувши у відкритому
судовому засідані в залі суду в місті
Тернополі адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
соціального захисту населення
Борщивської районної державної
адміністрації про стягнення
заробітної плати.

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування заявлених позовних
вимог посилається на то, що постановою
Вищого адміністративного суду України
від 14.03.2013 р. визнано протиправним та
скасовано наказ Управління праці та
соціального захисту населення
Борщівської РДА № 31-к від 25.11.2011 р. та
поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника
відділу державних соціальних
інспекторів Управління праці та
соціального захисту населення
Борщівської РДА. Але на час звернення
до суду із даним адміністративним
позовом рішення Вищого
адміністративного суду не виконано, не
дивлячись на те, що постанову про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання вищезазначеного
рішення скасовано постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11.07.2013 р.,
яка набрала чинності. Проте, відповідач
на даний час на посаді її не поновив,
чим порушує її права та інтереси. Тому
просить захистити її порушені права та,
відповідно до ст. 237-1 КЗпП, просить
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за затримку
виконання рішення про її поновлення з
27.05.2013 р. та моральну шкоду 10 000 грн.

В судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали позовні вимоги,
просили їх задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував, з підстав викладених у
письмових запереченнях. Вважає позовні
вимоги безпідставними та
необґрунтованими, оскільки стверджує,
що позивачці неодноразово пропонували
різні, на думку відповідача,
рівнозначні посади. Пояснив, що
виконати рішення Вищого
адміністративного суду зараз немає
можливості з об'єктивних підстав, що не
залежать від відповідача. А саме, у
штатному розписі відсутня посада
начальника відділу державних
соціальних інспекторів у зв'язку з тим,
що на виконання вимог Довідника
типових професійно-кваліфікаційних
характеристик посад державних
службовців посада з якої було
звільнено ОСОБА_1 не відповідала його
вимогам. У зв»язку з цим штатний розпис
було приведено у відповідність, відділ
державних соціальних інспекторів
реорганізовано у службу державних
соціальних інспекторів, до складу
якого входять посади головного
державного інспектора та державних
соціальних інспекторів, а посаду
начальника не передбачено.

В судовому засіданні представник
відповідача звертав увагу суду на то,
що позивач відмовлялась від будь-яких
пропозицій про поновлення на
рівнозначних посадах. Окрім того,
зазначає, що з огляду на приписи
Постанови КМУ № 65 від 01.03.2014 р. «Про
економію державних коштів та
недопущення втрат бюджету», якою
заборонено подання пропозицій та
прийняття власних рішень щодо
збільшення чисельності працівників
підпорядкованих органів та установ,
вважає неможливим вирішення питання
щодо введення посади начальника
відділу державних соціальних
інспекторів за наявності таких
законодавчо встановлених обмежень.
Вимоги щодо стягнення моральної шкоди
вважає необґрунтованими та
безпідставними. Просив у задоволенні
позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
якими врегульовано спірні
правовідносини, суд при прийнятті
рішення виходить з наступних підстав
та мотивів.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 14.03.2013 р. по справі №
К/91/74300/12 Постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
04.04.2012 р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01.11.2012 р. скасовано. Визнано
протиправним та скасовано наказ
Управління праці та соціального
захисту населення Борщівської РДА №
31-к від 25.11.2011 р. та поновлено ОСОБА_1 на
посаді начальника відділу державних
соціальних інспекторів Управління
праці та соціального захисту населення
Борщівської РДА.

В частині позовних вимог, щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача заробітної плати за час
вимушеного прогулу, починаючи з 25.11.2011
р. по день поновлення на роботі, та
моральної шкоди в сумі 10000 грн. справу
направлено до Тернопільського
окружного адміністративного суду на
новий судовий розгляд, що стало
предметом розгляду даної справи.
Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду 27.05.2013 р.
стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення
Борщівської РДА на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 26.1.2013 р. по 27.05.2013 р. Дана
постанова набрала чинності та виконана
у повному обсязі, що визнано сторонами
у судовому засіданні а, відтак, не
підлягає додатковому доказуванню, у
відповідності до вимог ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
( далі - КАС України).

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20.12.2013 р.
визнано протиправною та скасовано
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП №37899735 від 14.06.2013 р. з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-а-1970/4257/11, виданого 30.04.2013 р.
Тернопільським окружним
адміністративним судом про поновлення
ОСОБА_1 на посаді начальника відділу
державних соціальних інспекторів
Управління праці та соціального
захисту населення Борщівської
районної державної адміністрації
Тернопільської області.

Наказом від 29.11.2011 р. № 47 Про
реорганізацію відділу державних
соціальних інспекторів, відділ
державних соціальних інспекторів
реорганізовано в службу державних
соціальних інспекторів, штатний розпис
приведено у відповідність до норм
чинного законодавства (а. с. 31).

Наказом від 29.05.2013 р. за результатами
розгляду постанови відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області від 14.05.2013 р. про
відкриття виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа №
2а-1970/4257/11 виданого Тернопільським
окружним адміністративним судом про
поновлення на посаді начальника
відділу управління праці та
соціального захисту населення ОСОБА_1
створено комісію (а. с. 33).

29.05.2013 р. № 02-30/754 позивачу направлено
відповідачем лист про необхідність її
явки 29.05.2013 р. для вирішення питання про
поновлення на роботі.( а. с. 41)

1.06.2013 р. позивачем Начальнику
Управління праці та соціального
захисту населення Борщівської РДА
Тернопільської області надано заяву
про виконання вищезазначеного рішення
та поновлення ОСОБА_1 на посаді.( а. с. 34)

03.06.2013 р. за № Р 6-9/02-42 їй надано
відповідь, в якій повідомляється про
неможливість виконання
вищезазначеного рішення у зв»язку із
відсутністю такої посади в штатному
розписі управління. Також її
повідомлено про те, що 29.05.2013 р. їй
запропоновано вакантну посаду
головного спеціаліста сектору прийому
громадян відділу допомог та соціальних
компенсацій тимчасово, на час
відпустки по догляду за дитиною
основного працівника з 01.06.2013 р., від
якої вона відмовилась, що зафіксовано у
заяві від 01.06.2013 р. Одночасно
запропоновано прибути 04.06.2013 р. для
вирішення даного питання (а. с. 35)

Також, комісією, утвореною наказом від
29.05.2013 р., складено акт, в якому
зафіксовано здійснену їй
вищезазначену пропозицію та
ознайомлено із посадовою інструкцією
на вказаній посаді. Також в акті
зазначено що вона подумає та про
прийняте рішення повідомить
керівництво. (а. с. 36).

4.06.2013 р., 5.06.2013 р., 6.06.2013 р. цією ж комісією
складено акт про неявку ОСОБА_1 для
вирішення питання про поновлення на
роботі, як їй запропоновано листом від
03.06.2013 р. № Р6-9/02-42 ( а. с. 37-39).

03.07.2013 р. позивачці направлено
відповідачем лист № 02-30/983 про
необхідність її явки 29.05.2013 р. для
вирішення питання про поновлення на
роботі ( а. с. 42).

Цим листом позивачці також
запропоновано посаду головного
спеціаліста відділу
фінансово-господарського забезпечення
та викладено прохання прибути, про
прийняте рішення особисто або
письмово.

11.07.2013 р. Тернопільським окружним
адміністративним судом було винесено
постанову, якою скасовано постанову
про закінчення виконавчого
провадження ВП № 37899735 від 14.06.2013 р. з
примусового виконання виконавчого
листа № 2а-1970/4257/11 виданого 30.04.2013 р.
Тернопільським окружним
адміністративним судом про поновлення
ОСОБА_1 на посаді начальника відділу
державних соціальних інспекторів
Управління праці та соціального
захисту населення Борщивської
районної державної адміністрації
Тернопільської області ( а. с 10-11). Дану
постанову залишено в силі ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.12.2013 р.

