Справа № 545/4343/13-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 р.Справа № 545/4343/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Бутенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Полтавському районі
Полтавської області на постанову
Полтавського районного суду
Полтавської області від 26.02.2014р. по
справі № 545/4343/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Полтавському районі
Полтавської області

про визнання дій протиправними та
зобов'язання призначити пенсію по
втраті годувальника,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського районного
суду Полтавської області від 26 лютого
2014 року адміністративний позов ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в Полтавському районі про визнання дій
протиправними та зобов'язання
призначити пенсію по втраті
годувальника - задоволений.

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в Полтавському районі
щодо відмови їй в призначенні пенсії по
втраті годувальника на підставі заяви
з 27 травня 2013 року відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Полтавському районі
призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті
годувальника на підставі заяви з 27
травня 2013 року відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та провести відповідні виплати з
урахуванням виплаченої пенсії.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 34,41грн. (тридцять
чотири гривні 41 коп.) сплаченого
судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказану постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог. Скаржник зазначає, що
приймаючи зазначену постанову суд
першої інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин положення Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об'єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Полтавському районі як отримувач
пенсії за віком (а.с.6), 27.05.2013 року
звернулась до відповідача із заявою
про призначення їй пенсії по втраті
годувальника - померлого чоловіка
ОСОБА_2, що підтверджується копією її
заяви про призначення пенсії (а.с.7) та
повідомленням УПФУ в Полтавському
районі від 21.06.2013 року про відмову в
призначенні їй пенсії по втраті
годувальника(а. с. 8). ОСОБА_2 був
інвалідом першої групи по
захворюванню, пов'язаному з роботами по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
мав посвідчення особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1(а.с.9), помер ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.10).

Позивач до УПФУ в Полтавському районі
надано довідки про заробітну плату та
відрядження ОСОБА_2 до м. Чорнобиль (а.
с. 11-15).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що при
призначенні позивачу пенсії в зв'язку
з втратою годувальника застосуванню
підлягають ст.ст. 36-37, 45 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», отже дії
відповідача є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті
страхового стажу, який був би
необхідний йому для призначення пенсії
по III групі інвалідності, а в разі
смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника. Абзац перший частини
першої статті 36 із змінами, внесеними
згідно із Законом N 3668-VI ( 3668-17 ) від 08.07.2011
. Батьки і чоловік (дружина)
померлого, які не були на його
утриманні, мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, якщо
втратили джерело засобів до існування.

Згідно ст. 45 Закону переведення з
одного виду пенсії на інший
здійснюється з дня подання заяви на
підставі документів про страховий
стаж, заробітну плату (дохід) та інших
документів, що знаходяться на час
переведення з одного виду пенсії на
інший в пенсійній справі, а також
додаткових документів, одержаних
органами Пенсійного фонду.

Документи про призначення
(перерахунок) пенсії розглядає
територіальний орган Пенсійного фонду
та не пізніше 10 днів з дня їх
надходження приймає рішення про
призначення (перерахунок) або про
відмову в призначенні (перерахунку)
пенсії.

Судовим розглядом встановлено, що
станом на день смерті ОСОБА_2 йому було
визначено конкретний розмір пенсії,
правильність її розміру ніким не
оспорювалась, тому відсутні
передбачені чинним законодавством
підстави для надання та перевірки
документів, що були підставою для
призначення йому пенсії станом на день
звернення позивачки до УПФ із заявою
про призначення їй пенсії по втраті
годувальника .

Згідно ст. 22 Конституції України,
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Управління Пенсійного фонду України в
Полтавському районі не надало належних
та допустимих доказів, в розумінні ст. 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, на підтвердження обставин, на
які вони послались в своїх
запереченнях.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимоги позивачки є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Отже, доводи апеляційної скарги
відповідача про порушення судом
першої інстанції під час розгляду
справи вимог Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та норм
ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об'єктивності розгляду справи
висновків суду не спростовують,
оскільки при розгляді справи суд
першої інстанції, відповідно до вимог
ст. 159 КАС України повно і всебічно, в
межах заявлених вимог, з'ясував дійсні
обставини справи, дав належну оцінку
наявним у справі доказам, правильно
вирішив питання щодо правовідносин,
зумовлених встановленими фактами, та
вирішив справу на підставі норм
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини.

З огляду на вищевикладене,
постанова суду першої інстанції
ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського районного суду
Полтавської області від 26.02.2014р. по
справі № 545/4343/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В. Повний текст ухвали
виготовлений 19.05.2014 р.