Справа № 872/16822/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2014 рокусправа № 804/10936/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Фесенко Є.О. дов.
від 14.01.14 р., Матвієнко С.Р., дов. від 14.01.14
р.

відповідача: - не з'явився

прокурор : - Пахучин М.Б., посв.
№ 014722

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Дніпропетровська
митниця Міндоходів

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
листопада 2013 р. у справі № 804/10936/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Пантелеймонівський
вогнетривкий завод"

до Дніпропетровської митниці
Міндоходів

за участю Прокурора м.
Дніпропетровська

про визнання протиправним та
скасування рішення від 15.07.13, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2013 р. Публічне акціонерне
товариство "Пантелеймонівський
вогнетривкий завод" (далі - ПАТ
"Пантелеймонівський вогнетривкий
завод", Товариство) звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправним та
скасувати рішення Дніпропетровської
митниці Міндоходів (далі -
Дніпропетровська митниця) від 15.07.2013 р.
№110000003/2013/000076/2 про коригування митної
вартості товару.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
спірне рішення відповідача та відмова
у прийнятті митної декларації за ціною
товару, визначеною позивачем
відповідно до договору, є
протиправними та недоведеними, такими,
що базуються виключно на припущеннях.
Позивач посилається на те, що
затребувані документи та письмові
пояснення надані відповідачу
своєчасно та відповідно до діючого
законодавства незважаючи на те, що
вимога надання додаткових документів
необґрунтована та безпідставна,
оскільки зміна банківських реквізитів
продавця товару, що імпортувався
позивачем жодним чином не впливає на
числове значення заявленої митної
вартості такого товару і не є підставою
вимагати додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 5
листопада 2013 р. у справі № 804/10936/13-а
(суддя Коренев А. О.) вищевказаний
адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що
відповідачем не надано доказів
проведення процедури консультацій із
позивачем з метою визначення основи
вартості, здійснення обміну наявною у
кожного з них інформацією та не надано
суду належних і допустимих доказів в
підтвердження неможливості визначення
митної вартості товару позивача шляхом
застосування другорядних методів, що
передують резервному; відповідачем
наведені формальні причини в
обґрунтування неможливості
застосування другорядних методів, що
передують резервному, який
застосований Дніпропетровською
митницею до позивача. Крім того, судом
зазначено, що зміна банківських
реквізитів, порушення покупцями
строків оплати товарів, не визначено
законом, як підставу невизнання митним
органом заявленої вартості товару.

Не погодившись з постановою суду,
Дніпропетровською митницею подано
апеляційну скаргу, згідно якої
скаржник просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 5 листопада
2013 р. у справі № 804/10936/13-а, як таку що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник вважає, що суд першої
інстанції невірно тлумачив норми
права, вказуючи на те, що
невідповідність банківських
реквізитів не є підставою для запиту
додаткових документів, оскільки на
думку скаржника, розбіжність в
документах прямо передбачена ст.53 МК
України, як підстава для надання
додаткових документів. Крім того,
заявник апеляційної скарги зазначає,
що судом першої інстанції не
досліджувались обставини по справі,
зокрема, не дано належної оцінки тому
факту, що позивачем вже неодноразово
здійснювались поставки цього ж товару
і митна вартість товару у всіх випадках
заявлялась за резервним методом.

ПАТ «Пантелеймонівський вогнетривкий
завод» вважає оскаржену постанову суду
першої інстанції законною,
обґрунтованою, а висновки суду першої
інстанції відповідають фактичним
обставинам справи, оскільки
відповідачем належним чином не
доведено правомірність прийнятого
рішення тому апеляційна скарга
Дніпропетровської митниці не підлягає
задоволенню.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

В судове засідання, призначене на 13.02.14
р. з'явились представники позивача та
прокурор, який підтримав доводи
апеляційної скарги. Представники
позивача просили залишити без змін
судове рішення, зазначили про
безпідставність доводів апеляційної
скарги. Що стосується явки
представників відповідача, в справу
направлено клопотання про зупинення
розгляду справи на підставі ч.2 ст. 156
КАС України, до клопотання долучено
перелік справ, призначених на 13.02.14 р.,
за участю Дніпропетровської митниці,
який на думку представника, який
підписав клопотання, підтверджує
неможливість участі представника
відповідача в судовому засіданні.
Судова колегія, з урахуванням думки
учасників процесу, зазначене
клопотання не задовольнила, оскільки
з підстав, зазначених в клопотанні
зупинення провадження є правом суду, по
друге - пріоритетність участі в
судових засіданнях сторона визначає
самостійно, участь в інших справ не
позбавляє суд можливості здійснити
розгляд апеляційної скарги без участі
відповідача, який з такою скаргою
звернувся.

З урахуванням матеріалів справи слід
зазначити, що обставини, пов'язані з
визначенням Дніпропетровською
митницею митної вартості товарів, що
ввозяться ПАТ «Пантелеймонівський
вогнетривкий завод» за контрактом
купівлі-продажу вогнетривкої
продукції № DTH-053-12 від 15.03.2012 р.,
укладеного між позивачем (покупець) і
компанією «DALMOND TRADE HOUSE LIMITED» (продавець)
(т.1, а. с.32-40), зміст спірного рішення від
15.07.2013 р. № 110000003/2013/000076/2 про коригування
митної вартості товару (т.1, а.с.17-21),
зміст порушень, встановлених
Дніпропетровською митницею під час
митного оформлення товару, відображені
в постанові Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 5
листопада 2013 р. і відповідають
матеріалам даної справи.

Спірним є питання щодо правомірності
дій відповідача при визначення митної
вартості товарів, що ввозились згідно
вищевказаного контракту, за резервним
методом, а не за ціною договору -
методом, на застосуванні якого
наполягає позивач.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги
Дніпропетровської митниці не
підлягають задоволенню з таких
підстав:

Так, згідно приписів Митного кодексу
України за результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст.256 МК
України, відмова у митному оформленні -
це письмове вмотивоване рішення
митного органу про неможливість
здійснення митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через невиконання
декларантом або уповноваженою ним
особою умов, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч.12 ст.264 МК
України у разі відмови у прийнятті
митної декларації посадовою особою
митного органу заповнюється картка
відмови у прийнятті митної декларації
за формою, встановленою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.

Згідно ч.1 ст.55 МК України рішення
про коригування заявленої митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

У статті 57 МК України наведені методи
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту. Згідно даної
статті такими методами є 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції).

Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього
Кодексу. Під час таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу
для її визначення може братися або
ціна, за якою ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному із продавцем
покупцю відповідно до статті 62 цього
Кодексу, або вартість товарів,
обчислена відповідно до статті 63 цього
Кодексу.

Згідно п.1, п.2 ч.2 ст.55 МК України
прийняте органом доходів і зборів
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити:

1) обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у
тому числі щодо числових значень
складових митної вартості, митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, інших умов, що
могли вплинути на ціну товарів), яка
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом.

З аналізу наведених норм вбачається, що
для витребування додаткових
документів у митного органу повинні
бути наявними обґрунтовані причини,
якими б обумовлювалась неможливість
визначення митної вартості товару, що
ввозиться, за ціною договору (основний
метод) відповідно до ст.58 МК України.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.53 МК України
зазначеного кодексу документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52
цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; 2) зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.54 МК
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить про
наявність у митного органу повноважень
щодо перевірки правильності
визначення митної вартості товарів,
тобто правильності визначення саме
числового значення, яке стосується
ціни заявленого декларантом до митного
оформлення товару.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів
бере до уваги приписи ч.1 ст.195 КАС
України, згідно якої суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Так, скаржник зазначає про
помилковість висновку суду першої
інстанції про те, що митним органом не
було встановлено обставин, які згідно
ч.3 ст.53 МК України є підставами для
вимагання додаткових документів.

Митний орган під час проведення
митного контролю і митного оформлення
зазначив про невідповідність
банківських реквізитів продавця
товару, зазначених в рахунку-інвойсі, з
банківськими реквізитами, прописаними
в самому контракті постачання, що стало
підставою для вимагання додаткових
документів митного органу.

Проте, з огляду на вищенаведені норми,
невідповідність відомостей про
банківські рахунки продавця,
зазначених у рахунку-інвойсі,
відомостям, зазначеним у контракті на
поставку продукції, не є підставою для
вимагання митним органом додаткових
документів у відповідності до ч.3 ст.53
МК України.

Крім того, згідно ч.8 ст.52 МК України у
декларації митної вартості наводяться
відомості про метод визначення митної
вартості товарів, числове значення
митної вартості товарів та її
складових, умови
зовнішньоекономічного договору, що
мають відношення до визначення митної
вартості товарів, та надані документи,
що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій
цієї статті, є відомостями, необхідними
для митних цілей (ч.9 ст.52 МК України).

Тобто вказаними положеннями Митного
кодексу України не вимагається
наведення у митній декларації та
декларації митної вартості відомостей
про банківські реквізити продавця,
тому ці відомості не є необхідними для
митних цілей.

Тим більш, на підтвердження зміни
реквізитів рахунку для розрахунку в
доларах США фірми-продавця товару «DALMOND
TRADE HOUSE LIMITED» (Кіпр) позивачем 03.07.2013 р.
наданий до Дніпропетровської митниці
Додаток № 4 від 25.03.13 р. до зазначеного
контракту, яким внесені зміни
банківських реквізитів продавця:
банківські реквізити відповідають тим,
що зазначені в рахунку-інвойсі №
DТН-053-12-80072662 від 19.04.2013 р. (повідомлення
декларанта 03/07-13/11 від 03.07.2013), що
відповідачем не заперечується.

Разом з тим, відповідачем безпідставно
не взято до уваги вказаний Додаток № 4
від 25.03.13 р.

Отже, обґрунтованим є висновок суду
першої інстанції про те, що
відповідачем не було встановлено
обставин, які згідно ч.3 ст.53 МК України
є підставою для вимагання додаткових
документів.

Щодо посилань скаржника на ненадання
судом першої інстанції оцінки
результатам застосування системи
управління ризиками, то колегія суддів
зазначає наступне:

Відповідно до частини 1 статті 320 МК
України форми та обсяги контролю,
достатнього для забезпечення
додержання законодавства з питань
державної митної справи та міжнародних
договорів України при митному
оформленні, обираються митницями
(митними постами) на підставі
результатів застосування системи
управління ризиками.

Згідно ст.361 МК України управління
ризиками - це робота митних органів з
аналізу ризиків, виявлення та оцінки
ризиків, розроблення та практичної
реалізації заходів, спрямованих на
мінімізацію ризиків, оцінки
ефективності та контролю застосування
цих заходів. Під ризиком розуміється
ймовірність недотримання вимог
законодавства України з питань
державної митної справи.

Митні органи використовують систему
для визначення товарів, транспортних
засобів, документів і осіб, які
підлягають митному контролю, форм
митного контролю, що застосовуються
до таких товарів, транспортних засобів,
документів і осіб, а також обсягу
митного контролю.

Тобто виявлені з використанням системи
управління ризиками ризики
недостовірного декларування митної
вартості товарів є оціночними
поняттями, а не правовими критеріями,
що свідчить про необхідність
аналізування митним органом всіх
обставин ввезення товарів.

При цьому, колегія суддів бере до уваги,
що ст.53 МК України не містить даних про
те, що приписи Системи управління
ризиками є правовою основою для
витребування додаткових документів,
тому оцінка суду першої інстанції щодо
вищевказаних доводів скаржника не
стосувалась питання підстав, за яких
виникла необхідність у витребуванні
відповідачем додаткових документів у
позивача.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що відповідачем не були
прийняті до відома представлені
позивачем документи (експертний
висновок Криворізького
представництва Дніпропетровської ТПП),
які стосуються вартості операцій з
продажу подібних або аналогічних
товарів, також Дніпропетровською
митницею не направлялись в митні
органи країни експорту запити, які
стосуються достовірності даних про
підтвердження митної вартості товару,
наданих позивачем.

При цьому, відповідач обмежився
доводами, які ґрунтуються на
інформації розміщеної на
інформаційних веб-сайтах в Інтернеті.

Однак, доводи відповідача, що
ґрунтуються на даних мережі Інтернет,
зокрема веб-сайту, який, на думку
митного органу, належить виробнику
«Yingkou Xingyuan Refractory Co., LTD»,, спростовуються
листом виробника - компанією «Yingkou Xingyuan
Refractory Co., LTD»,, який в своєму листі №
005-13/10 від 10.07.2013 р. повідомив про
відсутність веб-сайту, зокрема, того, на
який посилається відповідач.

Скаржник зазначає, що Товариством вже
здійснювалось митне оформлення
поставки товару за контрактом № DТН-053-12
від 15.12.2012 р. в підрозділі митного
органу Східна митниця, м.Донецьк і це є
окремою підставою для перевірки
заявленої митної вартості товару.

Відповідно до ст.247 МК України митне
оформлення товарів комерційного
призначення здійснюється в будь-якому
митному органі.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Відповідачем не доведено, що
встановлений відповідачем факт
митного оформлення товару в другому
митному органі якимось чином впливає
на правильність визначення митної
вартості товару і є підставою для
запиту додаткових документів, тому
колегією суддів вищевказані доводи
скаржника до уваги не приймаються.

Крім того, при митному оформленні в
Східній митниці у графі 45 МД
№700010000/2013/000368 від 08.02.2013 р. за тим самим
зовнішньоекономічним контрактом митна
вартість 1,34 дол. США заявлена
декларантом не за ціною контракту на
відміну від митної вартості за спірною
декларацією, яка зазначена за ціною
контракту 0,858 дол. США, тому вірним є
висновок суду першої інстанції про те,
що вартість ввезеного по МД
№700010000/2013/000368 від 08.02.2013 р. була
визначена позивачем згідно 6
(резервного) метода, що не відповідає
контрактній ціні товару.

Також не приймаються до уваги доводи
скаржника про те, що судом першої
інстанцій не застосовані норми
матеріального права стосовно
визначення митної вартості при продажу
товарів між пов'язаними особами.

У відповідності до положень ч.4 ст.53 МК
України декларант або уповноважена ним
особа має подати відповідні документи
на письмову вимогу органу доходів і
зборів у разі, якщо орган доходів і
зборів має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий зв'язок між

продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість.

Положення даної норми кореспондуються
з положеннями ч.ч.12, 13, 14 ст.58 МК України,
згідно яких той факт, що продавець і
покупець пов'язані особи між собою, сам
по собі не може бути підставою для
розгляду вартості операції як
неприйнятої. У таких випадках
необхідно розглянути обставини
продажу та прийняти вартість операції
за умови, що взаємовідносини покупця
і продавця не вплинули на ціну
оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав
вважати, що відносини, зазначені у
частині дванадцятій цієї статті,
вплинули на ціну оцінюваних товарів,
митний орган повинен надати декларанту
або уповноваженій ним особі свої
письмові обґрунтування, що такий вплив
мав місце.

У разі відсутності обґрунтувань з
боку митного органу необхідно вважати,
що взаємовідносини, зазначені у
частині дванадцятій цієї статті, не
вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Проте, відповідачем не надано
суду належних доказів обґрунтованості
підстав вважати, що існуючий
взаємозв'язок між продавцем і покупцем
вплинув на заявлену декларантом митну
вартість, як не надано і доказів
направлення на адресу позивача
обґрунтованої письмової вимоги з
означеного питання, що свідчить про
недотримання митним органом
вищезазначених норм ст.58 МК України.

Стосовно обґрунтованості
числового значення митної вартості в
умовах трансфертного ціноутворення з
урахуванням пов'язаності покупця та
продавця колегія суддів зазначає
наступне:

Закон України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України щодо
трансфертного ціноутворення» набрав
чинності з 01.09.2013 р., митне оформлення
мало місце у липні 2013 року.

З огляду на принцип дії закону в часі,
закріплений у ст.58 Конституції України,
вказаний Закон України «Про внесення
змін до Податкового кодексу України
щодо трансфертного ціноутворення» не
поширюється на спірні відносини,
оскільки ці відносини виникли до
набрання чинності даним Законом.

Стосовно доводів скаржника про
необхідність надання декларантом
банківських платіжних документів
колегія суддів зазначає, що зі змісту
ч.3 ст.53 МК України вбачається, що
додаткові документи, у т. ч. банківські
платіжні документи, мають бути надані
декларантом за їх наявності, а
порушення покупцями строків оплати
товару, визначених контрактом, не
визначено Митним кодексом України як
підстава для невизнання митним органом
заявленої митної вартості товару.

Стосовно складових митної вартості
товару колегія суддів зазначає, що
посилання митного органу на комерційні
умови FОВ (Інкотермс 2010) є
безпідставними, оскільки згідно листа
«DALMOND TRADE HOUSE LIMITED» (Кіпр) № 013/1405/DТН13 від
14.05.13 р., який було надано позивачем
відповідачу, до ціни товару, що
оцінюється, включені транспортні
витрати за доставку товару із порту
Дальян (Китай) до ст.Пантелеймоновка
(Україна) у розмірі 112 дол. США за 1
метричну тону, що не суперечить
комерційним умовам DАР (Інкотермс 2010)
які передбачені умовами вказаного
контракту та ст.58 МК України.

Щодо посилань скаржника про не взяття
судом першої інстанції до уваги
наявної у митного органу інформації
про вартість товару - «магнезит
плавлений РМ 97», що оформлений
Запорізькою митницею Міндоходів за ЕМД
№ 112030000/2013/009645 від 16.04.2013 р., країна
походження якого зазначена в гр.34
Китай, код товару УКТЗЕД, що за
даними характеристиками відповідає
заявленому позивачем товару - «Оксид
магнію. Плавлений Перикла РМ 97), колегія
суддів зазначає, що зміст вказаної
декларації не дозволяє встановити
умови контракту та замовлення, на
підставі яких такий товар
імпортується.

Разом з тим, як вбачається з вказаної
декларації, вага такого товару
дорівнює 125 375 кг, в той час як вага
товару за спірною декларацією дорівнює
896 464 кг; базис поставки за вищевказаною
декларацією відрізняється від базису,
по якому постачається товар за
контрактом від 15.03.2012 р.

Крім того як вбачається з графи 43 ЕМД №
112030000/2013/009645 від 16.04.2013 р., яка вказує
«Метод визначення вартості», зазначена
в такій декларації вартість товару
визначена митним органом за 6, тобто
резервним, методом, що не свідчить про
реальну вартість такого товару за
ціною контракту.

При цьому, як зазначено в Наказі
Мінфіну від 24.05.2012 р. № 598 "Про
затвердження форми рішення про
коригування митної вартості товарів,
Правил заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів та
Переліку додаткових складових до ціни
договору", зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 01 червня
2012 р. за № 883/21195, посилання на
використання цінової бази Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби у Рішенні допускається
тільки при визначенні митної вартості
відповідно до положень статей 59, 60 та 64
Кодексу з обов'язковим зазначенням
номера та дати митної декларації, яка
була взята за основу для визначення
митної вартості оцінюваних товарів, з
поясненнями щодо зроблених коригувань
на обсяг партії ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, умов
поставки, комерційних умов тощо.

Отже, з огляду на недоведеність
ідентичності умов поставок, суд першої
інстанції обґрунтовано не взяв до
уваги вищевказані посилання скаржника.

Стосовно доводів скаржника про
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями з урахуванням продажу їх
безпосередньо виробником, колегія
суддів зазначає, що для підтвердження
заявленої митної вартості позивачем
надавались відповідачу висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, як того вимагають
положення ч.3 ст.53 МК України, зокрема,
експертний висновок Дніпропетровської
торгово-промислової палати № 3-122 від
01.06.2013 р. та експертний висновок ДП
«УКРПРОМЗОВНІШЕКСПЕРТИЗА» № 2085 від
20.05.2013 р., за яким ціна на товар,
поставлений у спірному періоді
позивачу за контрактом від 15.03.2012 р., яка
дорівнює 858 дол. США/т, може бути визнана
достовірною та відповідає поточній
кон'юнктурі ринку.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що приписи Митного кодексу
України не містять вимоги щодо надання
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями з урахуванням продажу їх
безпосередньо виробником.

Щодо проведення консультацій при
здійснені митного контролю та
оформлення, то до дискреційних функцій
митних органів, які мають законодавчі
обмеження у разі незгоди із
задекларованою митною вартістю,
відноситься і процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості та
обов'язковість послідовного вибору
методів визначення митної вартості
(від основного (за ціною договору) до
резервного).

Визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за методами передбаченими ст.57 МК
України.

Так, згідно ч.4 ст.57 МК України
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідачем не спростовано, що під час
митного оформлення позивач
неодноразово звертався до митного
органу з проханням надати інформацію
для визначення основи митної вартості
товару згідно з положеннями ст.ст.59, 60
МК України.

Однак, доказів того, що митним органом
під час митного оформлення надавалась
позивачу запитувана інформація
відповідачем суду не надано, тобто не
надано доказів дотримання останнім
приписів ч.4 ст.57 МК України.

Крім того, колегія суддів бере до уваги,
що у спірному рішенні про коригування
митної вартості від 5.076.2013 р. не
наведені причини в обґрунтування
неможливості застосування другорядних
методів, що передують резервному, який
був застосований відповідачем.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень,
всупереч приписів ч.2 ст.71 КАС України
не доведена правомірність рішення
Дніпропетровської митниці від 15.07.2013р.
№ 110000003/2013/000076/2 про коригування митної
вартості товару.

Отже, доводи апеляційної скарги
Дніпропетровської митниці не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
тому не можуть бути підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції.

Керуючись ст.196, ст.198, ст.200, ст.205,
ст.206 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
митниці Міндоходів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2013 р. у справі №804/10936/13-а залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
листопада 2013 р. у справі № 804/10936/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко