Справа № 757/19969/13-а
Суддя: Матійчук Г. О.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року Печерський районний
суд міста Києва у складі:

головуючий суддя Матійчук Г.О.,

при секретарі Мусаелян Д. С.,

за участі: представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Яроцького Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України про
визнання права та зобов'язання
призначити пенсію за віком,-

В С Т А Н О В И В:

16.09.2013 року позивач звернулася до суду з
позовом до Пенсійного фонду України, в
якому її представник, уточнивши
позовні вимоги в судовому засіданні
08.04.3014 р., просить визнати її право на
пенсію за віком за трудовий (страховий)
стаж, відпрацьований в Україні
відповідно до ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», зобов'язати Пенсійний
фонд України призначити їй пенсію за
віком за трудовий (страховий) стаж,
відпрацьований в Україні відповідно до
ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 28.08.2013 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
28.08.2013 року вона, в порядку ч.4 ст.8 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
звернулася до Пенсійного фонду України
із заявою про призначення пенсії за
віком за трудовий (страховий) стаж,
відпрацьований в Україні. Однак,
відповідач своїм листом від 02.09.2013 року
відмовив у призначені пенсії за віком,
посилаючись на Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
р. по справі № 25-рп/2009 та відсутністю
міжнародного договору щодо пенсійного
забезпечення між Україною та Ізраїлем.
Вважає такі дії відповідача
протиправними, просить суд
задовольнити її позовні вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав позов з
викладених в ньому підстав, з
урахуванням уточнень, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача Яроцький Я.А.
проти задоволення позову заперечував,
пославшись на те, що позивачу на її
звернення до Пенсійного фонду України
із заявою про призначення та виплату
пенсії за віком надано листом
відповідь - роз'яснення в порядку та
строки, визначені Законом України «Про
звернення громадян». Будь-якого
рішення про відмову в призначенні
пенсії позивачу не приймалось. До того
ж заяву та інші матеріали позивач
подала до Пенсійного фонду України, а
не до органу, який її призначає -
управління Пенсійного фонду України в
районі, місті і районі у місті; заява
про призначення пенсії не відповідає
встановленій формі (додаток 4 до
Порядку), зокрема, позивачем не вказано
ідентифікаційний номер, статус
працюючої або непрацюючої особи. Надав
суду письмові заперечення.

Враховуючи наведене, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази, які
є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні та
враховуючи всі наведені обставини, суд
дійшов до висновку про відмову в
задоволенні позову з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставах, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дій).

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, яка є
громадянкою Ізраїлю, 28.08.2013 р. в порядку
ч.4.ст.8 Закону України про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» звернулась до Пенсійного
фонду України з заявою про призначення
пенсії за віком за трудовий (страховий)
стаж, відпрацьований в Україні (а.с. 12).

Пенсійний фонд України своїм листом
від 2 вересня 2013 року надав відповідь -
роз'яснення в порядку та строки,
визначені Законом України «Про
звернення громадян». Будь-якого
рішення про відмову в призначенні
пенсії позивачу не приймалось (а.с.14).

Відповідно до ч.І ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України
право громадян на соціальний захист
конкретизоване у Законі України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Законі України «Про
пенсійне забезпечення», якими
закріплено порядок нарахування та
виплати пенсії.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» право на отримання пенсій
та соціальних послуг із солідарної
системи мають:

П. 1.1 - громадяни України, які
застраховані згідно з цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку чи визнані інвалідами
в установленому законодавством
порядку і мають необхідний для
призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж, а в разі смерті цих осіб
члени їхніх сімей, та інші особи,
передбачені цим Законом;

П. 1.4 - іноземці та особи без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах, мають
право на отримання пенсійних виплат та
соціальних послуг із системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування нарівні з
громадянами України на умовах та в
порядку, передбачених цим Законом, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 07.10.2009 року положення п. 2
ч.І ст.49 та другого речення ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визнані неконституційними, тобто
втратили чинність з дня ухвалення
рішення Конституційним Судом.

