Справа № 1423/2603/2011
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

22 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1423/2603/2011

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Вербицької Н.В.судді -Градовського М.Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва на
ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 січня 2014 року про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_4 до управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

01.10.2013 року головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень відділу держаної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області звернувся до суду з поданням
про зміну способу і порядку виконання
судового рішення по справі за позовом
ОСОБА_4 до УПФ України в Центральному
районі м. Миколаєва про визнання
неправомірними дій з невиплати і
здійснення нарахування, як дитині
війни, соціальної державної допомоги у
розмірі 30%.

В обґрунтування вимог було зазначено,
що боржником по справі виконано
рішення в частині здійснення
нарахування, проте в частині виплати
боргу не виконано у зв'язку з
припинення державного бюджетного
фінансування на проведення виплат.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 січня 2014 року подання
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
відділу держаної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Миколаївській області про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення - задоволено. Змінено спосіб
виконання рішення суду з зобов'язання
Управління вчинити певні дії на
стягнення з останнього державної
соціальної допомоги у розмірі 819,89 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду
першої інстанції, Управління подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати спірну ухвалу суду та
прийняти нову ухвалу, якою відмовити у
задоволені подання, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
Центральний районний суд м. Миколаєва
постановою від 26.04.2012 року задовольнив
позовні вимоги позивача, у тому числі й
стосовно зобов'язання відповідача
здійснити позивачу перерахунок
щомісячної державної соціальної
допомоги за період з 01.10.2008 року по
22.07.2011 року, як дитині війни, в розмірі,
встановленому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та
провести відповідні виплати з
урахуванням фактично виплачених та
отриманих особою сум.

За приписами п.2 ч.4 ст.105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п.2 ч.2 ст.162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 26.04.2012 року та наведених
процесуальних норм дають підстави
зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин заявник просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст.198, ст.223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, ч.1 ст.263 КАС України
встановлено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
"захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваної ухвали суду першої
інстанції свідчить про те, що суд
першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

Таким чином, колегія суддів вважає
подання про зміну способу і порядку
виконання рішення суду безпідставним,
а ухвалу суду Центрального районного
суду м. Миколаєва від 29.01.2014 року
необґрунтованою, та такою, що підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.195, ст.197, п.6 ч.1 ст.199, ст.202,
п.4 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва -
задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 січня 2014 року -
скасувати, винести по справі нову
ухвалу, якою в задоволені подання
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
відділу держаної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Миколаївській області - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: Н.В. Вербицька М.Ю. Градовський