Справа № 2а-0770/79/12
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
Справа №
153254/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Гуляка В.В. Большакової О.О.

за участю секретаря судового засідання
- Ливак М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні
скарги Державної податкової
інспекції у м. Ужгород Закарпатської
області та фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
29.08.2012р. у справі № 2а-0770/79/12 за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у м.
Ужгород Закарпатської області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В
И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулася з адміністративним позовом
у Закарпатський окружний
адміністративний суд до Державної
податкової інспекції у м. Ужгород
Закарпатської області у якому просила
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від 29
лютого 2008 року № /0 (736/17-3/2546 70 2887/5588)
та № /0 (736/17-3/2546 70 2887/5589), а також
податкові повідомлення-рішення від 08
травня 2008 року № /1
(1749/17-87/12682), № /1
(1750/17-87/12681) та № /1
(1748/17-87/12683).

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 29.08.2012р.
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді від
29 лютого 2008 року №/0 та від 08.05.2008
року №/1 у частині донарахування
суми 70929,16 грн. основного зобов'язання
та 37164,48 грн. штрафної санкції з податку
на додану вартість.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач Державна
податкова інспекція у м. Ужгород
Закарпатської області просить
скасувати постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
29.08.2012 року в частині задоволення
позовних вимог ФОП ОСОБА_1

Також позивач фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 не погодившись із
постановою суду першої інстанції
також оскаржила її в апеляційному
порядку та просить скасувати
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 29.08.2012 року
у частині відмови у задоволенні
позовних вимог та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги повністю.

Апелянти свої вимоги мотивують тим, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та висновки суду не
відповідають обставинам справи, що
призвело до винесення постанови, якою
задоволено адміністративний позов
частково.

Зокрема апелянт фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 зазначає, що судом
частково взято до уваги те, що у 2006 та у
2007 році позивач перебував на спрощеній
системі оподаткування обліку та
звітності, що підтверджується
відповідним свідоцтвом про сплату
єдиного податку № НОМЕР_2 (у 2007 році,
позивачем отримано свідоцтво про спалу
єдиного податку № НОМЕР_3).

Зокрема така частковість виражається у
тому, що по відношенню до ПДВ суд робить
правильний висновок щодо його
незаконності нарахування та скасовує
рішення, а от по відношенню до податку з
доходу на прибуток з невідомих причин
відмовляє в задоволенні позову.

Неправильним є висновок суду в частині
відмови позивачу у визнанні незаконним
нарахування податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб та
податку на додану вартість на підставі
пп. 9.12.1 п.9.12 ст. 9 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб».

Апелянт Державна податкова інспекція у
м. Ужгород Закарпатської області
зазначає, що позивачем перевищено
максимальний обсяг виручки від
реалізації продукції, встановлений
Указом Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" для суб'єктів малого
підприємництва - фізичних осіб (500000,00
грн.), в зв'язку з чим згідно статті 5
цього Указу позивач повинна була
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності з 01
січня 2007 року. Відповідно до пункту 10.2
статті 10 Закону України „Про податок
на додану вартість" платники податку,
визначені у підпунктах „а", „в", „г",
„д" пункту 10.1 цієї статті, відповідають
за дотримання достовірності та
своєчасності визначення сум податку, а
також за повноту та своєчасність його
внесення до бюджету відповідно до
закону. Особа, яка згідно і вимогами
пункту 2.2 статті 2 цього Закону мала
зареєструватися платником податку, але
не здійснила таку реєстрацію, несе
обов'язки з нарахування та сплати цього
податку, а також відповідальність за
його не нарахування або несплату на
рівні особи, зареєстрованої як платник
податку, без права виписки податкової
накладної та нарахування податкового
кредиту. Отже, Закон не ставить в
залежність обов'язок сплати податку на
додану вартість від факту реєстрації
платником та отримання Свідоцтва
платника ПДВ.

Представник фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 у судове засідання
на виклик суду не з'явилися, що не
перешкоджає розгляду справи у його
відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС
України.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, та заперечення на
апеляційну скаргу, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
відповідачем ДПІ у м. Ужгороді
проведено планову документальну
перевірку своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати
податків, зборів (обов'язкових
платежів) ПП фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 за період
30.06.2005р.-31.12.2007р., за результатами якої
складено Акт перевірки № 258/17-119/НОМЕР_1
від 14.02.2008р. (а.с.12-23)

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог ст.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», та
порушення п.8 Порядку видачі Свідоцтва
про сплату єдиного податку:
підприємець вів книгу обліку доходів і
витрат з порушенням встановленого
порядку; вимог ст.13Декрету КМ України
«Про прибутковий податок з громадян»в
частині неналежного ведення обліку
доходів і витрат, внаслідок чого
донараховано до сплати податку з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2007 рік в
сумі 52085 грн.; вимог пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.9.3,
9.5, 9.6 ст.9, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» в частині не
реєстрації платником ПДВ, несплати
зобов'язання з ПДВ, в результаті чого
позивачу збільшено (донараховано)
податкові зобов'язання з ПДВ на суму 92595
грн.

Відповідно до проведеної перевірки ДПІ
у м. Ужгороді прийняті податкові
повідомлення-рішення № /0 від
29.02.2008р., яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 52085 грн., та
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 29.02.2008р. про визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 139392 грн. 40 коп., з
яких 92595 грн. за основним платежем та 46797
грн. 40 коп. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Судом першої інстанції було вірно
зазначено, що у спірний період, діяв
Указ 727/98 яким запроваджено спеціальний
режим оподаткування, обліку і
звітності, спрямований на підтримку
суб'єктів малого підприємництва.