Відповідно до частини 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Також у вищезазначеному Рішенні було
звернуто увагу Верховної Ради України
на необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, зокрема ст. 92
Закону. Приписами ч.І ст.49 Закону
визначено вичерпний перелік підстав
відповідно до яких виплата пенсії
припиняється за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду: 1) якщо
пенсія призначена на підставі
документів, що містять недостовірні
відомості; 2) на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України; 3) у
разі смерті пенсіонера; 4) у разі
неотримання призначеної пенсії
протягом 6 місяців підряд; 5) в інших
випадках, передбачених законом.

З прийняттям рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року із ч. 1 ст. 49
Закону виключена така підстава для
припинення пенсійних виплат, як
проживання пенсіонера за кордоном.

Зазначена норма на час існування
спірних правовідносин та розгляду
справи не втратила чинності в силу
закону або визнання її
неконституційною.

З прийняттям рішення Конституційним
Судом України від 07 жовтня 2009 року
виключена така підстава для припинення
пенсійних виплат як проживання
пенсіонера за кордоном, що, безумовно
було б підставою для поновлення
конституційного права особи на виплату
пенсії незалежно від місця його
постійного проживання.

Згідно ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", заява про призначення
(перерахунок) пенсії та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Слід зазначити, що позивач не
зверталася до районного Управління
Пенсійного фонду України в м. Києві у
передбаченому Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з заявою встановленого
зразка для призначення їй пенсії та
необхідним пакетом документів, що
визначає право на даний вид пенсії.

Крім того, позивач не перебуває на
обліку в районному Управлінні
Пенсійного фонду України в м. Києві,
будь-якого рішення по суті з
призначення та виплати пенсії районним
УПФ в м. Києві не приймалось.

Отже, в даному випадку, факту
припинення здійснення пенсійних
виплат не могло бути, оскільки позивач
взагалі не перебувала на обліку в
будь-якому територіальному управлінні
Пенсійного фонду України, оскільки
досягла пенсійного віку, перебуваючи
за кордоном, а отже пенсію їй
призначено не було, тому до спірних
правовідносин положення п.2 ч.І ст.49 та
другого речення ст.51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», що були визнані
неконституційними, не мають
відношення.

Окрім того, згідно приписів ст. 92 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються.

Також слід зазначити, що згідно з п. 1
Положення про Пенсійний фонд України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261
(далі - Положення), Пенсійний фонд
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -Міністра
соціальної політики України.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення,
Пенсійний фонд України у своїй
діяльності керується Конституцією
України та законами України, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України, наказами
Міністерства соціальної політики
України, іншими актами законодавства
України, а також дорученнями
Президента України та Міністра.

Згідно з п. 17 вищенаведеного Положення,
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управліннях в районах,
містах і районах у містах.

Відповідно до зазначеного вище
Положення, Пенсійний фонд України, як
центральний орган виконавчої влади,
відповідно до покладених на нього
завдань лише організовує, координує та
контролює роботу його органів щодо
призначення (перерахунку) та виплати
пенсій. Спеціальних підрозділів, які
безпосередньо призначають та
виплачують пенсію, в Пенсійному фонді
України, не створено.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно до п. 2.2 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року № 8-2, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 21.05.2002
року за № 442/6730, призначає (здійснює
перерахунок) і виплачує пенсії
управління Фонду в районі, місті і
районах у містах, а не Пенсійний фонд
України.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до ПФ України із
проханням призначити та виплатити їй
пенсію, проте останній не відмовляв у
призначенні та виплати такої; а лише
надав роз'яснення відповідно до Закону
України «Про звернення громадян».

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що відповідач - ПФ України
діяв в межах чинного законодавства та
жодним чином не порушив права та
свободи позивача, а тому підстави для
задоволення позову відсутні..

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 8, 44, 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Постановою Правління
Пенсійного фонду України № 22-1 від
25.11.2005 року «Про затвердження Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та ст.ст. 2, 9, 69-71, 89, 94, 97, ст.
183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Пенсійного фонду України про визнання
права та зобов'язання призначити
пенсію за віком - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня її проголошення до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Печерський районний суд м. Києва.

Суддя
Матійчук
Г.О.