Справа № 826/2199/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2199/14
Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Термо Кінг Україна»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
березня 2014 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Термо Кінг Україна»
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 03.10.2013 р. №
7.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Термо Кінг Україна» з питань
правильності обчислення податкових
зобов'язань та податкового кредиту із
ТОВ «Тіал Альянс» за період з 01.03.2011 р.
по 31.07.2011 р. та з ТОВ «Віп Союз» за період
з 01.08.2011 р. по 30.11.2011 р. та з 01.01.2012 р. по
31.01.2012 р.

Результати перевірки відображено в
акті перевірки від 22.08.2013 р.
№256/26-55-22-07/23731798 (далі по тексту - акт
перевірки), в якому податковим органом
встановлено порушення позивачем вимог
ст.185, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI, в результаті чого занижено суму
податку на додану вартість всього у
сумі 461 196 грн., в тому числі за: квітень
2011 року на суму 18 873 грн.; травень 2011 року
на суму 71 856 грн.; червень 2011 року на суму
99 911 грн.; липень 2011 року на суму 112 482
грн.; серпень 2011 року на суму 58 424 грн.;
вересень 2011 року на суму 85 072 грн.;
жовтень 2011 року на суму 14 578 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 03.10.2013 року
№7, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 576 495,00 грн., за
основним платежем - 461 196,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 115
299,00 грн.

Вважаючи вказане податкове
повідомлення-рішення протиправним,
позивач звернувся до суду з позовом про
його скасування.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
господарські операції позивача з ТОВ
«Тіал Альянс» та ТОВ «Віп Союз» в
період, що перевірявся, не мали
реального характеру, оскільки не
підтверджені первинними документами
та, виходячи з цього, прийшов до
висновку, що визначення контролюючим
органом підприємству податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість є правомірним.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції,
колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені позивачем суми бюджетного
відшкодування за період, що
перевірявся, за висновками
контролюючого органу не підлягають
відшкодуванню, оскільки договори,
укладені позивачем з його
контрагентами: ТОВ «Тіал Альянс» та ТОВ
«Віп Союз» є такими, що укладені без
мети настання реальних наслідків.

Такі висновки податкового органу
ґрунтуються на положеннях акта ДПІ у
Печерському районі м. Києва ДПС від
09.08.2012 № 3022/22-08/37240791 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ «ВІП
СОЮЗ» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.10.2011 по 20.11.2011»,
ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС
від 29.02.2012 № 1062/23-3/37240791 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «ВІП СОЮЗ» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.08.2011
по 30.09.2011», ДПІ у Печерському районі м.
Києва ДПС від 05.07.2012 № 2243/22-9/37240791 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «ВІП СОЮЗ» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період
грудень 2011, січень-травень 2012», акта ДПІ
у Печерському районі м. Києва ДПС від
25.07.2011 № 914/2304/3731565 невиїзної
позапланової документальної перевірки
ТОВ «Тіал Альянс» з питань
правильності визначення розміру
податкових зобов'язань та
правомірності формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
березень 2011 року, акта ДПІ у
Печерському районі м. Києва ДПС №
1096/2304/37317565 від 12.08.2011 невиїзної
позапланової документальної перевірки
ТОВ «Тіал Альянс» з питань
правильності визначення розміру
податкових зобов'язань та
правомірності формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
травень 2011 року.

У вказаних актах податковий орган на
підставі вивчення податкової
звітності контрагентів та, виходячи з
аналізу інформації з наявних у
податковій інспекції баз даних, дійшов
висновку про неможливість фактичного
здійснення ними господарських
операцій через відсутність персоналу,
майна та інших матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для здійснення
господарських операцій.

Відтак, податковим органом встановлено
відсутність у контрагентів позивача
об'єктів оподаткування податком на
додану вартість, які підпадають під
визначення статті 185 Податкового
кодексу України.

Колегія суддів звертає увагу, що
наслідки в податковому обліку платника
податків створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Колегією суддів встановлено, що між
позивачем (Покупець) та ТОВ «Тіал
Альянс» (Постачальник) було укладено
ряд Договорів поставки товарів
(запчастин): №01/04/11 від 01.04.2011р.; №010311 від
01.03.2011р.; №01/07/11 від 01.07.2011р.; №01/06/11 від
01.06.2011р.; №04/05/11 від 04.05.2011р., аналогічних
за змістом.

Між Позивачем (Покупець), з одного боку,
та ТОВ «Віп Союз» (Постачальник), з
іншого боку, було укладено ряд
Договорів поставки товарів (запчастин):
№01/08/11 від 01.08.2011р.; №03/10/11 від 03.10.2011р.;
№01/11/11 від 01.11.2011р.

Згідно з умовами вказаних договорів
постачальник зобов'язується поставити
та передати у встановлені строки у
власність покупця обладнання та
запасні частини, в подальшому товар, а
покупець зобов'язується прийняти цей
товар та оплатити його вартість на
умовах, визначених цим договором.
Кількість та асортимент товару
визначається в додатку, що є
невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 3.1 договорів ціна товару, що
поставляється, визначається в додатку
до договору.

Покупець здійснює оплату за товар на
підставі додатку до договору (п. 3.2).

Право власності на товар переходить
від постачальника до покупця після
оформлення належним чином податкової
та видаткової накладних (п. 3.4).

На підтвердження виконання умов
вказаних договорів позивачем надано
додаткові угоди та видаткові і
податкові накладні (а.с. 39, 161, том І), що
підтверджують виконання договорів
поставки.

Між Позивачем (Замовник), з одного боку,
та ТОВ «Віп Союз» (Виконавець), з іншого
боку, було укладено Договір №23/01-ПУ про
надання послуг з перевірки
технологічного устаткування від 23.01.2012
р., у відповідності до умов Договору,
Виконавець надає Замовнику на
території Виконавця послуги з
перевірки похибки технологічного
устаткування, що застосовується при
тестуванні рефрижераторів на
отримання сертифікату АТР.
Технологічне устаткування для
перевірки похибки - TKDL у кількості 4
(чотири) одиниці. База для перевірки
похибки технологічного устаткування
рефрижератори у кількості 18
(вісімнадцять) одиниць.

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем надано
копію акта здачі-прийняття робіт № ОУ -
0000093 від 30 січня 2012 року та податкову
накладну.

За результатами зазначених
господарських операцій позивачем було
включено до податкового кредиту суму
ПДВ в розмірі 461 651 грн.

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що надані первинні документи є
достатніми доказами фактичного
здійснення господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, з
метою підтвердження використання у
господарській діяльності товарів,
придбаних у ТОВ «Тіал Альянс» та ТОВ
«Віп Союз», позивачем надано копії
договорів та первинних документів, що
підтверджують подальшу реалізацію
товарів ТОВ «Термо авто-сервіс», ТОВ
«Термо авто-сервіс Дніпро», ТОВ «СП
Анатоль», ТОВ «Сладкая жизнь», ВАТ
«Лубечанський молочний завод», ТОВ
«Вічіукртранс», ТОВ «ВТОКАР-777», ВКФ
«Укрпромпостач-95» ЛТД, ТОВ
«Горизонт-СМ», ТОВ «Вояж», Росавська
філія ВАТ «МХП», ТОВ «АЙС Термінал», ВАТ
«Миронівський хлібопродукт», ТОВ «ЯРОШ
ТРАСТ», ТОВ «Житомирський
м'ясокомбінат», ТОВ «УСПОТ ЛТД», ТОВ
«Антонівський м'ясокомбінат», ВАТ
«Кременчугм'ясо», ТОВ «Юнімілк», ТОВ
«Укрпродуукт логістикс», ПАТ
«Миронівський завод по виробництву
круп та комбікормів», ТОВ «Айрон союз»,
ПП «Агрофірма «Вілківська», СП ТзОВ
«Астра», ТОВ «Комплекс Агромарс» (а.с.
1-250, том ІІ, 1-140, том ІІІ).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з ТОВ
«Тіал Альянс» та ТОВ «Віп Союз» мали
реальний характер, оскільки
підтверджуються необхідними
документами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини справи на підставі наведених
норм законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що надані
позивачем первинні документи
підтверджують реальне здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Тіал Альянс» і ТОВ «Віп Союз» у
спірний період та наявність
господарської мети при їх здійсненні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що право
позивача на отримання податкового
кредиту підтверджене належними
доказами, а тому висновок відповідача
про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України
внаслідок завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
не відповідає дійсним обставинам
справи.

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 18 «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Відповідачем не надано доказів з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
щодо наявності запису про виключення з
реєстру контрагента позивача на момент
укладення чи виконання договору або
відсутності у нього статусу платника
ПДВ.

