Справа № 816/1159/14
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1159/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

при секретарі судового засідання -
Колодяжному Д.В.,

за участю представника позивача -
Лазоренко В.П.,

представника відповідача -
Гаспарян С.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Кременчуцька торгова гільдія"
до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання незаконним
та скасування податкового
повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2014 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Кременчуцька торгова гільдія" (далі -
ТОВ "Кременчуцька торгова гільдія")
звернувся до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі - Кременчуцька ОДПІ)
про визнання незаконним та
скасування податкового повідомлення -
рішення №1/212 від 17 лютого 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, Кременчуцькою ОДПІ була
проведена позапланова виїзна
перевірка ТОВ "Кременчуцька торгова
гільдія" з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ "Снінвест" за
період з 01.04.2013 року по 30.04.2013 року. За
результатами перевірки складено акт №
241/16-03-22-02-12/33180734 від 27 січня 2014 року. На
підставі акту перевірки Кременчуцькою
ОДПІ прийнято податкове повідомлення -
рішення №1/212 від 17 лютого 2014 року,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів в розмірі 50000,00 грн. (
33333,00 грн. - за основним платежем, 16667,00
грн. - штрафні санкції). Позивач вважає,
що вказане рішення винесене з
порушенням вимог чинного
законодавства та просить суд його
скасувати.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив та
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
правомірність спірних рішень з підстав
викладених у запереченні на
адміністративний позов.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ "Кременчуцька
торгова гільдія", є
юридичною особою, знаходиться на
податковому обліку в Кременчуцькій
ОДПІ та в перевіряємому періоді було
зареєстроване платником податку на
додану вартість з 22 грудня 2005 року,
свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ
№ 23489119 від 22 грудня 2005 року,
індивідуальний податковий номер
34 / а.с.79/.

Згідно довідки з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України ТОВ "Кременчуцька торгова
гільдія" має право здійснювати
наступні види діяльності за КВЕД-2010: 68.20
Надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна; 41.20 Будівництво житлових і
нежитлових будівель; 55.10 Діяльність
готелів і подібних засобів тимчасового
розміщування; 77.39 Надання в оренду
інших машин, устаткування та товарів,
н.в.і.у; 81.30 Надання ландшафтних послуг;
96.04 Діяльність із забезпечення
фізичного комфорту /а.с.78/.

На підставі направлення від 16 січня 2014
року № 87/16-03-22-02 /а.с.89/ виданого
Кременчуцькою ОДП1 ГУ Міндоходів у
Полтавській області, Бугайцем
Олександром Сергійовичем державним
інспектором відділу перевірок з
окремих питань управління податкового
аудиту, державним службовцем 13 рангу,
Кременчуцької ОДПІ, відповідно пп. 78.1.1,
п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України
від 2 грудня 201 Ороку за № 2755-УІ (зі
змінами та доповненнями) та згідно
наказу Кременчуцької ОДПІ від 15 січня
2014 року за № 118 /а.с.88/ призначено
проведення позапланової виїзної
документальної перевірки ТОВ "Торгова
Гільдія" (код за ) з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ "Снінвест" (код 38106236) за період з
01.04.2013 року по 30.04.2013 року.

За результатами перевірки податковим
органом 27 січня 2014 року складено акт №
241/16-03-22-02-12/33180734 /а.с.15-28/, в якому
зафіксовано порушення п.198.1 п.198.3,
статті 198 Податкового кодексу України в
результаті чого завищено суму
податкового кредиту (занижено податок
на додану вартість) в період, що
перевірявся на загальну суму 33333,00 грн.
в т.ч. за квітень 2013 року на суму 33333,00
грн.

Позивачем 04 лютого 2014 року до
Кременчуцької ОДПІ були подані
заперечення за вх.№40 на акт перевірки
№ 241/16-03-22-02-12/33180734 /а.с.33-36/. У відповіді
Кременчуцької ОДПІ №3730/10 від 12 лютого
2014 року на заперечення ТОВ
"Кременчуцька торгова гільдія", було
зазначено, що порушення встановлені в
ході проведення перевірки,
відповідають нормам чинного
законодавства. /а.с.47-49

На підставі акту перевірки
Кременчуцькою ОДПІ прийнято податкове
повідомлення - рішення №1/212 від 17
лютого 2014 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів в розмірі
50000,00 грн. (33333,00 грн. - за основним
платежем, 16667,00 грн. - штрафні санкції).
/а.с.54/.

Позивач не погодився з даним
податковим повідомленням - рішенням та
оскаржив його до суду.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та службові особи зобов'язані діяти
лише на підставі у межах повноважень та
у спосіб, що передбачений Конституцією
та Законами України.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно частини 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, є захист прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно -
правових відносин від порушень з боку
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як встановлено в судовому засіданні
правомірність підстав та порядку
проведення перевірки позивачем не
оспорюється.

Надаючи оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню - рішенню
Кременчуцької ОДПІ, суд виходить з
наступного.

В період дії спірних правовідносин
діяли норми Податкового Кодексу
України, відповідно до яких: платниками
податку з числа резидентів є суб'єкти
господарювання - юридичні особи, які
провадять господарську діяльність як
на території України, так і за її межами
(п.п.133.1.1. п.133.1. ст.133 ПК України). Об'єктом
оподаткування з податку на прибуток є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу (п.п.134.1.1., п. 134.1. ст.134 ПК
України). Витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із, зокрема, собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (п.п.138.1.1. п.138.1, ст.138 ПК
України ). Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (п.138.2., ст.138 ПК України).
Для обрахунку об'єкта оподаткування
платник податку на прибуток
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням положень цього Кодексу
(п.44.2 ст.44 ПК України).

Частиною 2 ст.3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996
визначено, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Статтею 6 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
порядок ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в банках встановлюється
Національним банком України
відповідно до цього Закону та
національних положень (стандартів)
бухгалтерського обліку. Порядок
ведення бухгалтерського обліку та
складання фінансової звітності про
виконання бюджетів та
госпрозрахункових операцій бюджетних
установ установлюється Державним
казначейством України відповідно до
національних положень (стандартів)
бухгалтерського обліку за погодженням
з Міністерством фінансів України.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.1995
року № 168/704 первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлені
вимоги до первинних документів,
відповідно до яких підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарських операцій,
а якщо це не можливо - безпосередньо
після її закінчення. Такі первинні
документи повинні мати обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України,
податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.181 статті 14 Податкового
кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище
норм, можливо дійти до висновку, що для
отримання права на податковий кредит
із сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник ПДВ повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
в господарській діяльності.

Судом встановлено, що між ТОВ
"Кременчуцька торгова гільдія" та ТОВ
"Снінвест" в перевіряємий період
існували господарські
взаємовідносини.

Господарські відносини позивача
(покупець) з ТОВ "Снінвест" (продавець)
ґрунтувалися на підставі договору №0703
від 07 березня 2013 року./а.с.61-62/. Так,
судом встановлено, що відповідно до
умов вказаного Договору, постачальник
зобов'язується поставити покупцю
килимове покриття згідно специфікації
до договору, а покупець зобов'язується
прийняти та сплатити за товар.

На підтвердження реальності виконання
умов договору №0703 від 07 березня 2013
року позивачем надано до суду рахунок
№83 від 14 березня 2013 року на загальну
суму 297124,00 грн. /а.с.64/, котрий відповідно
до положень Договору було направлено
продавцем до ТОВ "Кременчуцька торгова
гільдія".

На підставі рахунку №83 від 14 березня
2013 року позивач платіжним дорученням
№367 від 01 квітня 2013 року на
розрахунковий рахунок ТОВ "Снінвест",
через банківську установу, здійснив
перерахунок грошових коштів в сумі
200000,00 грн. /а.с.65/.

На виконання умов договору ТОВ
"Снінвест" виписана позивачу податкова
накладна №72 від 02 квітня 2013 року на
загальну суму 200000,00 грн.. з них ПДВ. -
33333,33 грн. /а.с.66/.

Відтак, з 01 квітня 2013 року, тобто з
моменту здійснення банківської
операції по перерахуванню грошових
коштів, у позивача виникло право на
податковий кредит.

Згідно витягу з Єдиного реєстру
податкових накладних №15100335 податкова
накладна №72 від 02 квітня 2013 року
зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних /а.с.68/. Факт
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних не
заперечувалось посадовою особою
Кременчуцької ОДПІ, яка здійснювала
перевірку, про що є відповідний запис в
акті перевірки. /а.с. 21/.

Отже, ТОВ "Кременчуцька торгова
гільдія" на законних підставах та у
законний спосіб виникло право на
податковий кредит у сумі 33333,33 грн.

У судовому засіданні представник
позивача зазначив, що поставка та
транспортування придбаного товару
здійснювалось власними силами
продавця, що не суперечить умовам
договору №0703 від 07 березня 2013 року.

Придбане килимове покриття
використане під час
будівельно-монтажних робіт на об'єкті -
будівля "Сільського зеленого туризму",
за адресою: Полтавська область,
Кременчуцький район, с.К.Потоки, вул.
Річна, що підтверджується актом №13 на
списання матеріалів від 30 червня 2013
року /129-132/.

Отже, в ході судового розгляду справи
встановлено та підтверджено належним
чином оформленими первинним
документами бухгалтерського обліку
реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
"Снінвест" на підставі договору №0703 від
07 березня 2013 року.

Посилання відповідача на те, що
стосовно контрагента позивача
складений акт "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Снінвест", код за , щодо
підтвердження господарських відносин
платниками податків за період 01.03.2013
року по 30.04.2013 року" від 07 жовтня 2013 року
№1502/26-55-22-01/38106236 /а.с.90-97/, суд не приймає
до уваги. Чинним законодавством не
передбачено, що відсутність інформації
у податкового органу про наявність
працюючих на підприємстві та
відсутності відомостей про наявність
складських приміщень, автомобілів,
устаткування, яке потрібне
підприємству для здійснення
господарської діяльності суд не
приймає до уваги, оскільки чинним
законодавством не передбачено, що
відсутність контрагента за юридичною
(фактичною) адресою є безумовним
доказом відсутності реального
здійснення господарської діяльності
останнім, та те, що акт про неможливість
проведення зустрічної звірки
підприємства-контрагента є достатнім
доказом порушення платником, що
перевіряється, вимог податкового
законодавства. В силу статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" факти
здійснення господарських операцій
фіксуються первинними документами, які
є підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій, адже
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування.

На момент укладення правочину, його
виконання контрагент був правоздатним
і зареєстрований в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб- підприємців, мав діюче свідоцтво
платника податку на додану вартість і
включений до Реєстру платників даного
податку. Установчі документи,
свідоцтво про державну реєстрацію та
свідоцтво платника податку на додану
вартість не скасовані і не визнані
недійсними рішеннями судів.

У акті перевірки відсутні посилання на
рішення судів, які б набрали законної
сили та прийняті в порядку ст. 55і ГК
України і якими б встановлювалась
реєстрація та діяльність контрагента
без відома засновника, реєстрація на
підроблені, втрачені документи або
реєстрація на осіб, які не мали наміру
здійснювати фінансово-господарську
діяльність або реалізовувати
повноваження,
реєстрація/перереєстрація
підприємства на підставних осіб.

Отже, наведені відомості в акті
перевірки №1502/26-55-22-01/38106236 від 07 жовтня
2013 року "Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Снінвест", код за
, щодо підтвердження
господарських відносин платниками
податків за період 01.03.2013 року по 30.04.2013
року" не є достатніми та допустимими
доказами нездійснення спірних
операцій та підставою для висновку про
порушення позивачем податкового
законодавства.

Відповідно до частини першої
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини другою
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття
оскаржуваного повідомлення-рішення
покладено на податковий орган.

Відповідач не довів суду правомірність
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
надані докази, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги щодо визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№1/212 від 17 лютого 2014 року
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Відповідно до положень частини першої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Відтак, оскільки позивачем за
звернення до Полтавського окружного
адміністративного суду сплачено
судовий збір в загальному розмірі 1827,00
грн. що підтверджується квитанцією від
18 березня 2014 року /а.с.2/, суд дійшов
висновку, що вказана сума підлягає
стягненню на користь позивача з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Кременчуцька торгова гільдія" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області №1/212 від 17 лютого 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету в особі
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Кременчуцька торгова гільдія" () витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 19
травня 2014 року.

Суддя
Г.В. Костенко