21.01.2014 р. за вих. № 02-27/93 Начальник
управління Соціального захисту
населення Борщивської РДА звернулась
із листом до Першого заступника голови
районної державної адміністрації
Самборського В. І. та начальника
фінансового управління Борівської РДА
із листом, в якому просить з метою
забезпечення виконання постанови ВАСУ
від 14.03.2013 р. про поновлення ОСОБА_1 на
роботі, просить розглянути можливість
введення в штатний розпис УПСЗН
Борщивської РДА посади начальника
відділу соціальних інспекторів( а. с. 43-
44).

На дані листи 24.01.2014 р. надано відповідь
№ 1-15-55, якою повідомлено, що Положенням
про головного державного соціального
інспектора та державного соціального
інспектора та державного соціального
інспектора, та іншими
нормативно-правовими актами не
передбачено створення окремого
структурного підрозділу державних
соціальних інспекторів (а. с. 45-46).

Листом від 08.02.2014 р. № 02-30/198 ОСОБА_1
запропоновано з»явитись до УПСЗН
Борщивської РДА для вирішення питання
про поновлення на роботі ( а. с. 47).

11.02.2014 р. комісією, утвореною наказом
від 29.05.2013 р. складено акти про неявку
ОСОБА_1 до управління соціального
захисту населення для вирішення
питання щодо її поновлення на роботі (
а. с. 48).

12.02.2014 р. комісією, утвореною наказом
від 29.05.2013 р. складено акт, в якому
зафіксовано, що їй запропоновано
вакантну посаду головного спеціаліста
відділу фінансово-господарського
забезпечення на час відпустки по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку основного працівника
та рівнозначною за посадовим окладом.
Також зафіксовано, що у зв»язку із
наявністю у ОСОБА_1 вищої освіти І-ІІІ
рівня, іншої посади, яка потребує
спеціальної вищої освіти їй не
пропонувалось. Зазначено також, що
після ознайомлення із посадовою
інструкцією ОСОБА_1 відмовилась від
запропонованої посади та просила
виконати рішення суду про її
поновлення на роботі від 14.03.2013 р.( а. с.
49).

18.03.2014 р. Тернопільським окружним
адміністративним судом винесено
постанову, якою у задоволенні позову
управління праці та соціального
захисту населення Борщівської РДА до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області про визнання
постанови державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області протиправною
від 04.02.2014 р. про накладення штрафу -
відмовлено. Предметом оскарження по
даній справі була постанова головного
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
правління державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Тернопільській області Санжари О.М.,
від 04.02.2104 р. ВП № 37899735, про накладення
штрафу за невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк постанови
Тернопільського окружного
адміністративного суду на підставі
виконавчого листа №2-а-1970/4257/11, виданого
Тернопільським окружним
адміністративним судом 30.04.2013 р. про
поновлення ОСОБА_1 на посаді
начальника ввіділу державних
соціальних інспекторів управління
праці та соціального захисту населення
Борщівської районної державної
адміністрації.

25.03.2014 р. за вих. № 01-08/384 Начальник
управління Соціального захисту
населення Борщивської РДА звернулась
із листом до Першого заступника голови
районної державної адміністрації
Самборського В. І., із листом, в якому
просить з метою забезпечення
виконання постанови ВАСУ від 14.03.2013 р.
про поновлення ОСОБА_1 на роботі
просить розглянути можливість
введення в штатний розпис УПСЗН
Борщивської РДА посади начальника
відділу соціальних інспекторів ( а. с.
50).

26.03.2014 р. їй надано відповідь, в якій
повідомляється про те, що Положенням
про головного державного соціального
інспектора та державного соціального
інспектора та державного соціального
інспектора, та іншими
нормативно-правовими актами не
передбачено створення окремого
структурного підрозділу державних
соціальних інспекторів та окрім цього
звернуто увагу на те, що Постановою КМУ
від 01.03.2014 р. № 65 «Про економію
державних коштів та недопущення втрат
бюджету» передбачено заборону подання
пропозицій та прийняття власних рішень
щодо збільшення чисельності
працівників підпорядкованих органі і
установ. ( а. с. 51).

Зважаючи на вищенаведені обставини що
встановлені у судовому засіданні та
підтверджуються матеріалами даної
адміністративної справи, крім того, не
заперечуються сторонами, а відтак - в
силу приписів ч. 3 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
( далі - КАС України) - не підлягають
додатковому доказуванню, на момент
звернення позивачки із даним позовом
до суду, рішення Вищого
адміністративного суду України від
14.03.2013 по справі № _ К/91/74300/12 про
поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника
відділу державних соціальних
інспекторів Управління праці та
соціального захисту населення
Борщівської РДА. - не виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Приписи даної
статті кореспондуються із положеннями
ст.14 КАС України, відповідно до якої,
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України;
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України;
невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Законом України "Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV (далі -
Закон № 606-XIV) визначено умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

П. 2 ч. 3 та 4 ст. 30 Закону № 606-XIV
встановлено, що негайному виконанню
підлягають рішення про поновлення на
роботі чи на попередній посаді
незаконно звільненого або
переведеного працівника.

Як передбачено ч.1. ст.76 Закону №
606-XIV - рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного працівника виконується
негайно. Виконання рішення вважається
закінченим з дня видачі відповідного
наказу або розпорядження власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою -
підприємцем, який прийняв незаконне
рішення про звільнення або переведення
працівника, після чого державний
виконавець виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Ст. 77 Закону № 606-XIV передбачено, шо
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного працівника виконується
негайно. Виконання рішення вважається
завершеним з моменту фактичного
допущення зазначеного працівника до
виконання попередніх обов'язків на
підставі відповідного акту органу, що
прийняв незаконне рішення про
звільнення або переведення працівника.
У разі невиконання власником або
уповноваженим ним органом (посадовою
особою) рішення про поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного працівника державний
виконавець застосовує до них штрафні
санкції та інші заходи, передбачені цим
Законом.

Зважаючи на викладене, розглянувши
подані документи і матеріали, всебічно
і повно з'ясувавши обставини справи,
подані у обґрунтування позовних вимог,
та врахувавши, що управлінням праці та
соціального захисту населення
Борщівської райдержадміністрації не
винесено наказ про поновлення
позивачки на роботі, суд, як
зазначалось вище встановив, що
Постанову Вищого адміністративного
суду від 14.03. 2013 року про поновлення
ОСОБА_1 на посаді начальника відділу
державних соціальних інспекторів - не
виконано.

Як на поважні причини не виконання
даного рішення позивач посилається на
відсутність вказаної посади у штатному
розписі УПСЗН Борщівської РДА
оскільки, відповідно до абз. 12 п. 9
Положення про управління соціального
захисту населення Борщівської РДА,
затвердженого розпорядженням голови
районної державної адміністрації від
18.04.2013 р. № 127-од, начальник управління
подає на затвердження голови районної
державної адміністрації, проекти
кошторису та штатного розпису
управління в межах визначеної
граничної чисельності та фонду оплати
праці його працівників. Штатний розпис
та кошторис управління затверджує
голова районної державної
адміністрації за пропозиціями
начальника управління.

Як встановлено протягом судового
розгляду, на виконання вищезазначеного
пункту відповідачем вживались заходи,
а саме, надсилались листи до Першого
заступника голови районної державної
адміністрації Самборського В. І. та
начальника фінансового управління
Борівської РДА із листом, в якому
просить з метою забезпечення
виконання постанови ВАСУ від 14.03.2013 р.
про поновлення ОСОБА_1 на роботі
просить розглянути можливість
введення в штатний розпис УПСЗН
Борщивської РДА посади начальника
відділу соціальних інспекторів. Однак
жодних доказів подання на затвердження
голови районної державної
адміністрації, саме проекту кошторису
та штатного розпису управління в межах
визначеної граничної чисельності та
фонду оплати праці його працівників,
тобто, безпосереднього виконання вимог
абз. 12 п. 9 Положення про управління
соціального захисту населення
Борщівської РДА, відповідачем суду не
подано, а судом, на виконання вимог при
виконанні вимог ст. 11 КАС України в
частині офіційного з'ясування всіх
обставин по справі існування таких
доказів не виявлено.

