Справа № 2а/0470/527/11
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2012-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2012 р. Справа № 2а/0470/527/11
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого суддіІльков В.В. суддів -
Горбалінського В.В., Голобутовського
Р.З., при секретаріМофі І.В., за участю:
позивача представника відповідачів 1),
2) ОСОБА_3, Петрова В.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Міністерства екології та
природних ресурсів України, Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Дніпропетровській області про
визнання неправомірним та скасування
наказу № 1389-о від 31.12.2010 року,
поновлення на роботі, скасування
запису в трудовій книжці

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Міністерства екології та природних
ресурсів України, Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища у
Дніпропетровській області (з
урахуванням ухвали Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.02.2011р. про залучення другого
відповідача у справі), в якому просить
(з урахуванням уточнень позовних вимог
від 02.10.2012р., які прийняті судом):

- визнати неправомірним та
скасувати повністю наказ №1389-о від
31.12.2010р. «Про звільнення ОСОБА_3», як
рішення суб'єкта владних повноважень;

- поновити ОСОБА_3 на роботі;

- скасувати запис про звільнення у
трудовій книжці ОСОБА_3;

- зобов'язати відповідача
виплатити середній заробіток за
вимушений прогул за період з 01.01.2011р. по
30.09.2012р. в сумі 67294,50 грн. одноразово;

- зобов'язати відповідача
виплатити за весь період щорічну
матеріальну допомогу у сумі 4940,00 грн.
одноразово.

В обґрунтуванні позову зазначено, що
міністр Міністерства екології та
природних ресурсів України видав наказ
за №1389-о від 31.12.10. «Про звільнення
ОСОБА_3», яким звільнив ОСОБА_3 з посади
першого заступника начальника
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Дніпропетровський області
Міністерства екології та природних
ресурсів на підставі положень п.2 ст. 40
КЗпП України. Позивачу видано трудову
книжку, у якій здійснено відповідний
запис про його звільнення. Відповідач,
як на підставу обгрунтування його дій,
посилається на наказ №1350-о від 15 грудня
2010 року, за яким ОСОБА_3 визнано таким,
що не відповідає займаній посаді за
результатами атестації. Позивач
вважає, що відповідач 1) здійснив
підміну норми «невідповідність
працівника займаній посаді внаслідок
недостатньої кваліфікації», яка
регламентована п. 2 ст. 40 КЗпП України,
на яку відповідач посилається у наказі
на «невідповідність працівника
займаній посаді за результатами
атестації», яку не має спеціальний
закон (КЗпП України). Наказ №1350-о від 15
грудня 2010 року, за яким ОСОБА_3 визнано
таким, що не відповідає займаній посаді
за результатами атестації скасовано
рішенням суду. Крім того, оскаржуваний
наказ №1389-о від 31.12.2010р. «Про звільнення
ОСОБА_3» було видано органом, який не
був зареєстрований у Державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, наказ не засвідчений
гербовою печаткою Міністерства
екології та природних ресурсів
України. Позивача вважає, що внаслідок
протиправного його звільнення,
підлягає виплаті на його користь
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу за період з 01.01.2011р.
по 30.09.2012р. у загальному розмірі 67294,50
грн. та неотримана ним щорічна
матеріальна допомога у сумі 4940,00
гривень.

Позивач у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
просив позов задовольнити.

