Справа № 11-07/5358а
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/64368/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М. Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М. розглянувши у порядку
письмового провадження

касаційну скаргу Державного
підприємства «Златодар»

на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.09.2012

у справі № 2а-11-07/5358а

за позовом Державного
підприємства «Златодар»

до Золотоніської об'єднаної
державної податкової інспекції
Черкаської області

про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Златодар»
(надалі - позивач, ДП «Златодар»)
звернулося до Господарського суду
Черкаської області із заявою про
перегляд постанови Господарського
суду Черкаської області від 20.03.2006 у
даній справі за нововиявленими
обставинами.

Постановою Господарського суду
Черкаської області від 09.11.2011 заяву про
перегляд постанови за нововиявленими
обставинами задоволено: постанову
Господарського суду Черкаської
області від 20.03.2006 скасовано в частині
відмови в позові про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення
Золотоніської об'єднаної державної
податкової інспекції Черкаської
області (надалі - відповідач,
Золотоніської ОДПІ Черкаської області)
від 30.11.2005 № 915//1; визнано нечинним
податкове повідомлення-рішення
Золотоніської ОДПІ Черкаської області
від 30.11.2005 № 915//1, яким визначено
позивачу податкове зобов'язання з
податку на прибуток у вигляді частини
прибутку, що вилучається до бюджету в
розмірі 1 526 700,00 грн. за основним
платежем і 1 593 350,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2012
скасовано постанову суду першої
інстанції в частині визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення
Золотоніської ОДПІ Черкаської області
№ 915//1 від 30.11.2005, яким визначено ДП
«Златодар» податкове зобов'язання з
податку на прибуток у вигляді частини
прибутку, що вилучається до бюджету в
розмірі 1 526 700,00 грн. за основним
платежем і 1 593 350,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями; у скасованій
частині ухвалено нову постанову, якою в
задоволенні позову про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення № 915//1 від
30.11.2005 відмовлено. В решті постанову
Господарського суду Черкаської
області від 09.11.2011 залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Письмових заперечень відповідача на
касаційну скаргу позивача до Вищого
адміністративного суду України не
надходило.

У зв'язку з неприбуттям у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, що були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
на підставі частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, вирішила розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, представниками податкового
органу проведено планову
документальну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2004 по 31.03.2005, за
результатами якої 12.09.2005 складено акт №
399 (надалі акт).

На підставі акта відповідач 28.09.2005
прийнято податкові
повідомлення-рішення № /0/722 та №
/0723.

За результатами адміністративного
оскарження, відповідач 30.11.2005 прийняв
нові податкові повідомлення-рішення №
913//1, яким визначив позивачу суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій) з
податку на прибуток в розмірі 3 120 050,00
грн., у тому числі 1 526 700,00 грн. - за
основним платежем і 1 593 350,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями; №
915//1, яким визначив позивачу
податкове зобов'язання з податку на
прибуток у вигляді частини прибутку, що
вилучається до бюджету в розмірі 157 590,00
грн.

Постановою Господарського суду
Черкаської області від 20.03.2006 позивачу
відмовлено у задоволенні позову до
Золотоніської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень від 30.11.2005: №
913//1, за яким відповідач визначив
позивачу податкове зобов'язання з
податку на прибуток, нарахованого за
базовою ставкою, у сумі 3 120 050,00 грн., у
тому числі 1 526 700,00 грн. за основним
платежем і 1 593 350,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями та № 915//1,
яким визначив позивачу податкове
зобов'язання з податку на прибуток у
вигляді частини прибутку, що
вилучається до бюджету, у сумі 157 590,00
грн., у тому числі 121 220,00 грн. за
основним платежем і 36 370,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Київського міжобласного
господарського суду від 14.11.2006,
залишеною в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
29.05.2008, постанову Господарського суду
Черкаської області від 20.03.2006 частково
скасовано, податкове
повідомлення-рішення № 915//1 від
30.11.2005 визнано нечинним. В решті
позовних вимог відмовлено.

Підставою для перегляду постанови
Господарського суду Черкаської
області від 20.03.2006 за нововиявленими
обставинами стали обставини,
встановлені вироком Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 04.09.2008 у кримінальній
справі відносно ОСОБА_4, якого було
визнано винним у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1, 3 ст. 358
Кримінального кодексу України.