Крім того, суд не бере до уваги
посилання представника відповідача як
на поважну причину невиконання рішення
про поновлення позивачки на роботі на
приписи Постанови Кабінету Міністрів
України від 1.03.2014 р. № 65 «Про економію
державних коштів та недопущення втрат
бюджету» виходячи з того, що п. 9 даної
постанови передбачено, що, не
допускається подання Кабінетові
Міністрів України пропозицій та
прийняття власних рішень щодо
збільшення чисельності працівників
підпорядкованих органів та установ.
Аналізуючи приписи даної норми
Постанови № 65 та співставляючи її
зміст із встановленими обставинами
справи, суд приходить до висновку, що
приписи п. 9 встановлюють обмеження
щодо кількісних (чисельних) змін у
штатному розписі, натомість відповідач
даною Постановою не обмежується у
внесенні змін у штатний розпис в межах
визначеної граничної чисельності та
фонду оплати праці, що і входить в його
безпосередню компетенцію відповідно
до абз.12 п.9 Положення про управління
соціального захисту населення
Борщівської РДА.

Ст. 237 КЗпП України встановлено, що суд
покладає на службову особу, винну в
незаконному звільненні або
переведенні працівника на іншу роботу,
обов'язок покрити шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації у
зв'язку з оплатою працівникові часу
вимушеного прогулу або часу виконання
нижчеоплачуваної роботи. Такий
обов'язок покладається, якщо
звільнення чи переведення здійснено з
порушенням закону або якщо власник чи
уповноважений ним орган затримав
виконання рішення суду про поновлення
на роботі.

Відтак, зважаючи на норми Конституції
України та КАС України, якими
гарантовано обов»язковість виконання
судових рішень, та враховуючи
встановлену судом відсутність з боку
відповідача поважних причин затримки
його виконання, суд вважає такі
посилання відповідача безпідставними
та необґрунтованими, а тому, приходить
до висновку про необхідність
задоволення вимог позивача в частині
стягнення з відповідача середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення про поновлення на роботі.

Вирішуючи питання про час, з якого
проводиться виплата середнього
заробітку за затримку виконання
рішення Вищого адміністративного суду
України від 14.03.2013 по справі № _ К/91/74300/12
про поновлення ОСОБА_1 на посаді
начальника відділу державних
соціальних інспекторів Управління
праці та соціального захисту населення
Борщівської РДА, суд виходить з того, що
в судовому засіданні встановлено, та не
заперечується сторонами, а відтак,
зважаючи на приписи ч. 3 ст. 72 КАС
України - не підлягає додатковому
доказуванню, що відповідачем постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду 27.05.2013 р. про
стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення
Борщівської РДА на користь ОСОБА_1
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 26.1.2013 р. по 27.05.2013 р.
виконано та здійснено відповідні
розрахунки у повному обсязі.

Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів
України «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати» від 8.02.1995 р. N 100 ( далі-Постанова
№ 100) передбачено, що нарахування
виплат, що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідки УСЗН Борщівської РДА
від 14.04.2014 р. № 03-27/13 середньоденна
заробітна ОСОБА_1 виходячи з виплат за
останні 2 повні календарні місяці
роботи з часу звільнення 25.11.2011 р.
становить 84,95 грн. з разрахунку: за 22
робочі дні у вересні 2011 р. нарахована
зарплата 1843,92 грн. та за 2 робочі дні у
жовтні 2011 року нарахована зарплата 194,84
грн. (1843,92 + 194,84) / 24=84,95.

Кількість відпрацьованих днів з 27.05.2013
р. по 28.04.2014 р. складає 234 дні, що також
підтверджується довідкою № 03-20/35 від
25.04.2014 р. ( а. с. 87)

Тобто, зважаючи на приписи п. 8
Постанови № 100 - середній заробіток, за
час затримки виконання рішення про
поновлення позивачки ОСОБА_1 на роботі
з 27.05.2014 р. по 28.04.2014 р. становить 19 878,3
грн. грн. з розрахунку: 234 дн. х 84,95 грн.
(середньоденний заробіток).

