Справа № 824/2046/13-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/2046/13-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Маренича І.В.
розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом
Кельменецького районного центру
зайнятості до Чернівецької митниці
Міндоходів про стягнення допомоги по
безробіттю,-

ВСТАНОВИВ:

Кельменецький районний центр
зайнятості (далі-Позивач) звернувся з
адміністративним позовом до
Чернівецької митниці Міндоходів
(далі-Відповідач) про стягнення
допомоги по безробіттю у зв'язку із
поновленням на роботі за рішення суду в
сумі 10878,20 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що ОСОБА_1 перебував
на обліку в Кельменецькому районному
центрі зайнятості з 08.02.2012 р. по 25.06.2013 р.
та отримав допомогу безробіттю в
загальній сумі 28136,40 грн. Згідно судових
рішень та відповідно до наказу
Державної митної служби України №887-к
від 01.06.2013 р. ОСОБА_1 було поновлено на
посаді з 27.01.2012 р. Таким чином, позивач
направив до Чернівецької митниці
Міндоходів претензію з проханням
повернути допомогу по безробіттю
виплачену ОСОБА_1 в сумі 10878,20 грн. -
допомога по безробіттю за період з
01.10.2012 р. по 08.02.2013 р., оскільки частину
коштів в сумі 17258,20 грн. за період з
15.02.2012 р. по 30.09.2012 р. відшкодовано
Кельменецькому районному центру
зайнятості відповідачем в
добровільному порядку. Однак,
відповідач претензію не визнає,
оскільки рішенням суду, яке набрало
законної сили, ОСОБА_1 відмовлено в
задоволенні вимог щодо виплати
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 21.09.2012 року по день поновлення
на посаді.

Позивач вважає, що така позиція
Чернівецької митниці Міндоходів є
незаконною та протиправною.

Від представника позивача поступило
клопотання про розгляд справи у
порядку письмового провадження, при
цьому представник позивача зазначив,
що позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача подав
заперечення проти позовної заяви,
однак не заперечував проти заявленого
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка
бере участь у справі, має право
заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо
таке клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за
можливе та доцільне розглянути дану
адміністративну справу без участі
сторін по справі на підставі наявних в
ній матеріалів в порядку письмового
провадження, що відповідає вимогам ст.
128 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, дослідивши та оцінивши надані
докази в сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Чернівецька
митниця Міндоходів є правонаступником
Чернівецької обласної митниці.

Кельменецький районний центр
зайнятості відповідно до заяви від
08.02.2012 р. ОСОБА_1 надав статус
безробітного та виплачував допомогу по
безробіттю в період з 08.02.2012 р. по 25.06.2013
р.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2012 р. у справі №2а/2470/313/12 позов ОСОБА_1
задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано п.1 наказу
т.в.о. Голови Державної митної служби
України Дериволкова С.Д. №107-к від
25.01.2012 року "По особовому складу
Чернівецької обласної митниці" в
частині припинення перебування на
державній службі інспектора сектора
митного оформлення №5 відділу митного
оформлення №3 митного поста
«Кельменці» Чернівецької обласної
митниці ОСОБА_1 та поновлено його на
посаді.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 13.12.2012 року
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 21.09.2012 року
залишено без змін.

Наказом Державної митної служби
України від 01.06.2013 року №887-к «По
особовому складу митних органів»
ОСОБА_1 поновлено на посаді інспектора
сектора митного оформлення №5 відділу
митного оформлення №3 митного поста
«Кельменці» Чернівецької обласної
митниці з 27.01.2012 року.

Наказом Кельменецького районного
центру зайнятості №52 від 02.07.2013 року
«Про відшкодування коштів», відповідно
до якого відповідач повинен повернути
кошти надлишково виплаченого
матеріального забезпечення ОСОБА_1

На адресу відповідача позивачем було
направлено претензію від 05.07.2013 року за
№01-11/557 з проханням повернути залишок
коштів в сумі 10878,20 грн. - допомога по
безробіттю виплачена ОСОБА_1 за період
з 01.10.2012 року по 08.02.2013 року, оскільки
частину коштів в сумі 17258,20 грн. за
період з 15.02.2012 року по 30.09.2012 року
відшкодовано Кельменецькому районному
центру зайнятості відповідачем в
добровільному порядку 29.03.2013 року.

07.08.2013 року Кельменецьким районним
центром зайнятості отримано відповідь
на претензію від Чернівецької обласної
митниці №11/1-17/5090 в якій зазначено, що
претензія задоволенню не підлягає,
оскільки рішенням суду, яке набрало
законної сили, ОСОБА_1 відмовлено в
задоволенні вимог щодо виплати
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 21.09.2012 року по день поновлення
на посаді.

16.08.2013 року Кельменецьким районним
центром зайнятості було направлено
повторно лист, оскільки у відповіді
Чернівецької обласної митниці №11/1-17/5090
на претензію від 05.07.2013 року за №01-11/557
відповідач посилався на іншу постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 06.02.2013 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 18.04.2013 року,
однак у відшкодуванні допомоги по
безробіттю у зв'язку із поновленням на
роботі за рішення суду в сумі 10878,20 грн.
було відмовлено.

Станом на день подання
адміністративного позову відповідачем
не відшкодовано отриманої допомоги по
безробіттю у зв'язку із поновленням на
роботі за рішення суду в сумі 10878,20 грн.

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення закону та
робить висновки по суті спору.

Правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття регулюються
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ
(далі -Закон № 1533).

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття (далі - страхування
на випадок безробіття) - система прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття з незалежних від
застрахованих осіб обставин та надання
соціальних послуг за рахунок коштів
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття.

