Справа № 2а-1947/11/0970
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Справа № 70241/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Попка Я.С., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань
Нефедової А.О.,

представника відповідача
Ларука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 29
червня 2011 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Еталон» до
державної податкової інспекції в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2011 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Еталон» (далі - ТОВ
«Еталон») звернулося до суду з
адміністративним позовом, у якому
просило визнати незаконними вимоги
державної податкової інспекції в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області (далі - ДПІ)
про збільшення податку на прибуток та
податку на додану вартість, а також
визнати незаконними податкові
повідомлення-рішення відповідача від
30.05.2011 року

№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 86370,00 грн., з яких 69063,00 грн. за
основним платежем та 17307,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями;

№ від 30.05.2011 року про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість (далі - ПДВ) на суму
131504,00 грн., з яких 105203,00 грн. за основним
платежем та 26301,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 29
червня 2011 року у справі № 2а-1947/11/0970
позов було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач ОДПІ просить зазначену
постанову скасувати і прийняти нову,
якою відмовити у задоволенні позову
ТОВ «Еталон». Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що оспорювані
позивачем податкові
повідомлення-рішення прийняті ДПІ за
результатами проведених зустрічних
перевірок контрагентів ТОВ «Еталон» -
ТОВ «Екопласт-Львів», ТОВ «Віктор Ко»,
ПП «Універсалбуд», ПП
«Львівкомфортгруп-К». відносно
посадових осіб яких контрагентів
порушені кримінальні справи за
ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
27, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 366 Кримінального
кодексу України .

Судом першої інстанції не взято до
уваги те, що предметом доказування у
рамках даної справи є реальність
операції із придбання товарів (послуг)
позивачем та його дійсні наміри при
укладенні відповідних правочинів.

При цьому надання податковому органу
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди може бути підставою
для її одержання, якщо податковим
органом не встановлено та не доведено,
що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Приймаючи оспорювані податкові
повідомлення-рішення, податковий орган
виходив із сукупності обставин, які
вказують на безпідставне формування
податкового кредиту із господарських
операцій, проведених з контрагентами
ТОВ «Еталон». Відсутність у
контрагентів позивача трудових
ресурсів та виробничих потужностей,
основних фондів та інших активів, які б
приймали участь у наданні послуг по
будівництву, свідчить про те, що
здійснені операції оформлялись тільки
документально - тобто носили
безтоварний характер і були спрямовані
на штучне створення податкових
наслідків.

Представник апелянта у ході
апеляційного розгляду підтримав
вимоги, викладені у апеляційній скарзі,
просив її задовольнити у повному
обсязі.

Представник позивача на виклик
апеляційного суду не прибув і розгляд
справи відбувся у його відсутності на
підставі ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«Еталон», суд першої інстанції виходив
із того, що висновки ДПІ щодо
відображення ТОВ «Еталон» у податковій
звітності господарських операцій з ТОВ
«Екопласт-Львів», ТОВ «Віктор і Ко», ПП
«Універсалбуд», ПП
«Львівкомфортгруп-К», ТОВ «Іртас» без
мети реального настання правових
наслідків, з метою заниження об'єкту
оподаткування, несплати податків є
необґрунтованими.

Податковим органом не доведено
наявності протиправного умислу та мети
при укладенні угод позивачем ТОВ
«Еталон» з ТОВ «Віктор і Ко», ТОВ
«Екопласт-Львів», ПП «Універсалбуд»,
ТОВ «Іртас», ПП «Львівкомфортгруп - К»,
що мали місце під час здійснення
підприємницької діяльності позивачем.

Окрім того, діяльність по проведенню
будівельно-ремонтних робіт, виконання
яких стало предметом підряду за
угодами, відносно яких податковими
органами зроблено висновок щодо їх
нікчемності, не є забороненою, немає й
інших законодавчих обмежень стосовно
їх виконання. Це ж стосується й
укладених угод купівлі-продажу з
приводу придбання будівельних
матеріалів позивача.

Позивач, і його контрагенти, на час
укладання спірних правочинів, були
зареєстровані як платники ПДВ.

У матеріалах справи наявні копії
відповідних первинних документів
(довідок про вартість виконаних робіт,
актів приймання виконаних будівельних
робіт, податкових накладних), які
підтверджують факт правомірності
формування позивачем податкового
кредиту по ПДВ та валових витрат.

Тому суд дійшов висновку, що ТОВ
«Еталон» правомірно включено до
податкового кредиту по ПДВ кошти в
розмірі 105203 грн., а також правомірно
сформовано склад валових витрат, що
виключає допущення позивачем
заниження податку на прибуток в сумі 69
063 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, не
відповідають нормам матеріального і
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Даючи оцінку рішенню суду першої
інстанції та доводам апелянтів, що
викладені у поданих апеляційних
скаргах, апеляційний суд виходить із
такого.

Відповідно до вимог п. 5.1. ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин між
сторонами) валові витрати це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 передбачено, що
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пп. 11.2.1, п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів, або дата оприбуткування
платником податку товарів.

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що не дозволяється
включення до податкового кредиту сум
сплаченого (нарахованого) податку на
додану вартість, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пп. 7.2.6 цього
Закону).

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківською рахунку платника податку
на оплату товарів, або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів.

На думку апеляційного суду, надання
податковому органу належним чином
оформлених документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковий орган не встановив та не
довів, що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

відсутність первинних документів
обліку.

Таким чином, докази, на які послався
позивач на обґрунтування своєї
позиції, з якою погодився суд першої
інстанції, є обов'язковими, але не
вичерпними, оскільки предмет
доказування у справі, що розглядається,
становлять обставини, що підтверджують
або спростовують реальність
здійснення самої господарської
операції (поставки товару), а відтак і
обґрунтованість визначення
податкового кредиту позивача. Зокрема,
будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Відтак обставинами, які підлягають
перевірці у зв'язку із наведеним, є
фізичні, технічні та технологічні
можливості певної особи до вчинення
тих чи інших дій, що становлять зміст
господарської операції, як-от:
наявність кваліфікованого персоналу,
основних фондів, у тому числі
транспортних засобів для перевезення
або виробництва, приміщень для
зберігання товарів тощо, якщо такі
умови необхідні для здійснення певної
операції; можливість здійснення
операцій з відповідною кількістю
певного товару у відповідні строки з
урахуванням терміну його придатності,
доступності на ринку тощо; наявність
відповідних ліцензій та інших
дозвільних документів, що необхідні
для ведення певного виду господарської
діяльності.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, ДПІ було проведено планову
виїзну перевірку ТОВ «Еталон» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2010 року, результати якої оформлено
актом від 17.05.2011 року № 1173/2330/33004211. При
проведенні вказаної перевірки були
використані результати зустрічних
перевірок контрагентів ТОВ «Еталон» -
ТОВ «Екопласт-Львів» (акт ДПІ у
Залізничному районі м. Львова №
3315/23-2/33196220 від 30.12.2010 року (а.с. 1-9 т.3)), ТОВ
«Віктор Ко» (акт ДПІ у Залізничному
районі м. Львова № 3282/23-2/20799703 від 30.12.2010
року (а.с. 10-16 т.3)), ПП «Універсалбуд» (акт
ДПІ у Сихівському районі м. Львова №
673/23-2/23974897 від 24.12.2010 року (а.с. 17-22 т.3)), ПП
«Львівкомфортгруп-К» (акт ДПІ у
Сихівському районі м. Львова №
115/23-209/35383018 від 16.02.2011 року (а.с. 1-9 т.3)).

Зроблені у ході вказаної перевірки
висновки податкового органу стали
підставою для прийняття оспорюваних у
рамках даної справи податкових
повідомлень-рішень ДПІ від 30.05.2011 року
№ та № .

У ході перевірки податковим органом
було встановлено, що позивачем у квітні
2010 року було придбано
товарно-матеріальні цінності на суму
17482 грн., які використані в
господарській діяльності, від ТОВ
«Екопласт-Львів», а у червні 2010 року
отримано послуги по виконанню
ремонтно-будівельних робіт по вул.
Личаківській, 232 в м. Львові від ТОВ
«Віктор і Ко» на суму 47341 грн.

Окрім того, у IV кварталі 2010 року
позивачем занижено розмір валових
витрат в сумі 45731 грн. за рахунок
невключення витрат, пов'язаних з
придбання робіт, послуг на митній
території України, так як відповідно до
даних податкового та бухгалтерського
обліку сума витрат складає 4710555 грн., а
задекларована сума - 4664824 грн.

У січні 2010 року позивачем понесено
витрати на суму 85098 грн. по виконанню
ремонтно-будівельних робіт по
поточному ремонту будинків і споруд на
вул. Личаківській, 232 у м. Львові від ПП
«Універсалбуд».

У січні 2010 року ТОВ «Еталон» понесено
витрати на суму 525 грн. по придбанню
матеріалів від ПП
«Львівкомфортгруп-К».

У березні 2010 року ТОВ «Еталон» понесено
витрати на суму 375570 грн., отриманих
послуг по виконанню будівельних робіт,
послуг оренди екскаватора від ТОВ
«Іртас».

Одночасно під час перевірки повноти
визначення податкового кредиту по ПДВ
за цей же період податковим органом
було зроблено висновок про його
завищення всього у сумі 105203 грн., в тому
числі:

завищено суму податкового кредиту в
січні 2010 року на суму 17525 грн. внаслідок
придбання послуг по виконанню
ремонтно-будівельних робіт по
поточному ремонту будинків і споруд по
вул. Личаківській, 232 в м. Львові від ПП
«Універсалбуд» на загальну суму 102118
грн., в тому числі ПДВ - 17020 грн. та
придбання матеріалів від ПП
«Львівкомфортгруп-К» на загальну суму
630 грн., в тому числі ПДВ - 105 грн.;

завищено суму податкового кредиту в
березні 2010 року на суму 3523 грн.
внаслідок придбання послуг по
виконанню будівельних робіт від ТОВ
«Іртас» на суму 21136 грн., в тому числі
ПДВ - 3523 грн.;

завищено суму податкового кредиту в
квітні 2010 року на суму 3496 грн. внаслідок
придбання товарно-матеріальних
цінностей від ТОВ «Екопласт-Львів» на
суму 20978 грн., в тому числі ПДВ - 3496 грн.;

завищено суму податкового кредиту в
червні 2010 року на суму 9468 грн. внаслідок
придбання послуг по виконанню
ремонтно-будівельних робіт по вул.
Личаківській, 232 в м. Львові від ТОВ
«Віктор Ко» на загальну суму 56810 грн.

При цьому за результатами позапланової
невиїзної перевірки з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 року по
04.11.2010 року ТОВ «Екопласт-Львів» (т.3
а.с.1-9), позапланової виїзної перевірки
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2009 року по
04.11.2010 року ТОВ «Віктор Ко»(т.3 а.с.10-16),
позапланової невиїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2009 року по
30.09.2010 року ПП «Універсалбуд» (т.3
а.с.17-22), позапланової невиїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2009 року по 30.09.2010 року ПП
«Львівкомфортгруп-К» (т.3 а.с.23-27);
позапланової невиїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2009 року по
04.11.2010 року ТОВ «Іртас» (т.3 а.с.28-37) було
зроблено висновки про те, що договори
підряду та купівлі-продажу, укладені
ТОВ «Еталон» із вказаними
контрагентами, не носили реального
характеру, оскільки останні не могли
фактично здійснюватися господарські
операції через відсутність трудових
ресурсів та виробничих потужностей,
основних фондів та інших активів, які б
приймали участь у наданні товарів
(робіт, послуг).

Окрім того, відповідно до постанови
Сихівського районного суду м. Львова
від 29.12.2011 року у справі № 1-104/11 на
підставі пп. «в», «г», «є» ст. 1 Закону
України «Про амністію» у 2011 році» було
звільнено від кримінальної
відповідальності за ст.ст. 27, 28, 205 ч. 2, 367
ч. 2 КК України ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 ОСОБА_7, які впродовж 2009-2010 років
організували реєстрацію, придбання та
перереєстрацію на малозабезпечених
«підставних» осіб за грошову
винагороду ТОВ «Віктор Кр», ТОВ
«Екопласт Львів», ТОВ «Іртас», ПП
«Універсалбуд», ПП
«Західпрестижтрейд», ПП БФ «Віалекс»,
ПП «МААБ», ТОВ «Маюн», ТОВ «Львівський
спеціалізований комбінат № 2», ТОВ
«Миколаїв Авто».

Таким чином, на переконання
апеляційного суду, висновки
податкового орану про те, що
господарські операції ТОВ «Еталон» з
ТОВ «Віктор і Ко», ТОВ «Екопласт-Львів»,
ПП «Універсалбуд», ТОВ «Іртас», ПП
«Львівкомфортгруп - К» оформлялись
тільки документально, тобто носили
безтоварний характер, а отже їх
наслідки не підлягають відображенню у
податковій звітності позивача, є
обґрунтованими.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору судом
першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального права, а
мотиви, з яких виходив суд під час
ухвалення свого рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи, оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції в Тисменицькому
районі Івано-Франківської області
задовольнити.

Скасувати постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 29 червня 2011
року у справі № 2а-1947/11/0970 та прийняти
нову, якою у задоволенні позову
товариства з обмеженою
відповідальністю «Еталон» відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Я.С.Попко

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 16
травня 2014 року.