Положеннями ст.1 зазначеного Указу
передбачено, що спрощена система
оподаткування, обліку і звітності
запроваджується в тому числі для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт та
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач у 2006 році перебуваючи на
спрощеній системі оподаткування,
обліку і звітності порушив граничний
обсяг виручки передбачений Указом та
зобов'язаний був з 01.01.2007 року перейти
на загальну систему оподаткування.
Зокрема, обсяг виручки від реалізації
продукції позивачем за 2006 рік склав
505128,00 грн.

У 2007 році обсяг виручки від реалізації
продукції позивача склав 462975,72 грн. За
відсутності підтверджених
документально витрат, розмір витрат
позивача враховані у відсотковому
відношенні (25% доходу) та склали 115744,00
грн. Відтак, оподаткованою сумою доходу
позивача у 2007 році склала сума 347231,72
грн. з якої відповідачем нараховано
податкових зобов'язань за 2007 рік на
суму 52085,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції погоджується з
судом першої інстанції, про те, що
податкові повідомлення-рішення ДПІ у м.
Ужгороді №/0 від 29.02.2008 року та
№/1 від 08.05.2008 року, якими позивачу
визначено податок з доходів фізичних
осіб у сумі 52085,00 грн. є правомірними.

Указ 727/98 не містить положень, які б
регулювали питання оподаткування сум,
що перевищують граничний обсяг
виручки, встановлений законодавцем.
Відтак, з урахуванням загальних
принципів, закріплених у Конституції
України та Закону України «Про систему
оподаткування», що діяли на момент
спірних правовідносин, якими
встановлювалися засади податкових
правовідносин зазначена сума 5128,00 грн.
підлягала оподаткуванню на загальних
підставах.

Оскільки оподаткування суми 5128,00 грн.,
як перевищення встановленої Указом
граничної виручки позивача у 2006 році не
є предметом судового оскарження, суд
втановлене відповідачем порушення, а
саме, неоподаткування за наслідками
перевірки позивача зазначеного доходу
оцінює критично.

Відповідно до п.п.2.3.1 п.2.3 ст. 2 Закону
України «Про податок на додану
вартість», який діяв на момент спірних
правовідносин, особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку у разі, коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Згідно п.9.3 ст.9 даного Закону особи, які
підпадають під визначення пункту 2.3
статті 2 цього Закону, зобов'язані
зареєструватися як платник податку у
податковому органі за їх
місцезнаходженням (місцем проживання).
Форма заяви про реєстрацію
визначається у порядку, визначеному
центральним податковим органом. Дані з
реєстру платників податку підлягають
оприлюдненню в порядку, визначеному
центральним податковим органом.

Відповідно до абз.2 п.9.4 ст. 9 даного
Закону, якщо обсяг оподатковуваних
операцій особи протягом звітного
податкового періоду перевищує суму,
визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 цього Закону, не більше ніж у
два рази, така особа зобов'язана
надіслати податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом.

Згідно абз.4 п.9.4 ст.9 даного Закону
особа, що не надсилає таку заяву у таких
випадках та у такі строки, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач з 01.01.2007 року повинен був
перейти на загальну систему
оподаткування, у зв'язку із чим, з 01.01.2007
року на нього поширювалися вимоги
Закону України «Про податок на додану
вартість» щодо обов'язкової реєстрації
у випадку передбаченому п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2
та п.9.4 ст.9 даного Закону.

З матеріалів справи вбачається, що за
наслідками липня 2007 року загальна сума
від здійснення операцій з поставки
товарів (послуг) позивача перевищила
300000 гривень. Зокрема відповідна сума
від здійснення операцій з поставки
позивачем товарів (послуг) у липні 2007
склала 354646,50 грн. У зв'язку із чим, до 20
серпня 2007 року включно, позивач повинен
був подати заяву про реєстрацію
платником податку на додану вартість
та здійснити нарахування податкових
зобов'язань з ПДВ починаючи із серпня
2007 року. Натомість позивач відповідну
заяву не подав, а тому у відповідності
до вимог абз.4 п.94.ст.9 Закону України
«Про податок на додану вартість» з
серпня 2007 року на нього покладено
обов'язок нараховувати податкові
зобов'язання з ПДВ у випадках
встановлених відповідним Законом та
сплачувати їх державного бюджету.

Враховуючи вищенаведене, прийняте
відповідачем податкове
повідомлення-рішення №/0 та
№/1, яким визначено позивачу ПДВ у
сумі 139392,40 грн. (92595,00 грн. основного
зобов'язання та 46797,40 грн. штрафної
санкції) підлягає частковому визнанню
протиправним та скасуванню, у частині
донарахованої суми 70929,16 грн. основного
зобов'язання та 37164,48 грн. штрафної
санкції.

З аналогічних підстав, з огляду на
вимоги п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.9.4, п.9.5, 9.6 ст.9,
п.п7.3.1 п.7.3, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» застосована до позивача
штрафна санкція у розмірі 170 грн. за не
подачу податкової декларації з ПДВ
правомірно, а прийняте податкове
повідомлення-рішення від 08.05.2008 року
№/1 законне та не підлягає
скасуванню.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, на підставі
правильно встановлених обставин
справи та визначених їм правовідносин,
прийшов до обґрунтованих і законних
висновків. Доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції і не свідчать про порушення
судом норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи і
відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Тобто, постанова суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо вимог законності та
обґрунтованості судових рішень, і
підстав для її скасування і відповідно
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційні скарги Державної
податкової інспекції у м. Ужгород
Закарпатської області та фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 29.08.2012р. у
справі № 2а-0770/79/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
В.Я.Макарик

Судді:
В.В.Гуляк

О.О.Большакова

Повний текст ухвали складено 13 травня
2014 року.