Справа № 2а-1662/12/2170
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-1662/12/2170

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Анісімов О.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2012
року по справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Високопільському районі
Херсонської області до ОСОБА_1 про
визнання дій протиправними, скасування
вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

11.05.2012 року УПФУ в Високопільському
районі Херсонської області звернулось
до Херсонського окружного
адміністративного суду із позовом до
ФОП ОСОБА_1 про стягнення недоїмки зі
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 1613,88 грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2012
року адміністративний позов
задоволено повністю. Стягнуто з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь управління Пенсійного фонду
України в Високопільському районі
Херсонської області недоїмку зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 1613 грн. 88 коп.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції ОСОБА_1 в
своїй апеляційній скарзі зазначила, що
судом, при винесенні оскаржуваної
постанови порушено норми
матеріального і процесуального права
та просить скасувати постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 23.05.2012 року
і прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволені
адміністративного позову.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
будь яких законних підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Відповідач - ОСОБА_1 є фізичною
особою-підприємцем та платником
єдиного податку.

Також, відповідачка, відповідно до п.1
ст.14 Закону України №1058, є
страхувальником та, згідно з ч.1 ст.15
цього ж Закону, платником страхових
внесків до солідарної системи.

Управлінням ПФУ нараховано ФОП ОСОБА_1
суми доплат страхових внесків за
період липень-грудень 2010р. у розмірі
1613,40 грн. Однак, цю заборгованість
відповідач добровільно не сплачує.

Також, судом встановлено, ФОП ОСОБА_1
оскаржила правомірність вказаних вище
вимог, а також дії УПФУ, які полягають у
примушуванні її до участі у Пенсійному
фонді, до Херсонського окружного
адміністративного суду.

Постановою окружного суду від 20.01.2011р. у
адміністративній справі №2а-6156/10/2170,
залишеною в силі ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 11.08.2011р., а також постановою від
15.03.2011р. у справі №2а-919/11/2170, залишеною в
силі ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29.03.2012 р. у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено та відповідно, підтверджено
правомірність надіслання їй вказаних
вимог про сплату боргу, та її п/вимоги
щодо визнання дій Пенсійного фонду
щодо примушування до участі у
діяльності самоврядної некомерційної
діяльності Пенсійний фонд України
визнано необґрунтованими.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
правомірність дій УПФУ вже встановлена
судовими рішеннями, які набрали
законної сили.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в ній докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції і вважає їх
обґрунтованими та заснованими на
законі, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах та у спосіб
визначений Конституцією та законами
України.

Як слідує з приписів ст.255 КАС України,
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Також, зі змісту вимог ч.1 ст.72 КАС
України слідує, що обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, правовідносини, що є предметом
судового дослідження врегульовані
діючим на той час Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058 від 09.07.2003 року.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.11 Закону
№1058, фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок) підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню, тобто є
застрахованими особами, а згідно зі
ст.15 - платниками страхових внесків до
солідарної системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

У відповідності до пп.4 п.8 розділу XV
Прикінцевих положень Закону України
№1058-ІУ в редакції Закону «Про внесення
змін до законів України "Про державний
бюджет України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 08.07.2010р. №2461-VI, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, у тому числі ті, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), на
період дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку
визначеному цим законом.

Сума страхового внеску фізичними
особами - підприємцями визначається
самостійно для себе та членів їх сімей,
які беруть участь у проваджені ними
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому, сума страхового
внеску з урахуванням частини єдиного
або фіксованого податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького склад, оподаткованого
доходу (прибутку), загального
оподатковуваного доходу, з якої
сплачуються страхові внески. Розмір
мінімального страхового внеску,
встановлених законом на день отримання
заробітної плати (доходу).

Так, статтею 53 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
встановлено розмір мінімальної
заробітної плати в сумі: з 1 липня - 888
грн.

Таким чином, розрахунок мінімального
страхового внеску з 1 липня 2010 року
законодавчо визначений в сумі 294,82 грн.
(т.б. 888 грн. - розмір мінімальної
заробітної плати з 01.07.2010 року х 33,2 % -
розмір страхового внеску).

Розмір мінімальної заробітної плати з 1
жовтня 2010 року складає - 906,99 грн., а з 1
грудня 2010 року - 921,99 грн.

Враховуючи вищенаведене, мінімальний
розмір страхового внеску, відповідно з
1 жовтня 2010 року - 301,12 грн., а з 1 грудня 2010
року - 306,10 грн.

Як встановлено судовою колегією з
матеріалів справи та даних картки
особового рахунку ФОП ОСОБА_1, недоїмка
по сплаті страхових внесках за 2010 рік
складає 1613,88 грн. і належних доказів її
добровільного погашення позивачем не
надано.

Відповідно до приписів п.3 ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» №1058-ІУ
та пп. «б» п.8.2. «Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України» (затв. Постановою правління
Пенсійного фонду України від 19.12.2003р.
№21-1), якщо страхувальник має недоїмку
зі сплати страхових внесків, то органи
Пенсійного фонду України надсилають
страхувальникам вимогу про сплату
боргу.

Як вже зазначалося вище, позивачем, у
відповідності з вказаними нормами
Закону, була сформована та надіслана на
адресу позивача, рекомендованим листом
з повідомленням, спірна вимога про
сплату боргу в сумі 1613,88 грн.

При чому, ще раз слід вказати, що
зазначена вище вимога, відповідно до
п.8.3 Інструкції, була сформована на
підставі облікових даних картки
особового рахунку страхувальника за
затвердженою формою, з дотриманням
всіх вимог.

Отже, за таких обставин, судова колегія,
як і суд 1-ї інстанції, вважає, що
позивачем повністю доведено
правомірність спірних вимог від
10.11.2010р. №Ф-31 та від 20.01.2011р. №Ф-31У, а
тому, відповідно, позовні вимоги є
законними та обґрунтованими.

До того ж, ще слід зазначити, що
відповідно до ст.11, ч.1 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно
ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

А згідно ж з ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що
судом першої інстанції при розгляді
даної справи не було порушено норми
матеріального і процесуального права,
а наведені в апеляційній скарзі доводи
не відповідають обставинам справи та
ґрунтуються на невірному тлумаченні
норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, суд апеляційної
інстанції, відповідно до ст.200 КАС
України, залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 23
травня 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко