Справа № 822/805/14
Суддя: Касап В.М.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/805/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКасапа В.М.
при секретаріВасилевській К.В. за
участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, вимоги
про сплату боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ПП ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом
до Кам'янець-Подільської ОДПІ про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень № ,
№ , № від 31.01.2014 року, вимогу
про сплату боргу № Ф-353-17 від 31.01.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що висновки перевіряючих
щодо неправомірного включення до
валових витрат 10 % технологічних витрат
по обслуговуванню автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станцій (далі - АГНКС) є припущеннями та
не відповідають технічним параметрам
та основним документам щодо роботи та
обслуговування даного обладнання. Крім
того, відповідачем безпідставно не
взято до уваги обсяг ремонтних робіт по
обслуговуванню АГНКС - 75 та АГНКС - 200,
які повинні проводитись та проводяться
компетентними працівниками позивача.
Вважає оскаржувані податкові
повідомлення-рішення протиправними та
просить їх скасувати.

В судовому засіданні
представники позивача позов
підтримали в повному обсязі.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали, подали заперечення
проти адміністративного позову та
пояснили, що зазначені податкові
повідомлення-рішення прийняті на
підставі акту про результати
документальної планової виїзної
перевірки позивача № 33/8/22-09-17-02/НОМЕР_4
від 10.01.2014 року, яким встановлені
порушення позивачем податкового
законодавства щодо неправомірного
списання 10 % технологічних витрат на
обслуговування двох АГНКС та обсягу
ремонтних робіт до валових витрат, що
потягнуло за собою порушення вимог
податкового законодавства щодо
формування податкового кредиту.
Вважають оскаржувані податкові
повідомлення-рішення правомірними та
просять в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи та надані докази у їх
єдності, взаємному зв'язку та
сукупності, з'ясувавши повно і всебічно
обставини справи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 30.10.2002 року
зареєстрована виконавчим комітетом
Кам'янець-Подільської міської ради, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
НОМЕР_5, знаходиться на загальній
системі оподаткування.

10.01.2014 року працівниками
Кам'янець-Подільської ОДПІ проведено
планову виїзну документальну
перевірку щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року, про що складено акт №
33/8/22-09-17-02/НОМЕР_4.

В результаті проведеної перевірки
виявлено наступні порушення:

- п. 3.2, п. 3.3, п. 3.5 Порядку заповнення та
подання податковими агентами
податкового розрахунку сум доходу
(нарахованого) сплаченого на користь
платників податку і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом ДПА
України № 1020 від 24.12.2010 року, ст. 51, п. 176.2
ст. 176 ПК України;

- п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. "а" п. 176.2 ст. 176
ПК України, в результаті чого
донараховано пеню в сумі 8,08 грн.;

- п.п. "а" п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177 ПК
України та п. 3 Порядку ведення Книги
обліку доходів і витрат, яку ведуть
фізичні особи-підприємці, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування,
і фізичні особи, які провадять
незалежну професійну діяльність,
затвердженого наказом ДПА України № 1025
від 24.12.2010 року;

- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, в
результаті чого донараховано 8 668,05 грн.
податку на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності;

- п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2, п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168
ПК України, яке полягає у виплаті
позивачем коштів в сумі 2 750 грн.
фізичній особі ОСОБА_4 без утримання та
перерахування до бюджету податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 412,50 грн.;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, ст.ст. 8, 9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в результаті
чого не нараховано та не сплачено
єдиний внесок в сумі 21 082,35 грн.;

- п.п. "г" п. 198.5 ст. 198, п.п. "а" п. 185.1 ст. 185,
п.п. "а" п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.2, п.
200.3 ст. 200 ПК України, в результаті чого
донараховано податок на додану
вартість, що підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет в сумі 475 549 грн.;

- п.п. "г" п. 198.5 ст. 198, п.п. "а" п. 185.1 ст. 185,
п.п. "а" п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.3 ст.
200 ПК України, яке полягає у
неправомірному завищені залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду на суму
106 004 грн.

На підставі виявлених порушень
винесено податкові
повідомлення-рішення від 31.01.2014 року №
, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 617 704,50 грн., з
яких 411 803 грн. основного платежу та 205
901,50 грн. штрафних санкцій; № , яким
донараховано суму податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 10 835,06 грн., з
яких 8 668,05 грн. основного платежу та 2
167,01 грн. штрафних санкцій; № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи найманих
працівників в розмірі 1 025,63 грн., з яких
412,50 грн. основного платежу та 613,13 грн.
штрафних санкцій; винесено вимогу №
Ф-353-17 від 31.01.2014 року про сплату боргу по
єдиному внеску в сумі 21 082,35 грн.

Висновки перевіряючих базувались на
неправомірності включення до валових
витрат технологічних витрат по АГНКС -
75 та АГНКС - 200 всього в розмірі 10 % та
витрат на проведення ремонтних робіт.

Судом встановлено, що основним видом
діяльності позивача є торгівля пальним
(стисненим природним газом).

Відповідно до договору № 28 ХМ-1/07 від
02.07.2007 року із додатковими угодами ТОВ
"Укрнафтагазенерго" як постачальник
зобов'язується передати покупцю - ПП
ОСОБА_3 природний газ, а покупець
зобов'язаний прийняти та оплатити його
вартість. Кількість поданого
природного газу визначається
показником комерційного вузла обліку,
встановленого у позивача на АГНКС.

Акти прийому-передачі природного газу
між сторонами договору складалися один
раз на місяць відповідно до показників
вузла обліку.

Реалізація газу проводиться з
використанням АГНКС - 75 та АГНКС - 200.

АГНКС призначено для стискання,
охолодження та осушення (з виділенням
вологи) природного газу, який після
цього через фільтр та клапан підтримки
тиску надходить на заправочні колонки.

Згідно розробленого проекту та
технологічної схеми розміщення АГНКС -
75 та АГНКС - 200, весь отриманий з
підвідного газопроводу природний газ
послідовно проходить спочатку через
АГНКС 200, потім через АГНКС -75 і після
подвійної очистки та осушення
потрапляє в колонки для заправки
автомобілів.

Даний технологічний процес
передбачений правилами експлуатації,
підтверджується долученими до
матеріалів справи доказами (план
розміщення АГНКС) та відображений в
акті перевірки.

Відповідно до керівництва з
експлуатації АГНКС-75 втрати газу при
експлуатації становлять 5 %; така ж
втрата газу визначена керівництвом з
експлуатації АГНКС - 200.

Суд відхиляє як безпідставні доводи
відповідача про те, що позивач
неправомірно списував технологічні
витрати у розмірі 5 % на кожну АГНКС,
оскільки як зазначалося вище сам
процес проходження газу через АГНКС
передбачає технологічні витрати,
пов'язані з його очисткою та осушенням.

Технологічні втрати газу більш як 5 %
також прослідковуються з досліджених
судом добових звітів показників вузлу
обліку, відповідно до яких
середньодобова втрата газу на обох
АГНКС складає близько 25 %. Дані витрати
газу відображено також у акті (довідці)
Кам'янець-Подільської ОДПІ перевірки
за дотриманням суб'єктом
господарювання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій.

Оскільки весь придбаний позивачем газ
поступає на АГНКС 75 та АГНКС 200, на
кожній з яких відбувається
технологічний процес, в результаті
якого втрачається 5 % газу, суд вважає
правомірним включення до валових
витрат технологічних втрат газу у
розмірі 10 %.

Щодо неправомірності списання витрат
на ремонтні роботи судом встановлено
наступне.

Згідно керівництва по експлуатації
АГНКС 75 та АГНКС 200 потребують
постійного ремонту. Зокрема згідно п.
1.1.2.9.2 керівництва через кожні дві
години необхідно здійснювати ручну
продувку газу; п. 1.2.2.13 визначає, що в
нормальному режимі роботи станції
свіча передбачена для викиду в
атмосферу втрат газу із сальників,
клапанів підтримки тиску, викиду газу
запобіжних клапанів, викиду газу при
спустошені акумуляторного блоку.

Згідно п. 2.2.4 технологічні викиди
працюючої станції не перевищують 36 куб.
м. один раз на 2 години. Аварійний викид
газу відповідає ємності встановленого
акумуляторного блоку.

Тобто експлуатувати АГНКС без продувки
газу, ремонтних робіт неможливо.

Дотримуючись технологічного процесу,
для забезпечення нормальної роботи
станцій, кваліфікованими працівниками
позивача, які пройшли спеціальне
навчання, проводились ремонтні роботи,
про що робилась відмітка у журналі.
Кваліфікація осіб, які проводили
ремонтні роботи, підтверджується
долученими до матеріалів справи
копіями посвідчень.

Робота АГНКС передбачає наявність
запасних частин в ЗІП, які необхідні
для негайного усунення несправностей
роботи системи. Дані запасні частини
обліковуються в бухгалтерському
обліку позивача, про що свідчать копії
звітів ЗІП, які знаходяться в
матеріалах справи.

Позивачем неодноразово придбавалися
запасні частини до АГНКС для
поповнення ЗІП, що підтверджується
копіями видаткових накладних, які
відповідачем взяті до уваги як валові
витрати позивача.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.1
п. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, згідно положень
яких первинні документи - письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно п. 2.4 Положення первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ; назва документа
(форми); код форми; дата і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі);
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Досліджуючи надані позивачем первинні
документи встановлено, що останні
містять всі необхідні реквізити,
наявність яких є необхідною умовою при
їх складанні.

Як визначено п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК
України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4
ст. 138).

Згідно п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 даної статті встановлено,
що датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (п. 198.6 ст. 198).

Таким чином, до валових витрат
відносяться вартість товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності,
право на нарахування податкового
кредиту при придбанні товару (послуг)
виникає у платника податків, якщо таке
придбання здійснюється з метою
використання їх в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

На основі отриманих податкових
накладних, суми ПДВ включені позивачем
до складу податкового кредиту та
відображені в деклараціях по податку
на додану вартість за відповідні
періоди.

Про фактичне проведення ремонтних
робіт позивачем свідчать записи у
робочому журналі, де фіксувалось кожна
зупинка АГНКС і проведення ремонту;
акти про проведенні ремонтні роботи,
зведені реєстри списання природного
газу, відомості ЗІП по АГНКС 75 та АГНКС
200, видаткові накладні на придбання
запасних частин до АГНКС, акти
приймання виконаних підрядних робіт,
комплектовочні відомості, які
містяться в матеріалах справи. Дані
документи за своєю сутністю є
первинними та підтверджують
здійснення операцій.

Суд не бере до уваги посилання
відповідача на недотримання позивачем
Правил безпечної експлуатації та
обслуговування обладнання
автомобільних газонаповнювальних
компресорних станцій автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станцій (АГНКС), затверджених наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 29 липня 2002 р. N 369
(далі - Правила) під час ведення
бухгалтерського та податкового обліку,
оскільки зазначені Правила
регламентуються організацію роботи з
охорони праці, безпечної експлуатації
та обслуговування обладнання АГНКС та
входять до покажчика
нормативно-правових актів з питань
охорони праці станом на 1 липня 2010 року,
затвердженого наказом Державного
комітету України з промислової
безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду 07.07.2009 р. N 109. Саме такий
висновок підтверджується ст. 1 Закону
України "Про охорону праці" (визначення
понять і термінів: охорона праці - це
система правових,
соціально-економічних,
організаційно-технічних,
санітарно-гігієнічних і
лікувально-профілактичних заходів та
засобів, спрямованих на збереження
життя, здоров'я і працездатності людини
у процесі трудової діяльності;
працівник - особа, яка працює на
підприємстві, в організації, установі
та виконує обов'язки або функції згідно
з трудовим договором (контрактом).

Пункт 2. 4 ст. 2 Правил визначає, що особи,
винні в порушенні цих Правил, несуть
дисциплінарну, адміністративну,
матеріальну або кримінальну
відповідальність згідно із чинним
законодавством.

Згідно акту оперативної перевірки
Держгірпромнагляду по Хмельницькій
області та акту про результати
перевірки стану мір і вимірювальних
приладів газифікація відповідає
вимогам нормативно-правових
документів, недоліків не виявлено.

Оскільки для обслуговування АГНКС
обов'язкове проведення ремонтних
робіт, кількість викидів газу в
атмосферу будь-яким чином погодинно чи
щоденно (всупереч твердженням
податкового органу) неможливо
виміряти, суд вважає, що позивачем
правомірно відносилися до валових
витрат витрати на проведення ремонтних
робіт.

Згідно ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З врахуванням наведеного, суд вважає,
що висновки відповідача про порушення
позивачем вимог податкового
законодавства є необґрунтованими та
такими, що не підтверджуються
матеріалами справи, оскаржувані
податкові повідомлення-рішення не
відповідають дійсним обставинам
справи, прийняті з порушенням норм
чинного податкового законодавства, в
зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 71, 158 - 163 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
задоволити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції від
31.01.2014 року № , № та № .

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Кам'янець-Подільської
об'єднаної державної податкової
інспекції про сплату боргу від 31.01.2014
року № Ф-353-17.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 13
травня 2014 року

Суддя/підпис/ "Згідно з оригіналом"
Суддя В.М. Касап