Представник відповідачів 1) та 2) у
судовому засіданні заперечив проти
позову та просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі. У процесі судового розгляду
справи від відповідачів 1) та 2) до суду
надійшли заперечення проти позову (від
12.09.2012р. за вх. № 50423, від 03.10.2012р. за вх. №
54732, від 04.10.2012р. за вх. № 54850), у яких в
обґрунтування правової позиції по
справі зазначено таке. Трудова
діяльність позивача на посаді першого
заступника начальника Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Дніпропетровський області
Міністерства екології та природних
ресурсів здійснювалась із порушенням
норм трудового законодавства, а саме:
внаслідок халатних дій з боку першого
заступника начальника Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Дніпропетровський області ОСОБА_3, який
на час відсутності начальника
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Дніпропетровський області виконував
його обов'язки при підписанні та
складанні кошторисної документації та
актів виконаних робіт за державні
кошти були невірно застосовані
ресурсні елементно-кошторисні норми;
18.01.2010р. позивач не з'явився у робочий
час на робочому місці без вагомих
причин і не повідомивши керівництво в
результаті чого був складений
відповідний акт; відповідно до
характеристики позивач некомпетентний
та безініціативний працівник, невміло
організовує роботу підлеглих йому
відділів та взагалі не виконує
безпосередні обов'язки; у результаті
проведення атестації, за підсумками
голосування атестаційної комісії (за -
7, проти - 0) позивача визнано таким, що не
відповідає займаній посаді,
атестаційною комісією рекомендовано
начальнику Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Дніпропетровський
області перевести ОСОБА_3 на іншу
посаду за його згодою. Вищезазначені
факти, стали підставою для прийняття
Міністерствjv екології та природних
ресурсів України наказу від 15.12.2010р. за
№ 1350-О, яким позивача визнано таким, що
не відповідає займаній посаді. У
зв'язку із невиконання позивачем усіх
обов'язків, що були покладені на нього,
наказом Міністерства екології та
природних ресурсів України від 11.12.2011р.
за № 1389-о ОСОБА_3 було звільнено із
займаної посади на підставі пункту 2
частини 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
дослідивши подані до суду докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи, суд встановив таке.

Правовідносини, пов'язані і прийняттям
на роботу та звільненням з роботи
регулюються Кодексом законів про
працю України, а також спеціальним
законом -Законом України "Про державну
службу", який охоплює діяльність
держави щодо створення правових,
організаційних, економічних та
соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу та визначає загальні засади
діяльності, а також статус державних
службовців, які працюють в державних
органах та їх апараті.

Судом встановлено, що громадянин
ОСОБА_3 з 02.10.2008р. по 31.12.2010р. займав
посаду першого заступника начальника
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Дніпропетровській області, що
підтверджується копією трудової
книжки позивача.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
державну службу» державна служба в
Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження.

Статтею 24 Закону України «Про державну
службу» передбачено, що прийняття на
державну службу, просування по ній
службовців, стимулювання їх праці,
вирішення інших питань, пов'язаних із
службою, проводиться відповідно до
категорій посад службовців, а також
згідно з рангами, які їм присвоюються.

У відповідності до ст.ст. 25, 26 вказаного
Закону позивача за класифікацією посад
було віднесено до державних службовців
п'ятої категорії та присвоєно сьомий
ранг державного службовця.

Відповідно до п. 1, 3 постанови Кабінету
Міністрів України від 28.12.2000р. № 1922,
яким затверджено Положення про
проведення атестації державних
службовців, визначено, що з метою
підвищення ефективності діяльності
державних службовців та
відповідальності за доручену справу в
державних органах один раз на три роки
проводиться їх атестація, під час якої
оцінюються результати роботи, ділові
та професійні якості, виявлені
працівниками при виконанні службових
обов'язків, визначених типовими
професійно-кваліфікаційними
характеристиками посад і відображених
у посадових інструкціях, що
затверджуються керівниками державних
органів відповідно до Закону України
«Про державну службу» та інших
нормативно-правових актів. У період між
атестаціями з метою здійснення
регулярного контролю за проходженням
державної служби та професійними
досягненнями державних службовців
щороку проводиться оцінка виконання
державними службовцями покладених на
них завдань і обов'язків. Оцінка
проводиться безпосередньо керівниками
структурних підрозділів, де працюють
державні службовці, під час підбиття
підсумків роботи за рік. Результати
атестації та щорічні оцінки беруться
до уваги кадровою службою відповідного
державного органу під час проведення
планомірної ротації кадрів на окремих
посадах державних службовців.

Пунктами 5, 6 вказаного Положення
передбачено, що комісія повинна
забезпечити об'єктивний розгляд і
професійну оцінку діяльності
державного службовця, який
атестується, зокрема щодо виконання
покладених на нього службових
обов'язків, знання та користування у
своїй роботі державною мовою, а також
принциповий підхід у підготовці
рекомендацій для подальшого
використання його досвіду і знань у
роботі державного органу. Термін і
графік проведення атестації
затверджується наказом керівника і
доводяться до відома державних
службовців, які атестуються, не пізніше
ніж за місяць до проведення атестації.

На кожного працівника, який підлягає
атестації, складається службова
характеристика, що підписується його
безпосереднім керівником,
затверджується керівником вищого
рівня і подається до комісії не пізніше
ніж за тиждень до проведення атестації.
Службова характеристика на керівника
державного органу підписується
керівником державного органу вищого
рівня. Службова характеристика повинна
містити аналіз виконання державним
службовцем посадових обов'язків;
відомості про обсяг, якість,
своєчасність і самостійність
виконання роботи, ділові якості
(ініціативність, відповідальність),
стосунки з колегами, знання та
користування державною мовою під час
виконання, службових обов'язків,
інформацію про підготовку,
перепідготовку, підвищення
кваліфікації тощо. Державний
службовець ознайомлюється із
службовою характеристикою до
атестації під час співбесіди з
безпосереднім керівником. У разі
незгоди з відомостями, викладеними у
службовій характеристиці, державний
службовець може подати до комісії
відповідну заяву, обґрунтування,
додаткові відомості щодо своєї
службової діяльності. Під час кожної
атестації до комісії подаються щорічні
оцінки виконання державним службовцем
покладених на нього завдань та
обов'язків за період, що минув після
попередньої атестації, а також
атестаційний лист попередньої
атестації - п.9 Положення.

Згідно п. 12, 20 Положення, у разі
прийняття рішення про невідповідність
державного службовця займаній посаді
комісія рекомендує керівникові
перевести цього державного службовця
за його згодою на іншу посаду, що
відповідає його професійному рівню,
або звільнити із займаної посади.
Державний службовець визнаний за
результатами атестації таким, що не
відповідає займаній посаді,
звільняється з роботи відповідно до
пункту 2 статті 40 Кодексу законів про
працю України.

06 грудня 2010 року атестаційною комісією
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Дніпропетровській області було
проведено атестацію державного
службовця - ОСОБА_3 за результатами якої
прийнято рішення про те, що ОСОБА_3 не
відповідає займаній посаді та
рекомендовано начальнику
Держуправління перевести ОСОБА_3 на
іншу посаду за його згодою.

15 грудня 2010 року Міністерством
екології та природних ресурсів України
№ 1350-о було прийнято наказ відповідно
до якого за результатами атестації
визнано таким, що не відповідають
займаній посаді перший заступник
начальника Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Дніпропетровській
області ОСОБА_3.

Відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці.

Наказом Міністерства екології та
природних ресурсів України від 31.12.2010р.
за № 1389-о ОСОБА_3 було звільнено із
займаної посади на підставі пункту 2
частини 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України у зв'язку із
невідповідністю займаній посаді
(відповідно до наказу Міністерства
екології та природних ресурсів України
від 15 грудня 2010 року за №1350-о) і
відмовою від переведення на іншу
посаду на підставі пункту 1 статті 40
Кодексу законів про працю України.
Підстава: наказ Міністерства екології
та природних ресурсів України від 15
грудня 2010 року за №1389-о, листи
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища у
Дніпропетровській області від 22.12.2010р.
за №344, від 27.12.2010р. за № 1-2177-1, акт щодо
відмови від запропонованої посади від
22.12.2010 року.

Наказ Міністерства екології та
природних ресурсів України №1350-о від 15
грудня 2010 року було оскаржено
позивачем у судовому порядку.
Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
07.03.2012р. по справі №2а/0470/64/11 за позовом
ОСОБА_3 до Міністерства екології та
природних ресурсів України, третя
особа: Державне управління охорони
навколишнього природного середовища в
Дніпропетровській області про
визнання нечинним та скасування наказу
№ 1350-о від 15.12.2010р. - адміністративний
позов задоволено повністю: визнано
нечинним наказ Міністерства екології
та природних ресурсів України №1350-о
від 15 грудня 2010 року.

Рішенням Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24.07.2012р., прийнятим за результатами
перегляду у апеляційному порядку
постанови Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
07.03.2012р. по справі №2а/0470/64/11, постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24.07.2012р. по
справі №2а/0470/64/11 змінено шляхом
викладення її резолютивної частини
наступним змістом: «Визнати
протиправним та скасувати наказ
Міністерства екології та природних
ресурсів України

№1350-0 від 15 грудня 2010 року в частині
висновків щодо невідповідності
займаній посаді першого заступника
начальника Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Дніпропетровській
області ОСОБА_3».

Відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України
постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення, а якщо їх було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі.

Отже, рішення у справі № 2а/0470/64/11
набрало законної сили 24.07.2012 року.

Відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Частиною 2 статті 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
також визначено, що постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
для виконання на всій території
України.

Таким чином, на час розгляду цієї
справи у судовому порядку скасовано
наказ щодо невідповідності займаній
посаді першого заступника начальника
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Дніпропетровській області ОСОБА_3, який
став підставою для звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, у рішенні Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
07.03.2012р. у справі № 2а/0470/64/11 було
встановлено таке. У порушення наказу
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
08.11.2010р. №1212-о «Про проведення
атестації державних службовців,
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Дніпропетровській області позивача не
було ознайомлено з характеристикою у
строк, встановлений вказаним наказом
до 30.11.2010р., відповідних доказів суду не
надано, надана копія службової
характеристики, складена начальником
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Дніпропетровській області, зі змісту
якої вбачається, що вона не відповідає
вимогам п. 9 Положення № 1922, не
затверджена керівником державного
органу вищого рівня, при цьому на ній
міститься напис про те, що вона вручена
позивачеві, однак дата її вручення не
вказана. Не надано суду і доказів, які б
свідчили про надання відповідної
характеристики атестаційній комісії у
строк до 30.11.2010р. як це передбачено
вищевказаним наказом № 1212-о від 08.11.2010р.
Також, відсутні і документи, які б
свідчили про доведення до відома
позивача, який підлягав атестації не
пізніше, ніж за місяць до проведення
такої атестації. На вимогу суду не були
надані ні відповідачем, ні третьою
особою доказів порушення позивачем
трудової дисципліни за що б останній
протягом року притягувався до
дисциплінарної або іншої
відповідальності за невиконання своїх
службових обов'язків та трудової
дисципліни, також не надано і
документів щорічної оцінки виконання
завдань покладених на позивача за
підсумками роботи за рік як це
передбачено Положенням № 1922. Викладені
в характеристиці обставини щодо
порушення позивачем трудової
дисципліни та правил внутрішнього
трудового розпорядку, посилання на те,
що у позивача відсутнє прагнення до
підвищення власного професійного
рівня у галузі охорони навколишнього
природного середовища, не виконання
ним безпосередніх своїх обов'язків та
невміння організувати роботу
підлеглих його відділів жодним
доказом не підтверджено, навпаки,
зазначені твердження спростовуються
тим, що ОСОБА_3, перебуваючи на займаній
посаді, підвищував свою кваліфікацію у
Дніпропетровському регіональному
інституті державного управління з
19.05.2009р. по 22.05.2009р. про що свідчить
відповідна копія свідоцтва НОМЕР_1 від
22.05.2009р. реєстраційний номер НОМЕР_2,
копією свідоцтва Державної
екологічної академії післядипломної
освіти та управління з 24 по 26 листопада
2009р. видане 26.11.2009р. реєстраційний номер
НОМЕР_3, копією Почесної Грамоти на імя
позивача, виданою Дніпропетровською
міською радою у січні 2009р., копією
Подяки Комітету Верховної Ради України
з питань екологічної політики,
природокористування та ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи.

Суд, у процесі судового розгляду справи
№ 2а/0470/64/11 прийшов до висновку про те,
що наказ Міністерства екології та
природних ресурсів України від 15.12.2010р.
за № 1350-о в частині того, що за
результатами атестації першого
заступника начальника Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Дніпропетровській області - ОСОБА_3
визнано таким, що не відповідає
займаній посаді прийнятий не у спосіб,
що передбачений Конституцією України
та з порушенням законів України, а саме:
з порушенням порядку проведення
атестації, який встановлений
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.12.2000р. № 1922, яким затверджено
Положення про проведення атестації
державних службовців.

Відповідно до п. 19 постанови пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992р. за
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» ( із змінами,
внесеними згідно з постановами Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 01.04.1994р.,
№ 18 від 26.10.1995р., № 15 від 25.05.1998р.)
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Суд враховує, що підставою для
прийняття оскаржуваного наказу № 1389-о
від 31.12.2010 року є саме наказ
Міністерства екології та природних
ресурсів України від 15.12.2010р. за №1350-о,
який на час розгляду справи скасований.

Пунктом 6 наказу Міністерства екології
та природних ресурсів України від
14.12.2010р. № 572 керівникам урядових
органів державного управління у
системі Мінприроди та територіальних
органів Державної екологічної
інспекції України, підприємств,
установ та організацій, що належать до
сфери управління Мінприроди,
працівникам центрального апарату
Мінприроди доручено продовжити
виконання своїх обов'язків до
завершення питань утворення
Міністерства екології та природних
ресурсів України, Державної
екологічної інспекції України,
Державної служби геології та надр
України.

Згідно з Витягом із Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Міністерство
екології та природних ресурсів України
зареєстровано в Державному реєстрі -
16.02.2011 року.

З огляду на зазначене, зважаючи на
сукупність обставин, встановлених та
досліджених в процесі судового
розгляду справи, наказ №1389-о від
31.12.2010р. «Про звільнення ОСОБА_3»
прийнятий без дотримання вимог чинного
законодавства України, є неправомірним
та підлягає скасуванню.

Суд важає за необхідне зазначити, що
відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

Таким чином, для захисту прав та
законних інтересів позивача необхідно
визнати протиправним та скасувати
оскаржуване рішення.

Позивач також просить суд поновити
ОСОБА_3 на роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

Судом встановлено, що на час розгляду
справи, як пояснив представник
відповідача, Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища у Дніпропетровській
області не ліквідоване та не
реорганізоване, посада першого
заступника начальника Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Дніпропетровській області не
скорочена і є у штаті управління.

Таким чином, задоволенню підлягає
позовна вимога про поновленнея ОСОБА_3
на роботі, однак, з метою захисту прав
позивача, суд, керуючись положеннями
ст. 11 КАС України, суд вважає доцільним
вийти за межі позовних вимог та
поновити ОСОБА_3 на посаді першого
заступника начальника Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Дніпропетровській області.

Щодо позовних вимог про скасування
запису про звільнення у трудовій
книжці ОСОБА_3, то суд зазначає, що після
набрання даним рішенням законної сили,
у порядку його виконання, відповідні
виправлення у трудовій книжці
здійснюються за місцем роботи.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача виплатити
середній заробіток за вимушений прогул
за період з 01.01.2011р. по 30.09.2012р. в сумі
67294,50 грн. одноразово, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Згідно до п. 32 постанови пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992р. за
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» (із змінами, внесеними
згідно з постановами Пленуму
Верховного Суду України № 4 від
01.04.1994рю., № 18 від 26.10.1995р., № 15 від
25.05.1998р.) оскільки згідно зі ст.235 КЗпП
оплаті підлягає вимушений прогул,
вимоги працівника про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку підлягають задоволенню в
тому разі і за той період, коли з вини
власника або уповноваженого ним органу
була затримана видача трудової книжки
або неправильне формулювання причин
звільнення в трудовій книжці
перешкоджало працевлаштуванню
працівника.

При присудженні оплати за час
вимушеного прогулу зараховується
заробіток за місцем нової роботи
(одержана допомога по тимчасовій
непрацездатності, вихідна допомога,
середній заробіток на період
працевлаштування, допомога по
безробіттю), який працівник мав в цей
час.

У випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в зв'язку з
незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи - невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи. Для
працівників, які пропрацювали на
даному підприємстві (в установі,
організації) менш двох місяців,
обчислення проводиться з розрахунку
середнього заробітку за фактично
пропрацьований час. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
за № 100 (зі змінами, внесеними
постановою Кабінету Міністрів України
від 16 травня 1995 року за № 348). ( Абзац
третій пункту 32 із змінами, внесеними
згідно з Постановою Верховного Суду
України № 18 від 26.10.1995р.).

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП оплата
середнього заробітку за весь час понад
один рік провадиться за вимушений
прогул і за умови, що заява про
поновлення на роботі розглядалась
більше одного року і в цьому не було
вини працівника. ( Пункт 32 із змінами,
внесеними згідно з Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 15 від
25.05.1998р.).

Відповідно до п. 8 постанови Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
за № 100 нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. (Абзац перший пункту
8 із змінами, внесеними згідно з
Постановою КМУ за № 1398 (1398-99-п) від
30.07.1999р.).

У разі коли середня місячна заробітна
плата визначена законодавством як
розрахункова величина для нарахування
виплат і допомоги, вона обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати, розрахованої згідно
з абзацом першим цього пункту, на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді. (Пункт 8
доповнено абзацом згідно з Постановою
КМУ за № 1398 (1398-99-п) від 30.07.1999р.).

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.
(Пункт 8 доповнено абзацом згідно з
Постановою КМУза № 1398 (1398-99-п) від
30.07.1999р.).

На вимогу суду відповідачем було
надано до суду довідку про суму
нарахованої позивачу заробітної плати
за період з 01.11.2010р. по 31.12.2010р.,
відповідно до якої сума нарахованої
заробітної плати ОСОБА_3 становить: за
жовтень 2010р. - 3134,25 грн., за листопад 2010р.
- 3454,77 грн., за грудень 2010р. - 3506,56 гривень.

Крім того, відповідно до довідки від
03.10.2012р. сума середньоденного заробітку
ОСОБА_3 за період з 01.11.2010р. по 31.12.2010р.
становить 154,42 гривні; кількість
робочих днів, які враховуються при
обчисленні середньоденного заробітку
ОСОБА_3 становить - у жовтні 2010р. - 15 днів,
у листопаді 2010р. - 22 дні, у грудні 2010р. - 21
день.

Відповідно до листа Мінпраці від 25.08.2010
р. за №9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми
тривалості робочого часу на 2011 рік»
кількість робочих днів становить 250.

У 2012р., враховуючи дату розгляду справи
по суті позовних вимог - до 04.10.2012р.,
кількість робочих днів становить 189.

Таким чином, сума неотриманої
заробітної плати позивачем за час
вимушеного прогулу, яка підлягає
стягненню, становить: 67790,38 гривень.

До твердження відповідача щодо
неправильності розрахунку
недоотриманої позивачем заробітної
плати з січня 2011р. по вересень 2012р. у
зв'язку із включенням до цього відрізку
періоду досягнення позивачем
граничного віку перебування на
державній службі, а саме: 60-ти років, суд
ставиться критично, адже відповідно до
п. 3 ч. 1 ст. 30 Закону Країни «Про державну
службу» крім загальних підстав,
передбачених Кодексом законів про
працю України, державна служба
припиняється у разі досягнення
державним службовцем граничного
віку проходження державної служби
(стаття 23 цього Закону).

Відповідно до ст. 23 ст. 30 Закону Країни
«Про державну службу» граничний вік
перебування на державній службі
становить 65 років. (Частина перша
статті 23 із змінами, внесеними згідно
із Законами № 647-XIV (647-14) від 13.05.1999р., №
2493-III (2493-14) від 07.06.2001р., № 2592-VI (2592-17) від
07.10.2010р.; в редакції Законів № 3668-VI
(3668-17) від 08.07.2011р., № 4161-VI (4161-17) від
09.12.2011р.).

Станом на досягнення позивачем
60-тирічного віку, а саме: 08.06.2011р., діяла
стаття 23 Закону Країни «Про державну
службу» у наступній редакції
«граничний вік перебування на
державній службі становить 60 років для
чоловіків і 55 років для жінок. У разі
необхідності керівник державного
органу за погодженням з керівником
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реалізації державної політики у
сфері державної служби може продовжити
термін перебування на державній
службі, але не більш як на п'ять років».
(Частина перша статті 23 із змінами,
внесеними згідно із Законами № від
13.05.1999р., № 2493-III від 07.06.2001р., № 2592-VI від
07.10.2010р.).

Однак, при розгляді справи по суті, суд
враховує той факт, що на момент
досягнення 60-тирічного віку позивач
фактично, оскаржуючи рішення про своє
звільнення, перебував у стані
вимушеного прогулу. Крім цього,
положення ст. 23 стаття 23 Закону Країни
«Про державну службу» у редакції
станом на 08.06.2011р. передбачали право за
рішеням керівника спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сфері державної
служби продовження терміну
перебування на державній службі.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язаня відповідача виплатити за
весь період щорічну матеріальну
допомогу у сумі 4940,00 грн. одноразово,
суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
за № 100 при обчисленні середньої
заробітної плати у всіх випадках її
збереження включаються: основна
заробітна плата; доплати і надбавки (за
надурочну роботу та роботу в нічний
час; суміщення професій і посад;
розширення зон обслуговування або
виконання підвищених обсягів робіт
робітниками-почасовиками; високі
досягнення в праці (високу професійну
майстерність); умови праці;
інтенсивність праці; керівництво
бригадою, вислугу років та інші);
виробничі премії та премії за економію
конкретних видів палива,
електроенергії і теплової енергії;
винагорода за підсумками річної роботи
та вислугу років тощо.

Премії включаються в заробіток того
місяця, на який вони припадають згідно
з розрахунковою відомістю на заробітну
плату. Премії, які виплачуються за
квартал і більш тривалий проміжок часу,
при обчисленні середньої заробітної
плати за останні два календарні місяці,
включаються в заробіток в частині, що
відповідає кількості місяців у
розрахунковому періоді.

У разі коли число робочих днів у
розрахунковому періоді відпрацьовано
не повністю, премії, винагороди та інші
заохочувальні виплати під час
обчислення середньої заробітної плати
за останні два календарні місяці
враховуються пропорційно часу,
відпрацьованому в розрахунковому
періоді. (Абзац перший пункту 3 із
змінами, внесеними згідно з
постановами КМУ за № 348 (348-95-п) від
16.05.1995р., № 1398 (1398-99-п) від 30.07.1999р., за № 1266
(1266-2001-п) від 26.09.2001р.).

Одноразова винагорода за підсумками
роботи за рік і за вислугу років
включається до середнього заробітку
шляхом додавання до заробітку кожного
місяця розрахункового періоду 1/12
винагороди, нарахованої в поточному
році за попередній календарний рік.
(Абзац другий пункту 3 в редакції
постанови КМУ за № 1398 (1398-99-п) від
30.07.1999р.).

Усі виплати включаються в розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані, без
виключення сум відрахування на
податки, стягнення аліментів тощо, за
винятком відрахувань із заробітної
плати осіб, засуджених за вироком суду
до виправних робіт без позбавлення
волі. ( Абзац третій пункту 3 із змінами,
внесеними згідно з постановою КМУза №
1398 (1398-99-п) від 30.07.1999р.).

При обчисленні середньої заробітної
плати для оплати за час щорічної
відпустки, додаткових відпусток у
зв'язку з навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або компенсації за
невикористані відпустки, крім
зазначених вище виплат, до фактичного
заробітку включаються виплати за час,
протягом якого працівнику
зберігається середній заробіток (за
час попередньої щорічної відпустки,
виконання державних і громадських
обов'язків, службового відрядження
тощо), та допомога у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю. (Абзац
четвертий пункту 3 із змінами,
внесеними згідно з постановою КМУ за№
185 (185-97-п) від 24.02.1997р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону Країни
«Про державну службу», на яку в
обгрунтування необхідності виплати за
весь період щорічну матеріальну
допомогу у сумі 4940,00 грн. одноразово
посилається позивач, державним
службовцям надається щорічна
відпустка тривалістю 30 календарних
днів, якщо законодавством не
передбачено більш тривалої відпустки,
з виплатою допомоги для оздоровлення у
розмірі посадового окладу.

Статтею 33 Закону України «Про державну
службу» визначено, що державним
службовцям може надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Відповідно до п. 2 постанови КМУ «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» надано право
керівникам органів, у межах
затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника.

Тобто, виплата допомоги для
оздоровлення у розмірі посадового
окладу проводиться у разі перебування
державного службовця у відпустці, за
наявності згоди керівництва, і не
включається до розрахунку середнього
заробітку тому і не підлягають
задоволенню позовні вимоги у цій
частині.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Стаття 19 Конституції України,
зобов'язує органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України,
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, полягає в наступному, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи те, що
відповідачі не довели правомірність
оскаржуваного рішення, позовні вимогі
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Згідно п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 256 КАС України
негайно виконуються постанови суду про
присудження виплати заробітної плати,
іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць та
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Отже, до негайного виконання повинна
бути звернута вимога позивача про
поновлення на посаді та виплата
позивачу середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Керуючись статтями 14, 70, 71, 86, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Міністерства екології та природних
ресурсів України, Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища у
Дніпропетровській області про
визнання неправомірним та скасування
наказу № 1389-о від 31.12.2010 року,
поновлення на роботі, скасування
запису в трудовій книжці, виплату
щорічної матеріальної допомоги
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ «Про звільнення ОСОБА_3» від
31.12.2010 року № 1389-о.

Поновити ОСОБА_3 на посаді першого
заступника начальника Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Дніпропетровській області.

Стягнути з Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Дніпропетровській
області на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 67790,38 гривень без урахування
податку з доходів фізичних осіб та
інших обов'язкових платежів.

В іншій частині заявлених позовних
вимог - відмовити.

Постанова, в частині поновлення ОСОБА_3
на посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
межах суми стягнення за один місяць
підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Повний текст постанови складено
09 жовтня 2012 року

Суддя Суддя СуддяВ.В Ільков
В.В. Горбалінський Р.З. Голобутовський