Вироком Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області встановлено,
що приватний підприємець ОСОБА_4,
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1
будучи наділеним
організаційно-розпорядчими функціями
та адміністративно-господарськими
обов'язками, відповідальним за
правильність нарахування та
своєчасність сплати податків та
платежів до бюджету умисно, з метою
ухилення від сплати податків, в березні
2004 року, здійснивши реалізацію для ТОВ
«Торгмаш Ко» згідно накладної від
03.03.2004 № 67 брус в кількості 1400 метрів
кубічних на суму 979 999,44 грн., у т.ч.
податок на додану вартість - 163 333,24 грн.
та для ДП «Златодар» згідно накладної
від 15.03.2004 № 131, та податкової накладної
від 15.03.2004 № 131 зерно пшениці 3 класу в
кількості 5000 тонн на загальну суму 3 499
980,00 грн., у т.ч. податок на додану
вартість - 583 330,00 грн., шляхом не
відображення податкових зобов'язань
від своєї господарської діяльності,
при здачі податкової декларації з
податку на додану вартість за березень
2004 року, поданої до Золотоніської ОДПІ
за вх. № 5609-ДСК від 20.04.2004, де в рядку 9
вказав податкове зобов'язання 27 333,00
грн., та в рядку 17 вказав податковий
кредит в сумі 27 233,00 грн., в якій не
знайшли відображення суми податку на
додану вартість від реалізації брусу -
163 333,24 грн. та пшениці 583 330,00 грн.,
відповідно.

Задовольняючи позов при перегляді
справи за нововиявленими обставинами в
частині визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення від 30.11.2005 №
915//1, суд першої інстанції,
керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
перегляду судами у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішень,
ухвал і постанов у цивільних справах,
що набрали законної сили», дійшов
висновку, що в ході проведеної
перевірки позивача відповідач
неправильно оцінив використані
позивачем у виробничому обороті товари
як безоплатно отримані та включив
частину їх вартості до валових доходів
позивача і виключив із його валових
витрат.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
суд апеляційної інстанції зазначив, що
позивач неправомірно включив вартість
пшениці в кількості 5000 тонн до валових
витрат, оскільки даний факт
документально не підтверджується, а
первинних документів на спростування
зазначеного, позивач до матеріалів
справи не долучив.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Згідно з п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», який діяв на час
виникнення спірних правовідносин, до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів, платник податку
має право письмово заявити про це
податковому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом з поданням
розрахунку податкових зобов'язань
звітного періоду. Якщо платник податку
не подасть у такий строк письмову заяву
та не поновить зазначених документів
до закінчення податкового періоду, що
настає за звітним, непідтверджені
відповідними документами витрати не
визнаються валовими витратами і на
суму недосплаченого податку
нараховується пеня у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
збільшеної в 1,2 раза.

Якщо платник податку поновить
зазначені документи у наступних
періодах, підтверджені витрати (з
урахуванням сплаченої пені)
включаються до валових витрат
податкового періоду, на який припадає
таке поновлення.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що
постановою Господарського суду
Черкаської області від 20.03.2006 та
постановою Київського міжобласного
господарського суду від 14.11.2006, які
набрали законної сили, встановлено, що
позивач не надав органу державної
податкової служби первинних
документів, які підтверджують поставку
позивачу 5000 тонн пшениці.

Зокрема, в постанові Київського
міжобласного господарського суду від
14.11.2006 вказано, що позивач надав
податкову накладну від 15.03.2004 № 131 на
суму 3 499 980,00 грн., при цьому згідно з
актом перевірки підприємство
збільшило валові витрати (без
підтвердження первинними документами)
на загальну суму 3 539 855,25 грн., тобто сума
залишку 39 875,25 грн. не підтверджена
первинними документами.

У вказаній поставні Київського
міжобласного апеляційного
господарського суду також зазначено,
що в акті перевірки сума завищення
валових витрат, які не підтверджені
первинними документами, згідно
бухгалтерського обліку
прослідковувалася протягом 2004 року в
розрізі кожного податкового періоду
(кварталу) окремими сумами, а не
загальною 3 499 980,00 грн. Крім того, суд
першої інстанції зазначив, що висновок
відповідача про непідтвердженість
документами факту придбання позивачем
за плату використаних ним у
виробничому обороті товарів на суму
4437,6 тис. грн., у тому числі 5000 тонн
пшениці, відповідає фактичним
обставинам справи.

Відповідно до частини першої ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладену норму та
встановлені обставини справи судовими
рішеннями, які набрали законної сили,
суд апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку щодо
незаконності включення позивачем
позивач вартості пшениці в кількості
5000 тонн до складу валових витрат.

Крім того, до заяви про перегляд
постанови Господарського суду
Черкаської області від 20.03.2006 за
нововиявленими обставинами позивач
жодних первинних документів на
спростування спірних обставин не
надав.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає правильними висновки
суду апеляційної інстанції про
відсутність підстав для визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення Золотоніської
ОДПІ Черкаської області від 30.11.2005 №
915//1.

Оскільки суд апеляційної інстанції під
час розгляду справи повно і правильно
встановив обставини справи, та при
ухваленні судового рішення не допустив
порушень норм матеріального та
процесуального права, зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
оскаржуваного судового рішення - без
змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222,
223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державного
підприємства «Златодар» залишити без
задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2012 у
справі № 2а-11-07/5358а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна