Справа № 820/826/14
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р. Справа № 820/826/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бегунца А.О. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
05.03.2014р. по справі № 820/826/14

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до Індустріальної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Індустріальної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просив суд визнати протиправними
та скасувати податкове
повідомлення-рішення № про
сплату 97206 грн. 10 коп. податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, та штрафних (фінансових) санкцій
24301 грн. 53 коп., застосованих за
порушення п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140, п.п.164.1.2
п.164.5 ст.164, ст.167 Податкового кодексу
України № 2755Л/І від 02.12.2010р.; податкове
повідомлення-рішення № про
сплату 132564 грн. 80 коп. податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, та штрафних (фінансових) санкцій
33141 грн. 20 коп., застосованих за
порушення п.п.138.1.1 п.138.1, п. 138.2, п.138.4 ст.138,
ст.177, п.140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового
кодексу України; податкове
повідомлення-рішення № , яким
відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового
кодексу України застосовано штрафну
санкцію у розмірі 510, 00 грн., так як ФО-П
ОСОБА_1 протягом 2011-2012р.р. виплатив
доходи на користь найманих працівників
та не утримав податок з доходів
найманих працівників у сумі 97 206, 10 грн.,
які не були включені до
загальномісячного оподаткованого
доходу та визнати протиправним та
скасувати Рішення Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 27.12.2013р. 3940/с/20-40-10-04-17 про
результати розгляду скарги.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.03.2014 року
було закрито провадження щодо позовних
вимог позивача в частині визнання
протиправним та скасування Рішення
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 27.12.2013р.
3940/с/20-40-10-04-17 про результати розгляду
скарги.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.03.2014 року
у задоволенні зазначеного
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, а саме:
Податкового кодексу України, з
обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 22.03.1999 р. взятий на податковий
облік і станом на даний час перебуває
на обліку в Індустріальній об'єднаній
державній податковій інспекції м.
Харкова Головного Управління
Міндоходів у Харківській області.

Матеріалами справи підтверджено, що
Індустріальною об'єднаною державною
податковою інспекцією м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області була проведена
виїзна планова перевірка дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період з
01.01.2011р. по 31.12.2012р., про що 09.09.2013р. був
складений Акт перевірки
№635/17.2-11/НОМЕР_4.

На підставі вищевказаного акту 23.10.2013р.
були складені: податкове
повідомлення-рішення № про
сплату 97206 грн. 10 коп. податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, та штрафних (фінансових) санкцій
24301 грн. 53 коп., застосованих за
порушення п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140, п.п.164.1.2
п.164.5 ст.164, ст.167 Податкового кодексу
України; податкове
повідомлення-рішення № про
сплату 132564 грн. 80 коп. податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, та штрафних (фінансових) санкцій
33141 грн. 20 коп., застосованих за
порушення п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст.138,
ст.177, п.140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового
кодексу України; податкове
повідомлення-рішення №, яким
відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового
кодексу України застосовано штрафну
санкцію у розмірі 510, 00 грн., так як ФО-П
ОСОБА_1 протягом 2011-2012р.р. виплатив
доходи на користь найманих працівників
та не утримав податок з доходів
найманих працівників у сумі 97 206, 10 грн.,
які не були включені до
загальномісячного оподаткованого
доходу.

Позивач не погодився з висновками ДПІ
та у встановлені законодавством строки
подав скаргу до Головного управління
Міндоходів у Харківської області з
вимогою про скасування вищевказаних
податкових повідомлень-рішень.

09 січня 2014 року ФО-П ОСОБА_1 було
отримано рішення Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
результати розгляду скарги, яким ГУ
Міндоходів у Харківській області
залишило без змін податкові
повідомлення-рішення Індустріальної
ОДПІ та збільшило грошове зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
загальному розмірі 5 282, 58 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
правомірності винесення податкових
повідомлень - рішень, що оскаржуються.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01 січня 2011
року регулює Податковий кодекс
України.

Відповідно до п.п.164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК
України, загальний оподатковуваний
дохід складається з доходів, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання), доходів,
які оподатковуються у складі
загального річного оподатковуваного
доходу, та доходів, які оподатковуються
за іншими правилами, визначеними цим
Кодексом.

Відповідно до п. 167.1 статті 167
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) ставка податку
становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів, одержаних
(крім випадків, визначених у пунктах
167.2-167.4 цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які виплачуються
(надаються) платнику у зв'язку з
трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
у державну та недержавну грошову
лотерею, виграшу гравця (учасника),
отриманого від організатора азартної
гри. У разі якщо загальна сума
отриманих платником податку у звітному
податковому місяці доходів, зазначених
у абзаці першому цього пункту,
перевищує десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року, ставка
податку становить 17 відсотків суми
перевищення з урахуванням податку,
сплаченого за ставкою, визначеною в
абзаці першому цього пункту.

Згідно п.177.1 ст.177 ПК України доходи
фізичних осіб-підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Згідно п.177.6. ст.177 ПК України, у разі
якщо фізична особа - підприємець
отримує інші доходи, ніж від
провадження підприємницької
діяльності, у межах обраних ним видів
такої діяльності, такі доходи
оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Кодексом
для платників податку - фізичних осіб.

Згідно п. 177.1 ст. 177 названого Кодексу
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 названої статті Кодексу
встановлено, що об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

На підставі п. п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витратами є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пунктів 177.3 та 177.4 ст. 177 ПК
України для фізичної особи -
підприємця, зареєстрованого як платник
податку на додану вартість, не
включаються до витрат і доходу суми
податку на додану вартість, що входять
до ціни придбаних або проданих товарів
(робіт, послуг). До переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

до витрат операційної діяльності
належать витрати, які визначаються
згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 і
підпунктами 138.10.2- 138.10.4 статті 138 ПКУ.
Пунктом 138.8. статті 138 ПКУ передбачено,
що "собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг". Зокрема, до таких витрат
відносяться:

- прямі матеріальні витрати, які можуть
бути безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат;

- прямі витрати на оплату праці, до
складу яких включається зарплата та
інші виплати працівникам, зайнятим у
виробництві товарів (виконанні робіт,
наданні послуг);

- амортизації основних виробничих
засобів і нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

- загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів
(робіт, послуг), до яких належать
витрати на управління виробництвом,
зокрема - витрати на оплату службових
відряджень;

- витрати на утримання, експлуатацію та
ремонт основних засобів, інших
необоротних активів
загальновиробничого призначення;

Крім того, підприємець має право
включити до складу витрат інші витрати:
витрати на службові відрядження і
утримання апарату управління та іншого
загальногосподарського персоналу;

- витрати на утримання основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів
загальногосподарського використання
(придбання ПММ, стоянка, парковка,
страхування, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
тощо);

- витрати на оплату послуг зв'язку
(пошта, телеграф, телефон, стільниковий
зв'язок та інші подібні витрати);

- витрати на врегулювання спорів у
судах;

- інші операційні витрати, у тому числі:
витрати за операціями в іноземній
валюті, втрати від курсової різниці,
визначені за ст.153 ПКУ;

- суми нарахованих податків і зборів,
встановлених ПКУ.

Судом встановлено, що підставою для
винесення податкових повідомлень -
рішень стали висновки ДПІ про те, що
протягом 2011-2012р. до витратної частини
декларацій про отримані доходи
позивачем віднесено витрати, які не
пов'язані зі здійсненням фактичного
виду підприємницької діяльності, а
саме: придбання карток поповнення
мобільного рахунку, придбання
матеріалів та запчастин для
автомобілів. Також, на думку ревізорів,
неправомірно було включено до складу
валових витрат добових, виплачених
перебуваючим у службовому відрядженні
працівникам.