Колегія суддів критично оцінює
посилання відповідача на акти
перевірки контрагента позивача щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період, що
перевірявся, оскільки визначальним
фактом права платника на бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість є фактична оплата ним сум
такого податку контрагенту у
попередніх податкових періодах, яка
позивачем здійснена, що не
заперечується відповідачем.

Крім цього, необхідно зазначити, що і
практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав
проти України»).

Доводи контролюючого органу про
відсутність матеріально-технічних
ресурсів у контрагентів позивача як на
підставу неможливості фактичного
здійснення вказаних господарських
операцій не підтверджені жодними
доказами, а зводиться лише до
констатації вказаних фактів у акті
перевірки.

До того ж, висновки податкового органу
не враховують нічим не обмеженого
права суб'єкта господарювання укладати
цивільно-правові угоди оренди
приміщень, устаткування та
автотранспорту та використання
залучених за такими цивільно-правовими
угодами трудових та інших ресурсів у
власній господарській діяльності.

Виходячи з цього, висновки позивача про
відсутність у контрагентів позивача
адміністративно-господарських
можливостей для виконання спірних
договорів не підтверджені належними
доказами, а тому не можуть слугувати
підставою для застосування до
підприємства санкцій за порушення
податкового законодавства за умова
наявності первинних документів, що
підтверджують реальне надання послуг.

Перевіряючи доводи позивача щодо
неправильного визначення у спірному
податковому повідомленні-рішенні суми
грошового зобов'язання з ПДВ по
господарських операціях з ТОВ «Тіал
Альянс» та ТОВ «Віп Союз», колегія
суддів зазначає наступне.

Зі змісту оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення відповідача від
03.10.2013 р. № 7 вбачається, що
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 576 495,00 грн., за основним
платежем - 461 196,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 115 299,00 грн.

05.12.2013 року скаржником було отримано
лист заступника начальника ДПІ у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
25.11.2013 року № 23713/10/26-55-22-07/10 про надання
інформації, в якому зазначено, в
податковому повідомленні-рішенні від
03.10.2013 р. № 7 нижченаведене читати
в такій редакції:

- суму грошового зобов'язання за
основним платежем 461 196 грн. як 421651 грн.;

- суму грошового зобов'язання за
штрафними санкціями 115299 грн. як 25755 грн.;

- суму збільшеного грошового
зобов'язання, визначену в цьому
податковому повідомленні-рішенні на
підставі акта перевірки від 22.08.2013 р.
№256/26-55-22-07/23731798, - 576 495 грн. як 447406 грн.

З матеріалів справи судом встановлено,
що сума ПДВ, сплачена позивачем за
наслідками господарських операцій з
ТОВ «Тіал Альянс» і ТОВ «Віп Союз»,
становить 421 651 грн., а не 461 196 грн., як
визначено в акті перевірки та
оскаржуваному податковому
повідомленні-рішенні.

Відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового
кодексу України ненарахування,
неутримання та/або несплата
(неперерахування) податків платником
податків, у тому числі податковим
агентом, до або під час виплати доходу
на користь іншого платника податків
тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 25 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету.

Як наслідок, суму основного
зобов'язання з податку на додану
вартість та штрафних санкцій
відповідачем визначено неправомірно.

Лист ДПІ у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 25.11.2013 року № 23713/10/26-55-22-07/10 про
надання інформації, в якому зазначено
про виправлення помилок у податковому
повідомленні-рішенні від 03.10.2013 р. №
7 не приймається судом до уваги,
оскільки Податковим кодексом не
передбачено право податкової
інспекції виправляти описки у
винесених податкових
повідомленнях-рішення.

Зважаючи на ту обставину, що податкове
повідомлення-рішення від 03.10.2013 р. №
7 відповідачем винесене
протиправно, виходячи з того, що
господарські операції позивача з його
контрагентами в період, за який
проводилась перевірка, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
спірного податкового повідомлення-
рішення.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги позивача
спростовують висновки суду першої та
дають підстави вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального та
права, які регулюють спірні
правовідносини, та процесуального
права.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним так, як прийняте
з порушення норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, оскаржувану постанову належить
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача витрат зі сплати судового
збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Термо
Кінг Україна» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 березня 2014 року
скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Термо
Кінг Україна» задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 03.10.2013 р. №
7

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Термо Кінг Україна»
(01150, м. Київ, вул. Тверська,6) витрати зі
сплати судового збору в розмірі 2923,20
грн. (дві тисячі дев'ятсот двадцять три
грн. 20 коп).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Грибан І.О.

Губська О.А.