При цьому суд також вважає за необхідне
зазначити, що згідно довідки УСЗН
Борщівської РДА від 16.04.2014 р., ОСОБА_1 за
призначенням допомоги, як
малозабезпечена сім'я, яка
призначається відповідно до Закону
України "Про державну соціальну
допомогу малозабезпеченим сім'ям", за
період з 27.05.2014 р. по 28.04.2014 р. не
звертались (а. с. 62). З довідки
Борщівського районного центру
зайнятості слідує, що позивачка, з
27.05.2014 р. і по даний час не перебувала на
обліку, як безробітня в Борщівському
РЦЗ.

Вирішуючи питання щодо вимог позивачки
про стягнення на її користь моральної
шкоди в сумі 10 000грн., суд виходить з
наступного.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

П.13 постанови Пленуму ВСУ "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" № 4 від
31.03.1995р. роз'яснює, що відповідно до
ст.237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконне
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Наявність моральної шкоди доводить
потерпіла особа, зазначаючи у позовній
заяві, які негативні наслідки мають
місце, у чому саме полягають моральні
втрати, чим обґрунтовано розмір їх
відшкодування. Письмовими доказами на
ствердження наявності моральної шкоди
можуть бути, зокрема, медичні довідки
про виникнення захворювання чи інше
погіршення стану здоров'я у зв'язку з
хвилюваннями, спричиненими посяганням
на права потерпілого; висновки лікарів
чи медичних комісій про ступінь втрати
працездатності, про необхідність
проведення хірургічної операції;
довідки про відрахування з вузу тощо.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна
шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні обставини та зважаючи на
вищезазначені приписи
нормативно-правових актів, якими
врегульовано спірні правовідносини,
суд приходить до висновку про
відсутність достатніх підстав для
задоволення позовних вимог у частині
стягнення моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні не
представила доказів погіршення її
стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями,
спричиненими посяганням на право на
працю та не надала доказів відсутності
у її сім'ї належних коштів для свого
утримання за час затримки виконання
рішення суду та вчинення додаткових
зусиль для організації свого життя. Суд
враховує, що позивач та її чоловік не
вчиняла жодних дій для отримання
допомоги, як малозабезпечена сім'я, а
також ОСОБА_1 не виявляла бажання стати
на облік в центр зайнятості для
отримання допомоги по безробіттю та
пошуку нової роботи.

Сам факт незаконного звільнення з
роботи та втрата певних життєвих
зв'язків не є безумовною підставою для
стягнення моральної шкоди.

Верховний суд України в своїй
постанові Пленуму від 31.03.1995 року № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Натомість, позивачем не обґрунтовано
визначений нею розмір моральної шкоди
в сумі 10000 грн., а також не надано жодних
доказів в обґрунтування заявленої суми
відшкодування моральної шкоди, що,
також, обумовлює відмову у задоволенні
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Зважаючи на вищевикладене, повно та
всебічно з»ясувавши та встановивши
фактичні обставини у даній справі,
перевіривши правомірність поведінки
відповідача - суб»єкта владних
повноважень, що закріплені у ч. 3 ст. 2
КАС України, суд приходить до висновку
про необхідність часткового
задоволення даного позову у частині
вимог щодо стягнення з відповідача
середнього заробітку за затримку
виконання рішення про поновлення на
роботі.

Керуючись ст. 2, 69, 70, 71, 94, 160-163, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов
задовольнити частково.

2.Стягнути з Управління
соціального захисту населення
Борщівської районної державної
адміністрації на користь ОСОБА_1
середній заробіток за затримку
виконання постанови Вищого
адміністративного суду України від
14.03.2013 року по справі № К/9991/74300/12 за
період з 27.05.2013 року по 28.04.2014 року в сумі
19 878,3 грн. (дев'ятнадцять тисяч вісімсот
сімдесят вісім гривень 30 копійок).

3.В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги на постанову суду
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови
виготовлено 05.05.2014 р.

Суддя
Білоус І.О.

копія вірна

Суддя
Білоус І.О.