Справа № 815/822/14
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/822/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року

м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді
Єфіменка К.С., розглянувши в порядку
письмового провадження в приміщенні
суду справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енерго Комплект» до
Державної податкової інспекції у
Київському район м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 05.02.2013 року
№, №, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енерго Комплект» до
Державної податкової інспекції у
Київському район м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 05.02.2013 року
№, №.

Представник позивача
обґрунтовував позовні вимоги тим, що
позивач у жовтень 2010 року - березень 2011
року законно сформував податковий
кредит з ПДВ та валові витрати
підприємства підтверджується
відповідними первинними документами
податкового та бухгалтерського обліку,
в зв'язку із чим, висновок посадових
осіб органу ДПС України не є
ґрунтовним, а оскаржені податкові
повідомлення-рішення підлягають
визнання протиправними та скасуванню.
Представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог,
пославшись на те, що формування валових
витрат підприємства та податкового
кредиту з ПДВ у ці податкові періоди
відбувалось по взаємовідносинах з
фіктивним контрагентом, фіктивність
якого встановлена вироком суду щодо
його керівника.

В судовому засіданні 16.05.2014 року
представником позивача було подане
клопотання про розгляд справи за його
відсутності, а тому згідно положень ч.3
ст.122, ч.6 ст.128 КАС України суд ухвалив
рішення про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Дослідивши наявні в справі
письмові докази суд встановив наступні
факти та обставини:

Відповідач ДПІ у Київському районі
м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській
області, на підставі ст.1 Закону України
«Про державну податкову службу», є
місцевим підрозділом центрального
органу державної виконавчої влади та
згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону
здійснює повноваження щодо
встановлення порушень податкового
законодавства, нарахування та
стягнення заборгованості з податків та
зборів, штрафних санкцій, надання
висновків на повернення з бюджету
надмірно сплачених податків та зборів,
а тому позовні вимоги щодо оскарження
його актів, дій чи бездіяльності з
цього приводу, на підставі положень
ст.55 Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17,
ст.104 КАС України, підвідомчі
адміністративним судам та повинні
розглядатись у порядку
адміністративного судочинства.

На підставі наказу керівника ДПІ від
08.01.2013 року №12-п, направлення на
перевірку від 08.01.2013 року посадовими
особами відповідача в період з 09.01.2013
року по 15.01.2013 року була проведена
позапланова невиїзна документальна
перевірка позивача з питань
взаємовідносин позивача з ПП
«Агроресурс - південь» за період з
жовтень 2010 року - березень 2011 року.

За результатами зазначеної перевірки
був складений акт №119/22-02/36920798/5 від
22.01.2013 року з додатками (а.с.17-30 т.1), на
підставі якого було встановлено
безпідставне формування валових
витрат підприємства та податкового
кредиту з ПДВ за вказаний період часу в
загальній сумі 38498,00 грн., що є
порушеннями п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та п.п.7.2.1, п.п.7.2.3 п.7.2,
п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

За результатами проведеної перевірки
відповідачем 05.02.2013 року прийняті
податкові повідомлення-рішення №
(а.с.14 т.1) про донарахування податку на
прибуток підприємств в розмірі 112112,00
грн., штрафних санкцій 21783,50 грн., №
(а.с.15 т.1) про донарахування ПДВ на
загальну суму 89690,00 грн. та застосовані
штрафні санкції на суму 8714,00 грн..

Представник позивача не погоджується з
прийнятими податковими
повідомленнями-рішенням оскільки
вважає, що операції по поставці
позивачу товарів та послуг з боку
контрагентів підтверджені наданими
суду первинними бухгалтерськими
документами, мали фактичний характер, а
тому позивач правомірно сформував суми
валових витрат та податкового кредиту
у вказаних податкових періодах на
підставі факту проведення оплати
вартості товарів та послуг, в тому
числі ПДВ та отримання від
постачальників податкових накладних
на відповідні суми.

Представник відповідача - ДПІ у
Київському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області надав
письмові заперечення проти позову в
яких наполягав на безтоварності
проведених господарських операцій, а
тому позивач був позбавлений права
відносити сплачені ним суми до складу
валових витрат та податкового кредиту
з ПДВ відповідних податкових періодів.

Розглянувши оскаржений акт суб'єкту
владних повноважень, суд виходячи з
положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить
до висновку, що оскаржувані позивачем
податкові повідомлення-рішення не
відповідають вимогам чинного
законодавства, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень

адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах

повноважень та й спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з

використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При визначенні суми податку на додану
вартість, що підлягає включенню до
податкового кредиту та подальшому
бюджетному відшкодуванню, податковий
орган враховував наступні норми Закону
про оподаткування з ПДВ.

Так, згідно п.1.7 статті 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 зазначеного
Закону податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.5.1 Закону України «Про
податок на додану вартість» визначено,
що датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4. ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно п.п.7.2.4 п.7.2 ст.7 цього ж
Закону право на нарахування та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому ст.9 цього
Закону.

Відповідно до п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

У відповідності до приписів ч.4,5
ст.11 КАС України судом під час
офіційного з'ясування обставин справи
досліджувалось питання щодо
товарності угод за якими позивач
формував валові витрати та податковий
кредит з ПДВ у звітних податкових
періодах.

Так, між позивачем та ПП «Енерго
комплект», ПП «ЮНІКОМ ПЛЮС» були
укладені договори на створення
(передачу) науково-технічної продукції
від 18.10.2010 року №76, від 10.01.2011 року №1105,
від 27.12.2010 року №118/к, від 20.01.2011 року
№1121, від 26.01.2011 року №1122, від 24.01.2011 року
№1118, від 20.01.2011 року №1125, від 17.01.2011 року
№1128, від 12.01.2011 року №108, від 21.12.2010 року
№143/к, від 18.10.2010 року №72, від 26.10.2010 року
№83, від 20.10.2010 року №81, від 18.10.2010 року
№79, від 24.11.2010 року №111/к, від 22.11.2010 року
№110/к, від 22.11.2010 року №91/к, від 03.11.2010
року №91, від 01.10.2010 року №103/к, від 29.10.2010
року №87, від 01.10.2010 року №102/к (а.с.75-116
т.1), фактичне виконання яких
підтверджується актами прийняття
виконаних робіт (а.с.117-141 т.1),
податковими накладними на всю суму
оплаченої вартості виконаних робіт
(а.с.142-176 т.1), доказами проведення оплати
вартості наданих послуг (а.с.187-199 т.1),
звідними відомостями по рахункам
позивача щодо оприбуткування
результатів наданих послуг та
проведення їх оплати (а.с.177-186 т.1).

Фактичне надання послуг та
проведення оплати їх вартості
позивачем, у тому числі ПДВ, надавало
право позивачу сформувати валові
витрати та податковий кредит
відповідних податкових періодів на
підставі положень п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Податковий орган вважає зазначені вище
докази недостатніми для
підтвердженням фактичного виконання
укладених позивачем договорів
поставки товарів та виконання
підрядних робіт.

Але такий висновок посадових осіб
органу ДПС України є помилкових з
наступних підстав:

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірювач, базуються на даних
бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо же неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 (надалі - Положення)
під первинними документами
розуміються документи, створені у
письмовій або електронній формах, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральній та /або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис особи, що брала
участь у здійсненні господарської
операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ
повинен бути підписаний особисто та
підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, зазначені вище документи
первинного бухгалтерського та
податкового обліку складені у
відповідності до приписів діючого
законодавства, мають всі необхідні для
цього реквізити, а тому відповідає
критеріям належного доказу,
визначеного ст.70 КАС України.

Окрім того, суд приймає до уваги надані
представником позивача письмові
докази про використання результатів,
отриманих за договорами з ПП
«Агроресурс-південь» у власній
підприємницькій діяльності, а саме:
акти прийняття (здачі) виконаних робіт,
податкові накладні (а.с.200-250 т.1, а.с.1-47
т.2), щодо передачі таких результатів
своїм контрагентам та включення
отриманих за це коштів у податкові
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств та з ПДВ відповідних
податкових періодів, що
підтверджується даними податкових
декларацій позивача з податку на
прибуток підприємств та з ПДВ (а.с.48-163
т.2).

Представник відповідача посилається
як на беззаперечний доказ фіктивності
в вищенаведених операцій позивача з ПП
«Агроресурс-південь» на вирок
Приморського районного суду м.Одеси
від 06.11.2012 року по справі №1-1522/1640/12
(а.с.186-189 т.2), яким засновника та
директора ПП «Агроресурс-південь»
ОСОБА_1 було визнано винною у скоєні
злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК
України.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України не
підлягають повторному доведенню під
час нового розгляду справи обставини,
які встановлені судовими рішеннями,
які набрали законної сили, що винесені
в порядку цивільного, кримінального,
господарського чи адміністративного
судочинства.

Однак, згідно тексту цього вироку суду
від 06.11.2012 року, який набрав законної
сили 20.11.2012 року, випливає, що суд під
час розгляду кримінальної справи
встановив, що невстановлені особи від
імені директора ОСОБА_1 підписали та
подали до ДПІ у Приморському районі
м.Одеси податкові декларації з ПДВ за
вересень 2010 року та березень 2011 року, з
додатками, відповідно до яких було
занижено податкове зобов'язання з ПДВ
підприємства на суму 4135669,00 грн.

Таким чином, цим судовим рішенням не
була встановлена фіктивність усієї
діяльності ПП «Агроресурс-південь» за
весь період діяльності, в тому числі й
по взаємовідносинах з позивачем, а
встановлена протиправне подання до ДПІ
у Приморському районі м.Одеси
недостовірних декларацій з ПДВ лише за
два податкових періоди за вересень 2010
року та березень 2011 року, в яких позивач
не мав господарських відносин з ПП
«Агроресурс-південь».

В судовому засіданні представником
відповідача не надано додаткових
доказів, які б спростовували або
ставили під сумнів надані письмові
докази первинного бухгалтерського та
податкового обліку позивача, в зв'язку
із чим, суд погоджується з позицією
представника позивача про те, що надані
ним письмові докази є достатніми для
доведення факту постачання послуг його
контрагентом, що підтверджується
відповідними документами, висновок
податкового органу про безтоварність
цих угод є помилковим, а тому податкові
повідомлення-рішення підлягають
визнанню протиправними та скасуванню
на підставі положень ч.2 ст.162 КАС
України.

Судові витрати розподілити у
відповідності до вимог ст.94 КАС
України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Київському район м.Одеси Одеської
області ДПС від 05.02.2013 року №,
№.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня отримання повного тексту
постанови.

Суддя
Єфіменко
К.С.