Натомість, колегія суддів з цього
приводу зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що основним
видом підприємницької діяльності є
інша діяльність у сфері автомобільного
транспорту, про що вказано на сторінці 2
акту перевірки.

З метою здійснення підприємницької
діяльності позивач використовує
легкові/вантажні/пасажирські
автомобілі, якими володіє на праві
власності, про що не заперечується
відповідачем в акті перевірки та
наведений відповідний перелік.

Для здійснення підприємницької
діяльності з автомобільних перевезень
вказані вище автомобілі потребують
постійного поточного ремонту, який
позивач, як власник автотранспорту,
здійснював особисто, без залучення
сторонніх організацій.

Саме для підтримування автомобілів в
робочому стані були придбані вказані в
акті витратні матеріали та запчастини.

Списання автозапчастин
підтверджується внутрішніми актами,
які містяться в матеріалах справи та
безпідставно не взяті до уваги
відповідачем під час перевірки .

Що ж стосується твердження
відповідачем про те, що підприємцем не
ведеться бухгалтерський облік у
повному обсязі - відсутні
амортизаційні відрахування, не
здійснюється облік основних засобів,
колегія суддів вважає їх безпідставним
та таким, що суперечить діючому
законодавству України, тому що
обов'язок ведення бухгалтерського
обліку на законодавчому рівні
встановлено виключно для юридичних
осіб.

Так, відповідно до п. 2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фізичні ж особи -
суб'єкти підприємницької діяльності
ведуть Книгу обліку доходів і витрат,
форма якої визначена Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженою наказом ГДПІУ
від 21.04.93 р. № 12.

Крім того, згідно п. 177.10 ст. 177
Податкового кодексу України, фізичні
особи - підприємці зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Таким чином, колегія суддів вважає
доводи відповідача, викладені в акті
перевірки, безпідставними та такими, що
не відповідають діючому законодавству
України.

Щодо віднесення до складу валових
витрат ФОП ОСОБА_1 витрат з оплати
«добових» за період 2011-2012р. необхідно
зазначити наступне.

Відповідно до пп. 140.1.7 п. 140.1 ст. 140
Податкового кодексу України при
визначенні об'єкта оподаткування
враховуються такі витрати подвійного
призначення, як то витрати на
відрядження фізичних осіб, які
перебувають у трудових відносинах із
таким платником податку або є членами
керівних органів платника податку, в
межах фактичних витрат особи, яка
відряджена, на проїзд (у тому числі
перевезення багажу, бронювання
транспортних квитків) як до місця
відрядження і назад, так і за місцем
відрядження (у тому числі на
орендованому транспорті), оплату
вартості проживання у готелях
(мотелях), а також включених до таких
рахунків витрат на харчування чи
побутові послуги (прання, чищення,
лагодження та прасування одягу, взуття
чи білизни), на найм інших жилих
приміщень, оплату телефонних розмов,
оформлення закордонних паспортів,
дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове
страхування, інші документально
оформлені витрати, пов'язані з
правилами в'їзду та перебування у місці
відрядження, в тому числі будь-які
збори і податки, що підлягають сплаті у
зв'язку із здійсненням таких витрат.

Будь-які витрати на відрядження можуть
бути включені до складу витрат
платника податку за наявності
документів, що підтверджують зв'язок
такого відрядження з діяльністю такого
платника податку, зокрема (але не
виключно) таких: запрошень сторони, що
приймає, діяльність якої збігається з
діяльністю платника податку;
укладеного договору чи контракту;
інших документів, які встановлюють або
засвідчують бажання встановити
цивільно-правові відносини;
документів, що засвідчують участь
відрядженої особи в переговорах,
конференціях або симпозіумах, інших
заходах, які проводяться за тематикою,
що збігається з господарською
діяльністю платника податку (абз.
дев'ятий пп. 140.1.7 п. 140.1 ст. 140 ПК України).

Відповідно до вимог підпунктів 164.2.11 та
164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового
кодексу України до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включаються:
сума надміру витрачених коштів,
отриманих платником податку на
відрядження або під звіт та не
повернутих у встановлені
законодавством строки, розмір якої
обчислюється відповідно до пункту 170.9
статті 170 цього Кодексу; дохід,
отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених статтею 165 цього Кодексу)
у вигляді: вартості безоплатно
отриманих товарів (робіт, послуг),
визначеної за правилами звичайної
ціни, а також суми знижки звичайної
ціни (вартості) товарів (робіт, послуг),
індивідуально призначеної для такого
платника податку.

Положеннями пункту 164.5 статті 164
Податкового кодексу України
передбачено, що під час нарахування
(надання) доходів у будь-якій
негрошовій формі базою оподаткування є
вартість такого доходу, розрахована за
звичайними цінами, правила визначення
яких встановлені згідно з цим Кодексом,
помножена на коефіцієнт, який
обчислюється за такою формулою:

К = 100 : (100 - Сп),

де К - коефіцієнт;

Сп - ставка податку, встановлена для
таких доходів на момент їх нарахування.

У такому самому порядку визначаються
об'єкт оподаткування і база
оподаткування для коштів, надміру
витрачених платником податку на
відрядження або під звіт та не
повернутих у встановлені
законодавством строки.

Згідно до пунктом 167.1 статті 167
Податкового кодексу України ставка
податку становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) (крім
випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5
цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена
з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164
цього розділу щодо доходів, зазначених
в абзаці першому цього пункту, в
календарному місяці перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня звітного податкового року, до
суми такого перевищення
застосовується ставка 17 відсотків.

Відповідно до вимог підпункту 168.1.1
пункту 168.1 статті 168 Податкового
кодексу України податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 170.9.1 пункту 170.9
статті 170 Податкового кодексу України
податковим агентом платника податку
під час оподаткування суми, виданої
платнику податку під звіт та не
повернутої ним протягом встановленого
підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є
особа, що видала таку суму, а саме:

а) на відрядження - у сумі, що перевищує
суму витрат платника податку на таке
відрядження, розрахованій згідно з
розділом ІІІ цього Кодексу;

б) під звіт для виконання окремих
цивільно-правових дій від імені та за
рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що
перевищує суму фактичних витрат
платника податку на виконання таких
дій.

Вимогами пункту 176.2 статті 176
Податкового кодексу України визначено
обов'язок осіб, які відповідно до цього
Кодексу мають статус податкових
агентів своєчасно та повністю
нараховувати, утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок.

Згідно п. 16.1. Розділу ІІІ Кодексу у разі
відрядження з України до держав, в'їзд
громадян України на територію яких
здійснюється за наявності візи
(дозволу на в'їзд) фактичний час
перебування у відрядженні
визначається згідно з наказом про
відрядження та відмітками про
перетинання державного кордону
України в паспортному документі
(закордонному паспорті або документі,
що його замінює), що проставляються
уповноваженою службовою особою
Державної прикордонної служби України,
яка здійснює прикордонний контроль, за
особистим зверненням відрядженої
особи щодо проставлення такої
відмітки. У разі відсутності наказу та
відповідних відміток добові витрати
відрядженому працівникові не
відшкодовуються.

Сума добових визначається в разі
відрядження:

- у межах України та країн, в'їзд
громадян України на територію яких не
потребує наявності візи (дозволу на
в'їзд), - згідно з наказом про
відрядження та відповідними
первинними документами;

- до країн, в'їзд громадян України на
територію яких здійснюється за
наявності візи (дозволу на в'їзд), -
згідно з наказом про відрядження та
відмітками уповноваженої службової
особи Державної прикордонної служби
України в закордонному паспорті або
документі, що його замінює.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач надав всі підтверджуючі
документи, які засвідчують факт
службового відрядження, а також
безпосередній зв'язок такого
відрядження з господарською
діяльністю позивача, а саме: накази про
відрядження, акти виконаних робіт із
замовником транспортних послуг, а
також CMR - товарно-транспортні накладні
міжнародного зразка, які
застосовуються при здійсненні
міжнародного товарообміну і
відповідно є основним і обов'язковим
документом при здійсненні міжнародних
перевезень.

Також, судом першої інстанції зроблено
висновок про те, що ФОП ОСОБА_1 не
скористався наданим йому правом надати
відсутні документи до податкової
служби, не надав до ДПІ заперечення до
акту перевірки, а тому слід вважати, що
такі документи були відсутні у нього на
час складення такої звітності.

гідно з пунктом 44.6 статті 44 Кодексу у
разі якщо до закінчення перевірки
платник податків не надає посадовим
особам органу державної податкової
служби, які проводять перевірку,
документи (незалежно від причин такого
ненадання, крім випадків виїмки
документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності. Якщо платник податків
після закінчення перевірки та до
прийняття рішення контролюючим
органом за результатами такої
перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Колегія суддів погоджується з доводами
позивача, що вище зазначена норма не
містить обов'язка платника податку
надавати документи тільки до письмових
заперечень.

Податковим кодексом України в п.п. 17.1.6,
81.3. визначено, що подання заперечення
на акт про проведення перевірки є
правом платника податків, а не
обов'язком. До того ж, в чинному
законодавстві Україні відсутня жодна
норма, яка б безпосередньо пов'язувала
неподання заперечень на акт з
відсутністю визначених документів.

Також, у відповідності до п. 119.2 ст. 119
Податкового кодексу України штрафна
санкція у розмірі 510, 00 грн.
накладається у випадках неподання,
подання з порушенням встановлених
строків, подання не у повному обсязі, з
недостовірними відомостями або з
помилками податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків, суми
утриманого з них податку.

Колегія суддів зазначає, що позивач не
порушував строків подання податкової
звітності та не подавав до ДПІ
звітність з недостовірними
відомостями або звітність з помилками
про суми доходів, нарахованих
(сплачених) на користь платника
податків, суми утриманого з них
податку, а тому застосування до нього
штрафної санкції є безпідставним.

Аналіз норм чинного законодавства та
встановлених обставин у справі дає
можливість колегії суду дійти
висновку, що ДПІ приймаючи оскаржувані
податкові повідомлення-рішення не
дотрималась принципів встановлених
ст.2 КАС України, що є наслідком визнати
їх протиправними та скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, згідно ч. 2 ст. 71 КАС України,
не довів правомірність прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що позовні
вимоги визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Індустріальної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області № , № , № є
законними, обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 05.03.2014 року
по справі № 820/826/14 прийнята з
порушенням норм чинного
процесуального та матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому підлягає скасуванню, з
прийняттям нової постанови про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.03.2014р. по
справі № 820/826/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
про сплату 97206 грн. 10 коп. податку
на доходи фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, та штрафних (фінансових) санкцій
24301 грн. 53 коп., застосованих за
порушення п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140, п.п.164.1.2
п.164.5 ст.164, ст.167 Податкового кодексу
України № 2755Л/І від 02.12.2010р.; податкове
повідомлення-рішення № про
сплату 132564 грн. 80 коп. податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, та штрафних (фінансових) санкцій
33141 грн. 20 коп., застосованих за
порушення п.п.138.1.1 п.138.1, п. 138.2, п.138.4 ст.138,
ст.177, п.140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового
кодексу України; податкове
повідомлення-рішення № , яким
відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового
кодексу України застосовано штрафну
санкцію у розмірі 510, 00 грн., так як ФО-П
ОСОБА_1 протягом 2011-2012р.р. виплатив
доходи на користь найманих працівників
та не утримав податок з доходів
найманих працівників у сумі 97 206, 10 грн.,
які не були включені до
загальномісячного оподаткованого
доходу.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Бенедик А.П.