Справа № К-28035/10-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2014 р. м. Київ
К-28035/10-С

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 20 травня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
суду від 27 липня 2010 року в справі за її
позовом до Ленінського районного
відділу Донецького міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, Донецького
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області,
Головного управління Міністерства
внутрі-шніх справ в Донецькій області,
Головного управління Державного
казначейства України в Донецькій
області про визнання дій та
бездіяльності незаконними, стягнення
моральної та матеріальної шкоди,
витрат на правову допомогу,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2008 року ОСОБА_4 звернулася в
суд із зазначеним адміністративним
позовом, в якому зазначала, що на
протязі 2006-2007 років неодноразово
телефонувала в районний відділ міліції
та повідомляла про факти здійснення
сусідом правопорушень, проте
відповідачі несвоєчасно та не у
повному обсязі реагували на такі
повідомлення. Зокрема не реєстрували
повідомлення у журналі обліку
інформації; не завжди реагували на них;
не завжди здійснювали виїзди
слідчо-оперативних груп та не завжди
складали протоколи про
адміністративні правопорушення, а в
разі їх складання несвоєчасно
передавали до суду. Також зазначала, що
на звернення до відповідачів їй
надавались суперечливі відповіді з
порушенням встановлених законом
строків, а заяви в частині притягнення
правопорушників до відповідальності
взагалі не розглянуті.

Просила суд визнати дії і
бездіяльність відповідачів
незаконними, стягнути майнову та
моральну шкоду й витрати на правову
допомогу.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 20 травня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного суду від 27
липня 2010 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, позивач просила
суд скасувати судові рішення та
ухвалити нове.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 проживала в
АДРЕСА_1, в якому проживали ОСОБА_5 та її
брат ОСОБА_6, що своєю поведінкою
порушували загальноприйняті правила
гуртожитку громадян у
багатоквартирних будинках.

Протягом 2006-2007 років позивач, з метою
припинення протиправної поведінки
сусідів, неодноразово телефонувала до
Ленінського районного відділу
Донецького міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області та повідомляла про факти
здійснення правопорушень. Проте в
порушення встановлених законодавством
вимог співробітники районного відділу
неналежно та несвоєчасно реагували на
вказані заяви та не приймали
відповідних заходів для припинення
правопорушень.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що про порушене право позивачу стало
відомо у 2006-2007 роках, проте за його
захистом вона звернулася у вересні 2008
року, тобто пропустила річний строк
звернення до суду, встановлений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(редакції чинній на час розгляду справи
у судах попередніх інстанцій)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

У суді першої інстанції представник
відповідача - Головного управління
Міністерства внутрішніх справ в
Донецькій області надав свої
заперечення на позов та заявив
клопотання про відмову у задоволені
позову у зв'язку з пропуском позивачем
строку звернення до суду без поважних
на те причин.

Судами попередніх інстанцій
перевірялися й не знайшли свого
підтвердження доводи ОСОБА_4 що про
порушення своїх прав вона дізналася у
2008 році під час ознайомлення з
матеріалами цивільної справи за її
позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Відсутні
такі докази і у касаційній скарзі.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
прийшли до обґрунтовано висновку щодо
пропущення строку звернення до
адміністративного суду без поважних
причин й відмову у задоволенні позову з
цих підстав.

Судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для їх скасування та ухвалення
нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 20
травня 2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного суду від 27 липня 2010 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/