Справа № 813/12/14
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2014 року м. Львів
№ 813/12/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Москаля
Р.М., за участю секретаря судового
засідання Думич Х.М., представника
позивача Костюка М.Д., представника
відповідача Задорожнього І.В.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівстильбуд» до
державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправним і скасування податкових
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Львівстильбуд»
(далі - ТОВ «Львівстильбуд», позивач)
звернулося до Львівського окружного
адміністративного з позовом до
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (далі - ДПІ у
Залізничному районі м. Львова,
відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень від 16 січня 2013 року
Представник позивача пояснив, що
оскаржені рішення прийнято на підставі
висновків актів перевірок від 23
листопада 2012 року про безтоварність та
фіктивність господарських операцій з
постачальником товарів (робіт, послуг)
ТОВ «Будівельна компанія Арс» та від 15
квітня 2013 року про безтоварність та
фіктивність господарських операцій з
постачальниками товарів (робіт, послуг)
ПП «МКМ сервіс», ТОВ «Цайпер-Україна»,
ТОВ «Втордеревпром». Позивач з такими
висновками категорично не
погоджується, вважає їх
необґрунтованими і безпідставними,
оскільки під час проведення перевірки
було використано лише інформацію
комп'ютерних автоматизованих
інформаційних систем та акти
перевірок контрагентів ТОВ
«Львівстильбуд»; така інформація не є
доказом неправомірного формування
позивачем податкового кредиту.
Представник позивача зазначив про те,
що відповідач при проведенні перевірки
не взяв до уваги документи, які
підтверджують факт реального
здійснення господарських операцій
позивача з названими вище
контрагентами, а також доказам, які
свідчать про наступне використання
отриманих від них товарів у
господарській діяльності ТОВ
«Львівстильбуд». Долучені до
матеріалів справи документи, на думку
позивача, повністю спростовують
висновки відповідача про
безтоварність та фіктивність
господарських операцій, а тому
прийняті на основі таких висновків
податкові повідомлення-рішення є
протиправним і підлягають скасуванню.
Крім того, як зазначив позивач,
податкове повідомлення-рішення від 13
після спливу 1095-денного строку
визначеного ч.1 ст. 102 Податкового
кодексу України (далі - ПКУ), а відтак
контролюючий орган не мав права
самостійно нараховувати податкове
зобов'язання за операцією з постачання
товарів ТОВ «Втордеревпром».
Представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених у позовній заяві, просив
Відповідач позов заперечив з підстав,
викладених у письмових запереченнях на
позовну заяву. Зокрема пояснив, що в
процесі проведення перевірки,
результати якої оскаржуються
платником податків встановлено, що в
ТОВ «Втордеревпром», ПП «МКМ-Сервіс»,
ТОВ «Цайпер Україна», ТОВ «Будівельна
компанія «АРС» власних виробничих
потужностей та трудових ресурсів
немає, що виключає можливість
виконання взятих на себе зобов'язань
згідно договорів укладених з ТОВ
«Львівстильбуд». До таких висновків
податковий орган дійшов ґрунтуючись на
інформації здобутій в ході проведення
перевірок , яка свідчить про фіктивний
характер діяльності зазначених
підприємств з огляду на відсутність в
ТОВ «Втордеревпром», ПП «МКМ-Сервіс»,
ТОВ «Цайпер Україна», ТОВ «Будівельна
компанія «АРС» належних
адміністративно-господарських
можливостей для здійснення
господарської діяльності. Висновки
акту перевірки щодо здійснення ТОВ
«Будівельна компанія «АРС» діяльності
спрямованої на надання податкової
вигоди третім особам в цілях
мінімізації сплати ними податків
додатково підтверджується інформацією
зібраною в ході розслідування
кримінальної справи № 41/0279 по
обвинуваченню ОСОБА_3. у вчиненні
злочинів передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.205,
ч.3 ст.212 КК України, а також за фактом
вчинення невстановленими особами
фіктивного підприємництва за ознаками
злочину передбаченого ч.2 ст.205 КК
України. Відтак, за зазначених
обставин, документи, якими позивач
обґрунтовує факт здійснення
господарських операцій між ТОВ
«Львівстильбуд» та ТОВ
«Втордеревпром», ПП «МКМ-Сервіс», ТОВ
«Цайпер Україна», ТОВ «Будівельна
компанія «АРС» не можуть
підтверджувати його право на
формування податкового кредиту за
наслідками їх відображення в
податковому обліку. На думку
відповідача, оскаржені рішення є
обґрунтованими і підстав для їх
скасування немає. Представник
відповідача таку позицію підтримав,
просив у задоволенні позову відмовити
Суд заслухав пояснення представників
сторін, з'ясував обставини, на які
сторони покликаються як на підставу
своїх вимог та заперечень, дослідив
письмові докази, якими такі
обґрунтовуються та встановив наступні
фактичні обставини справи та
відповідні їм правовідносини:
ТОВ «Львівстильбуд» зареєстровано як
юридичну особу 19.06.2003 р та взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби 26.06.2003. Основними
видами діяльності підприємства є
будівництво будівель, загально
будівельні роботи, виготовлення
каркасних конструкцій і покрівель,
електромонтажні роботи, інші
будівельні роботи, здавання в оренду
власного нерухомого майна. У періоді,
який охоплено перевірками, ТОВ
«Львівстильбуд» зареєстровано
платником податку на додану вартість
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
№17740578.
15 квітня 2013 року ДПІ у Залізничному
районі м. Львова проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку ТОВ
«Львівстильбуд» з питань
підтвердження відображення у
податковій декларації з податку на
додану вартість податкового
зобов'язання та податкового кредиту по
взаємовідносинах із ТОВ
«Втордеревпром» за період з 01.03.2010 по
31.03.2010, із ПП «МКМ сервіс» за період з
01.11.2010 р. по 30.11.2010 р. та з ТОВ «Цайпер
Україна» за період з 01.03.2011 р. по 31.03.2011 р.
За наслідками перевірки 15 квітня 2013
року був складений Акт «Про результати
позапланової невиїзної документальної
перевірки ТОВ «Львівстильбуд» (код
відображення у податковій декларації з
податку на додану вартість податкового
зобов'язання та податкового кредиту», в
якому вказано про порушення платником
податків вимог пп.7.4.1., 7.4.5 п.7.4, пп. 7.5.1
п.7.5. пп. 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 198.2, п.
198.3, п. 198.6, ст.198, ст. 200 Податкового
кодексу України, ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку», що призвело
до завищення суми податкового кредиту
в Деклараціях з ПДВ за звітні
(податкові) періоди з 01.03.2010р. по 31.03.2010р.,
з 01.11.2010р. по 31.10.2010р., з 01.04.2011р. по 30.04.2011р.
разом із штрафними санкціями.
Встановлення факту порушення норм
податкового законодавства
ґрунтувалось на актах від 24.09.2010р.
№2268/23-2/25560778 «Про результати невиїзної
документальної перевірки ТОВ
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2009 по
30.06.2010р», від 20.06.2011р. №1580/23-209/32484335 «Про
результати позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Цайпер-Україна» (код
обчислення і своєчасності сплати
податків та обов'язкових платежів до
бюджету за період з 01.04.2008 року по 16.06.2011
року» та від 23.06.2011р. №1649/23-209/35383180 «Про
результати позапланової виїзної
перевірки ПП «МКМ-Сервіс» (ЄДРГІОУ
35383180) з питань правильності обчислення
і своєчасності сплати податків та
обов'язкових платежів до бюджету за
період 01.04.2008 по 16.06.2011 рік». В даних
актах зазначено про нікчемність
(безтоварність) господарських
операцій, які проводились в зазначений
період, контрагентом в яких виступало
зокрема і ТОВ «Львівстильбуд». Зокрема
в цих актах зазначено про те, що
проведеними перевірками встановлено
що у даних підприємств відсутні
основні фонди та виробничі потужності,
трудові ресурси, транспортні засоби, що
вказує про неможливість фактичного
здійснення господарської діяльності
між даними підприємствами.
23 листопада 2012 року ДПІ у Залізничному
районі м. Львова проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку ТОВ
«Львівстильбуд» з питань
підтвердження відображення у
податковій декларації з податку на
додану вартість податкового
зобов'язання та податкового кредиту по
взаємовідносинах із ТОВ «Будівельна
компанія АРС». За наслідками
проведення перевірки 23 листопада 2012
року складено Акт «Про результати
позапланової невиїзної документальної
перевірки ТЗОВ «Львівстильбуд» (код
відображення у податковій декларації з
податку на додану вартість податкового
зобов'язання та податкового кредиту»,
яким було встановлено порушення вимог
п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст.198, ст. 200
Податкового кодексу України, ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, що призвело до
завищення суми податкового кредиту в
Декларації з ПДВ за звітний
(податковий) період вересень 2011 року на
загальну суму 5633 грн.
У акті перевірки контролюючий орган
посилається на безтоварність
проведеної господарської операції,
відсутність її підтвердження
належними первинними документами,
відсутність у ТОВ «БК «АРС» необхідних
матеріальних фондів для здійснення
господарської діяльності, а також
вказує на матеріали кримінальної
справи, порушеної проти посадових осіб
контрагента, роблячи висновок про те,
що дані операції здійснювались з метою
отримання податкової вигоди ТОВ
«Львівстильбуд». Висновки про
порушення податкового законодавства
здійснені відповідачем на підставі
Акту ДПІ у Печерському районі м. Києва
ДПС від 20.09.2012 року № 3792/22-9/372644634 «Про
неможливість проведення зустрічної
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
період вересень 2011 року». У вказаному
акті зазначено, що в ході перевірки не
підтверджено наявність поставок
товарів у вересні місяці 2011 року, а
укладені ТОВ «БК «АРС» правочини не
створюють юридичних наслідків в силу
статті 216 ЦК України та, відповідно до
ч.1 ,2 ст. 215, ч. 5 ст.203 ЦК України , є
На підставі актів перевірки від 23
листопада 2012 року та від 15 квітня 2013
року ДПІ у Залізничному районі м.
Львова винесла два податкових
повідомлення-рішення:
збільшено суму грошового зобов'язання
ТОВ «Львівстильбуд» за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 7041,25 грн, в т.ч. 5633 грн. за основним
платежем, 1408, 25 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями;
збільшено суму грошового зобов'язання
платника за платежем податок на додану
50 грн. - за штрафними (фінансовими)
Податкове повідомлення-рішення від 16
позивачу рекомендованим листом та
отримано, що підтверджується
повідомленням про вручення, копію
якого було надано відповідачем.
Податкове повідомлення-рішення від 13
позивачу рекомендованим листом, проте
лист було повідомлення було повернуто
у зв'язку із закінченням строку
зберігання у відділенні поштового
зв'язку. Не погодившись з таким
рішенням податкового органу, платник
звернувся з даним позовом до суду.

Під час судового розгляду справи суд
зобов'язав представника позивача
надати оригінали усіх документів
стосовно фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП «МКМ сервіс», ТОВ
«Цайпер-Україна», ТОВ «Втордеревпром»,
ТОВ «Будівельна компанія Арс», які були
предметом податкової перевірки ДПІ у
Залізничному районі м. Львова. На
виконання вимог суду представник
позивача надав оригінали первинних
документів, якими оформлено
господарські взаємовідносини ТОВ
«Львівстильбуд» з названими вище
контрагентами, окрім ПП «МКМ сервіс».
Представник позивача надав наявні на
підприємстві фотокопії первинних
документів та пояснив, що оригінали
документів стосовно
фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП «МКМ сервіс» були
знищені у зв'язку із закінченням строку
їх зберігання, на підтвердження чого
були надані Договір №011-13-70 про
виділення до знищення документів і
справ від 02 жовтня 2013 року, Акт передачі
на архівне зберігання по Договору
№011-13-70 про виділення до знищення
документів і справ від 2 жовтня 2013 року,
Акт про виділення до знищення
документів і справ від 20 грудня 2013 року.
На підставі долучених до справи
письмових доказів суд встановив
наступні фактичні обставини справи, що
стосуються предмету доказування:

На виконання зобов'язань за договором
від 03.03.2011 року ТОВ «Цайпер Україна»
надала ТОВ «Львівстильбуд» послуги по
виконанню будівельно-ремонтних робіт
на загальну суму 133047,60 грн., в т.ч. 22174,60
грн. ПДВ. Факт виконання договірних
зобов'язань підтверджується
підписаними без зауважень актами
здачі-приймання робіт за квітень 2011
року. Заборгованості по оплаті наданих
послуг у позивача немає. По факту
виконання робіт ТОВ «Цайпер Україна»
видала позивачу податкові накладні:
№385 від 29.04.2011 року, №384 від 30.04.2011 року.
На підставі податкових накладних від
ТОВ «Цайпер Україна» позивач сформував
показники податкового кредиту. Оплата
послуг та товарів отриманих від ТОВ
«Цайпер Україна» здійснювалась двома
платежами, що підтверджено платіжними
дорученнями № 72 від 23 травня 2011 р. та
№159 від 04 серпня 2011 р. Сплачений у
вартості товарів та послуг податок на
додану вартість в сумі 22174,60 грн.
позивач відніс до складу податкового
кредиту за квітень 2011 року.

Замовлення будівельних робіт в
субпідрядника ТОВ «Цайпер Україна» в
березні 2011 р. позивач пояснює
необхідністю виконання власних
договірних зобов'язань на виконання
умов договору підряду №115-11 від 24
листопада 2010 р. придбані в ТОВ «Цайпер
Україна» товари та послуги були
використані при проведенні
будівельних робіт по підсиленню
конструкцій перекриття на відм. +8,95
центральної башти бювету мінеральних
вод №2 м. Трускавець. Згідно первинної
документації, складеної по факту
виконання умов договору підряду №115-11
від 24 листопада 2010 р., зокрема,
Локального кошторису №2-1-1, послуги
отримані від ТОВ «Цайпер Україна»,
котрі вказані у Акті №1 та Акті №2
здачі-приймання робіт за квітень 2011
року, вказані у Локальному кошторисі
№2-1-1.

Відносини з контрагентом ТОВ «МКМ
сервіс» були спрямовані на виконання
договору підряду №115-11 від 24 листопада
2010 року із ЗАТ «Трускавецькурорт». У
ТОВ «МКМ сервіс» були закуплені товари
для виконання зобов'язань по вказаному
договору підряду. Це підтверджується
копією податкової накладної від 29.11.2010
р. № та додатком до договору
підряду №115-11 від 24 листопада 2010 р.
«Підсумкова вартість ресурсів».
Оригінали первинних документів
стосовно фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП «МКМ сервіс» була
знищені у зв'язку із закінченням строку
їх зберігання, що підтверджено
Договором №011-13-70 про виділення до
знищення документів і справ від 02
жовтня 2013 року, Актом передачі на
архівне зберігання по Договору №011-13-70
про виділення до знищення документів і
справ від 2 жовтня 2013 року та Актом про
виділення до знищення документів і
справ від 20 грудня 2013 року, тому на
підтвердження господарських
взаємовідносин були надані копії
оригіналів податкової та видаткової
накладної. На підставі вказаної
податкової накладної позивач відніс до
складу податкового кредиту за листопад
2010 року податок на додану вартість,
який сплачено в ціні отриманих товарів,
на загальну суму 7372,60 грн.

Як пояснив представник позивача,
відносини з постачальником ТОВ
«Втордеревпром» були спрямовані на
закупівлю засобів виробництва -
монтажних столів, для проведення
будівельних робіт на об'єктах ЗАТ
«Трускавецькурорт», на підтвердження
чого були надані. На підтвердження
закупівлі даних товарів були надані
рахунок №7/03 від 01 березня 2010 року та
рахунок №5/03 від 01 березня 2010 року та
видаткова накладна № РН-3-31002 від 31
березня 2010 року. ТОВ «Втордеревпром»
передало ТОВ «Львівстильбуд» згідно
акту №1 за березень 2010 року. Розрахунок
позивачем із ТОВ «Втордеревпром»
здійснено не було, а кредиторська
заборгованість була віднесена до
доходів підприємства, що
підтверджується бухгалтерською
довідкою про списання кредиторської
заборгованості та віднесення її до
валових доходів підприємства в 2013 році.
На підставі податкових накладних №352
від 31.03.2010 року та №353 від 31.03.2010
позивачем було включено до складу
податкового кредиту в березні 2010 року
9141,00 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 13
травня 2013 року за № по висновках
щодо господарських операцій з ТОВ
«Втордеревпром» прийняте контролюючим
органом після спливу 1095-денного строку,
визначеного ч.1 ст.102 ПКУ, протягом якого
контролюючий орган має право
самостійно нараховувати податкове
зобов'язання за такою операцією.

Господарські операції позивача із ТОВ
«БК «АРС», як пояснив представник
позивача, пов'язані з необхідністю
виконання зобов'язань ТОВ
«Львівстильбуд» з будівництва об'єктів
на території фермерського
господарства «Любомир-МГ» на підставі
Договору № 7/05/11 від 03.06.2011 року.
Поставлені товари для здійснення робіт
та роботи виконані на території
фермерського господарства перелічені
в Додатках до Договору № 7/05/11. Оплата
товарів та послуг наданих за цим
договором здійснена в повному обсязі,
що підтверджується платіжним
дорученням від 23 серпня 2011 р. Факт
виконання ТОВ «БК «АРС» робіт
підтверджується актом №1
здачі-приймання робіт за вересень 2011
року та актом №2 здачі-приймання робіт
за вересень 2011 року підписані обома
сторонами договору без заперечень. На
підставі здійснення робіт та надання
послуг ТОВ «БК «АРС» видало позивачу
податкову накладну № 743 від 30.09.2011 року,
на підставі якої позивач включив до
складу податкового кредиту суму ПДВ,
сплаченого в ціні товару, в сумі 5633,31
грн.

При прийнятті рішення суд керується
наступними нормативними положеннями:

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Одночасно
Конституцією встановлено, що правовий
порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Стаття 67
Конституції України передбачає, що
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Згідно зі
статтею 92 Конституції України виключно
законами України встановлюються
система оподаткування, податки і збори.

Відносини, які виникають у сфері
справляння податків і зборів з 01.01.2011
року регулює Податковий кодекс
України. В той же час, оскільки частина
оподатковуваних операцій
здійснювалась до набрання чинності
Податковим кодексом, до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
також норми Закону України «Про
податок на додану вартість».

Відповідно до п. 7.4.1 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК
України). Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у
подальшому такі товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами. (п.
198.5 ст. 198 ПК України). Датою
використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу ІІІ цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна, згідно з п. 201.6. ст.
206 ПК України, є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до п. 201.7. та п. 201.10 ст. 201 ПК
України податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати ПДВ до
бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Аналіз господарської
діяльності платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

Вищий адміністративний суд України в
листі №1112/11/13-10 від 20.07.2010р. «Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби» роз'яснив, що не є
підставою для відмові у праві на
податковий кредит з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентом
платника податку. З огляду на це, і
відповідно до статті 61 Конституції
України, виконання одним платником
податків своїх зобов'язань перед
бюджетом не ставиться у залежність від
виконання зазначених зобов'язань
будь-яким іншим платником податків.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Із положень ч. 1,
3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що
бухгалтерський облік полягає, зокрема,
у складанні та прийнятті до обліку
первинних документів, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій, складенні на їх підставі
зведених облікових документів,
систематизація інформації первинних
документів на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні
підтверджуватися належними первинними
документами і лише ті документи, які
відповідають зазначеним вище вимогам,
можуть бути визнані допустимими
засобами доказування відповідної
господарської операції.

Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення до податкового кредиту
сплачених платником у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання таких товарів (послуг)
з метою їх використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника. Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати ПДВ до
бюджету кінцевим споживачем як умову
для формування податкового кредиту.
Тому аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту. Вищий
адміністративний суд України у своєму
інформаційному листі №742/11/13-11 від
02.06.2011 року зазначив, що оцінюватися при
дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Не є обов'язковою передумовою
для визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

При вирішенні спору суд виходить з
наступних мотивів:

ТОВ «Львівстильбуд» є суб'єктом
господарювання у сфері будівництва.
Для здійснення обраного виду
господарської діяльності у позивача є
необхідна матеріально - технічна база
та трудові ресурси і з цього приводу
відповідач не висловив заперечень. На
підставі досліджених в судовому
засіданні доказів суд встановив, що для
здійснення своєї статутної діяльності
підприємство в охоплений перевіркою
період придбавало будівельні
матеріали та роботи (послуги) у
контрагентів ПП «МКМ сервіс», ТОВ
«Цайпер-Україна», ТОВ «Втордеревпром»,
ТОВ «Будівельна компанія Арс», які в
подальшому були використані для
виконання позивачем договірних
зобов'язань будівельного підряду на
об'єктах ЗАТ «Трускавецькурорт» та ФГ
«Любомир-МГ». Придбання таких товарів
(робіт, послуг) зумовлено виробничими
потребами підприємства для належного
виконання робіт на вищевказаних
об'єктах.

На вимогу суду представник позивача
надав суду документи на підтвердження
зазначених вище обставин
господарсько-фінансових відносин з ПП
«МКМ сервіс», ТОВ «Цайпер-Україна», ТОВ
«Втордеревпром», ТОВ «Будівельна
компанія Арс», зокрема оригіналів
договорів та оформлених на
підтвердження їх виконання актів
виконаних робіт та видаткових
накладних. Крім того, представник
позивача надав оригінали та копії
податкових накладних встановленої
форми і змісту, на підставі яких
сформовано податковий кредит за
наслідками поставок
товарно-матеріальних цінностей від
згаданих контрагентів.

Надані суду докази в цілому повністю
відображають зміст та перебіг
господарських операцій позивача, а
також їх вартісні показники. На вимогу
суду представник позивач також надав
для долучення до матеріалів справи
копії первинних документів щодо
реалізації своїм замовникам вказаних
товарів та послуг та докази, що
свідчать про використання придбаних
товарів та послуг у виробничому
процесі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Суд вважає, що позивач належними та
допустимими доказами довів реальність
господарських операцій з ПП «МКМ
сервіс», ТОВ «Цайпер-Україна», ТОВ
«Втордеревпром», ТОВ «Будівельна
компанія Арс». Первинні документи, про
які зазначено вище, і які, на думку суду,
у повній мірі відображають зміст,
обсяги та вартісні показники
господарських операцій.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71
КАС України, покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідно
до норм Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства визначено, що у
висновках акта документальної
перевірки зазначається опис виявлених
перевіркою порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, з посиланням на
підпункти, пункти, статті законодавчих
актів або загальний висновок щодо
відсутності таких порушень. Відповідно
до п. 6 розділу ІІ цього Порядку факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів. Відповідно до ст.83 Податкового
кодексу України для посадових осіб
контролюючих органів під час
проведення перевірок підставами для
висновків є: документи, визначені цим
Кодексом; податкова інформація;
експертні висновки; судові рішення;
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на
контролюючі органи (пп. 83.1.1. 83.1.2. 83.1.383.1.4.
83.1.6. п. 81.3 ст. 83 ПК України).

Під час проведення перевірок було
використано лише інформацію
комп'ютерних автоматизованих
інформаційних систем та акти
перевірок постачальників ТОВ
«Львівстильбуд». Самі по собі (без
взаємозв'язку з іншими письмовими
доказами) ці відомості не є належними
доказами неправомірного формування
позивачем податкового кредиту. Крім
того, варто вказати, що, матеріали
кримінального провадження, на які
посилається у своїх запереченнях
відповідач не є підставою для
висновків під час проведення перевірок
без їх оцінки уповноваженими органами.
Відповідно до вимог ст. 94
Кримінально-процесуального кодексу,
оцінка доказів, зібраних у межах
кримінальної справи, належить до
компетенції слідчого та суду. При
цьому, до компетенції податкового
органу не входить оцінка доказів,
зібраних у межах кримінального
провадження у випадку відсутності їх
оцінки уповноваженим органом.
Висновки, викладені в акті перевірки
щодо порушення підприємством вимог
податкового законодавства, не можуть
ґрунтуватися лише на висновках
перевірки контрагента в частині
неможливості здійснення господарських
операцій цією юридичною особою (що
сукупно вказує на нікчемність
правочинів) та матеріалах
кримінального провадження без
ухвалення відповідного рішення судом.

Відповідно до частини 2 статті 161 КАС
України при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 237 цього Кодексу.
У даному випадку суд взяв до уваги
висновки Верховного Суду України,
викладені у постанові від 31.01.2011 року в
справі № 21-47а10 наступного змісту. Чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту. Якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Висновки відповідача прямо суперечать
не лише нормам Податкового кодексу
України, а й практиці Європейського
Суду з прав людини, яка відповідно до
вимог ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» застосовується національними
судами як джерело права. Так,
Європейський Суд у рішенні від 22 січня
2009 року у справі «БУЛВЕС АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

З урахуванням встановлених фактичних
обставини справи, суд приходить до
висновку, що дії позивача при
формуванні податкового кредиту
свідчать про його добросовісність, а
вчинені ним господарські операції не
викликають сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту. Тому суд дійшов до висновку, що
прийняті на основі висновків актів
перевірки від 23 листопада 2012 року та 15
квітня 2013 року податкові
повідомлення-рішення від 16 січня 2013
року № та від 13 травня 2013 року №
не відповідають критеріям, які
наведено у ч. 3 ст. 2 КАС України,
оскільки їх прийнято необґрунтовано,
без урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії) та непропорційно. Поряд з
тим, позивач довів обґрунтованість
позовних вимог належними та
допустимими доказами. Виходячи з
положень пункту 1 частини другої статті
162 КАС України суд вважає, що такі
податкові повідомлення-рішення слід
скасувати як протиправні.

На підставі норми статті 94 КАС України
суд присуджує понесені позивачем
судові витрати (судовий збір) з
державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 17-19, 71, 94, 158, 160-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова №
від 16.01.2013 року та № від 13.05.2013
року.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 13
травня 2014 року.

Суддя
Москаль Р.М.