Справа № 2а-4384/10/1770
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 р.
Справа № 17587/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.

суддів
Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового
засідання Гелецького
П.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у місті Рівне на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2010
року по справі за позовом приватного
підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у місті Рівне про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ПП ОСОБА_1 звернулася з
адміністративним позовом про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
м. Рівне № /0 від 18.06.2010 р. про
донарахування податку на додану
вартість в сумі 37605 грн. в т.ч. 25070 грн.
основного платежу та 12535 грн.
застосованих штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що акт перевірки
складений з порушенням Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 10 серпня 2005
року № 327, що зареєстрований в
Міністерстві юстиції України.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2010
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в м. Рівне
№/0 від 18 червня 2010 року в сумі 33 594
(тридцять три тисячі п'ятсот дев'яносто
чотири) грн. 00 коп. В решті позовних
вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що згідно договору
між позивачкою та ППФ «Інтерекопласт»
тривали платні послуги по оренді
нежитлового приміщення, відтак позиція
відповідача про заниження податкових
зобов'язань є правомірною. Разом з тим,
товарно-матеріальні цінності, які
придбались позивачкою,
встановлювались в нерухомих
приміщеннях, які перебувають в оренді
ППФ «Інтерекопласт», відтак
використовувалися в межах
господарської діяльності, тому
податковий кредит сформовано
правомірно.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, сторона відповідача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

Покликання апелянта маються на те, що
позивачкою не включено до податкового
зобов'язання суми ПДВ у вартості послуг
від здачі в найм приміщень ППФ
«Інтерекопласт» та не надано жодного
доказу про розірвання договору. Крім
того, перевіркою встановлено включення
до складу податкового кредиту суми ПДВ
у вартості продукції, яка згідно
накладних на продаж не реалізовано, не
використано в господарській
діяльності (відсутні акти на списання),
не повернено постачальнику(відсутні
накладні на повернення) та відсутні в
залишках платника.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасника
розгляду, перевіривши матеріали справи
і обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне її
відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 01.06.2009 року
посадовими особами ДПІ у м. Рівне було
складено акт № 91/17-119/НОМЕР_1 планової
документальної перевірки ПП ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2006 року по
31.03.2009 року З висновків акта перевірки
вбачається, що за результатами її
проведення встановлено порушення
вимог пп. 3.1.1 п. 3.1. ст. 3 та пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР, що
призвело до заниження податку на
додану вартість на суму 25070 грн.

На підставі акта перевірки заступником
начальника ДПІ у м. Рівне було прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 18.06.2010 року, яким позивачу
було визначено податкові зобов'язання
по податку на додану вартість в сумі 37605
грн. в т.ч. 25070 грн. основного платежу та
12535 грн. застосованих штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи ПП
ОСОБА_1 на підставі договору оренди №
ОР-01/1 від 01.01.2007 року було надано в
оренду нерухоме майно для ППФ
«Інтерекопласт». Згідно умов договору
розмір орендної плати становить 17190
грн. за квартал або 5730 грн. в т.ч. ПДВ 955
грн.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до положень підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податкова
накладна є підставою для нарахування
податкового кредиту.

При цьому підпунктом 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 цього Закону визначено, що не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат зі сплати
податку, не підтверджених податковими
накладними.

Таким чином, недотримання позивачем
порядку, встановленого підпунктом 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», не є
підставою для висновку про
неправомірність віднесення понесених
ним витрат до податкового кредиту та не
свідчить про обґрунтованість рішення
податкової інспекції, позаяк згідно з
абзацом 2 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 цього Закону, підставою для
відповідальності платника податку є не
підтвердження сум податку, включеного
до податкового кредиту, на момент
перевірки платника податку.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про
безпідставність доводів апелянта,
оскільки відповідні матеріальні
активи придбані позивачем призначенні
для використання в господарській
діяльності, підставою для чого є
наявність договору оренди від 01.04.2006
року № ОР-8/06/1 (а/с 23), де передбачено
надання в користування рухомого майна -
обладнання, що розміщується у будівлях
за адресою: м. Рівне вул.. Гагаріна, 39.

Що стосується заниження податкових
зобов'язань за січень-березень 2009 року,
то колегія суддів вбачає правомірною
позицію податкового органу, так як
тривали платні відносини позивача з
ППФ «Інтерекопласт».

Відтак, доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не складають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, Львівський апеляційний
адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Рівне
залишити без задоволення, постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2010
року по справі № 2а-4384/10/1770, без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
виготовлення ухвали в повному об'ємі,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

суддів
Н.Г.
Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 05.05.2014 року