Згідно з ст. 22 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", право на допомогу по
безробіттю залежно від страхового
стажу мають застраховані особи,
визнані в установленому порядку
безробітними, страховий стаж яких
протягом 12 місяців, що передували
реєстрації особи як безробітної,
становить не менше ніж шість місяців за
даними Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до ст. 23 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", застрахованим особам,
зазначеним у частині першій статті 22
цього Закону, розмір допомоги по
безробіттю визначається у відсотках до
їх середньої заробітної плати (доходу),
визначеної відповідно до порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, залежно від страхового стажу.

Одноразова виплата допомоги по
безробіттю для організації
безробітним підприємницької
діяльності здійснюється у розмірі
допомоги по безробіттю, нарахованої
відповідно до цієї статті, у розрахунку
на рік.

Згідно з пп. 2.1 п. 2 Наказу Міністерства
праці та соціальної політики України
"Про затвердження Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності", застрахованим особам -
найманим працівникам; особам, які
виконують роботи (надають послуги)
згідно з цивільно-правовими договорами
здійснювали підприємницьку або іншу
діяльність; військовослужбовцям
Збройних Сил України, Державної
прикордонної служби України,
внутрішніх військ, інших військових
формувань, утворених відповідно до
законів України, Служби безпеки
України, Служби зовнішньої розвідки
України, Державної спеціальної служби
транспорту, особам рядового і
начальницького складу Державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації України, органів внутрішніх
справ, органів і підрозділів
цивільного захисту, особам
начальницького складу податкової
міліції, а також особовому складу
воєнізованих аварійно-рятувальних
служб (формувань), створених відповідно
до законодавства на постійній основі
(далі - військовослужбовці), крім
військовослужбовців строкової служби,
фізичним особам - підприємцям, особам,
які забезпечують себе роботою
самостійно, а у випадках, передбачених
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", іншим особам (громадянам
України, іноземцям, особам без
громадянства, які постійно проживають
в Україні, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України), на користь
яких здійснюється страхування на
випадок безробіття, які втратили
роботу з не залежних від них обставин і
визнані в установленому порядку
безробітними та протягом 12 місяців, що
передували початку безробіття,
працювали на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня),
проходили службу або виконували роботи
(надавали послуги) згідно з
цивільно-правовими договорами
здійснювали підприємницьку або іншу
діяльність не менше 26 календарних
тижнів та сплачували страхові внески
та/або єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок), допомога по безробіттю
визначається у відсотках до їх
середньої заробітної плати (доходу) або
середнього грошового забезпечення
залежно від страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 8
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" Фонд загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття (далі -
Фонд) створюється для управління
страхуванням на випадок безробіття,
акумуляції страхових внесків, контролю
за використанням коштів, виплати
забезпечення та надання соціальних
послуг, здійснення інших функцій
згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Згідно положень статті 10 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" управління Фондом
здійснюється на паритетній основі
державою, представниками
застрахованих осіб і роботодавців.
Функції виконавчої дирекції Фонду
виконує центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері зайнятості населення та трудової
міграції, та його територіальні органи,
що здійснюють свою діяльність
відповідно до цього Закону та Закону
України "Про зайнятість населення", за
змістом якого такими є територіальні
органи державної служби зайнятості.

Частиною першою статті 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" передбачено, що
Фонд має право, зокрема, стягувати з
роботодавця суму страхових коштів та
вартість соціальних послуг, наданих
безробітному в разі поновлення його на
роботі за рішенням суду.

Відповідно до положень частини
четвертої статті 35 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" із роботодавця утримується
сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
безробітному у разі поновлення його на
роботі за рішенням суду.

Таким чином, підставою для
відшкодування Фонду (територіальним
органам державної служби зайнятості)
роботодавцем суми виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг безробітному є факт
поновлення останнього на роботі за
рішенням суду.

Згідно статті 39 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" спори, що виникають із
правовідносин за цим Законом,
вирішуються в судовому порядку.

Як встановлено судом, постановою
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2013 року в адміністративній справі
№824/1916/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Чернівецької митниці Міндоходів,
Державної митної служби України про
стягнення середньомісячної заробітної
плати за час затримки виконання
рішення суду, перерахунку відпускних
та виплати матеріальної допомоги
адміністративний позов задоволено
частково.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21.01.2014 року
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18.11.2013 року
по справі №824/1916/13-а залишено без змін.

За таких обставин ухвала Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 21.01.2014 року набрала законної сили, а
у відповідності до ч.5 ст.254 КАС України
постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення.

Як вбачається з ч. 1 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно із пунктом 4 частини третьої
статті 129 Конституції України однією із
основних засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначені положення
закону та зважаючи на те, що ОСОБА_1 за
рішенням суду у зв'язку з його
незаконним звільненням з митних
органів було поновлено на роботі, а
Чернівецькою обласною митницею, тобто
роботодавцем, в добровільному порядку
не повернуто Кельменецькому районному
центру зайнятості виплачену ним
зазначеній особі допомогу по
безробіттю в розмірі 10878,20 грн., суд
вважає обґрунтованими заявлені
позивачем вимоги щодо стягнення з
Чернівецької митниці Міндоходів
(правонаступника Чернівецької
обласної митниці) допомоги по
безробіттю у вказаному вище розмірі.

У процесі розгляду справи не
встановлено інших фактичних обставин,
що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

Керуючись ст.ст.2,3,6-12,17,18,122,160-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т
А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Чернівецької митниці
Міндоходів на користь Кельменецького
районного центру зайнятості виплачену
допомогу по безробіттю ОСОБА_1 в сумі
10878,20 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Суддя

І.В.Маренич