Справа № 812/1668/14
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тихонов І.В.
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
справа №812/1668/14

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Арабей Т.Г., Василенко Л.А,,
розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Стаханові
Луганської області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року у справі № 812/1668/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Стаханові Луганської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Стаханові
Луганської області про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О
В И В:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року позов Управління Пенсійного
фонду України в м. Стаханові
Луганської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Стаханові
Луганської області про стягнення
заборгованості, задоволено. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Стаханові на
користь Управління Пенсійного фонду
України в м. Стаханові Луганської
області витрати на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсію у
зв'язку з втратою годувальника особам,
які отримали каліцтво в державах СНД,
за період з 01.09.2013 по 31.12.2013 в розмірі
2207,35 грн.

Відповідач з таким судовим рішення не
погодився, подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою відмовити у задоволені позовних
вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги не звернув уваги на те,
що, позивач вимагає відшкодування
виплаченої пенсії по ОСОБА_2 за період з
червня 2013 року по грудень 2013 року у
розмірі 1038,15 грн., однак докази того, що
відповідач не відшкодував позивачу
понесені витрати надав лише за
вересень-грудень 2013 року. Зазначені
обставини можуть призвести до
відшкодування відповідачем зайвих
коштів. Також апелянт посилається на
відсутність обов'язку Фонду
відшкодовувати витрати по пенсіонерам,
які отримали каліцтво за межами
України.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому
провадженні.

Вивчивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, здійснюючи апеляційний
перегляд справи в межах доводів
апеляційної скарги, вважає, що останню
необхідно залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін
з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що у період з червня 2013 р.
по грудень 2013 р. позивачем до
відповідача направлено акти
щомісячної звірки особових справ
пенсіонерів, яким виплачено пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (арк. справи 9, 12, 15, 18, ).

Відповідачем не були враховані суми,
визначені у актах щомісячної звірки, у
тому числі пенсій особам, які отримали
каліцтво за межами України, а саме щодо
пенсії ОСОБА_3 за період з вересня 2013 р.
по грудень 2014 р. у розмірі 369,20 грн.
(основний розмір пенсії), ОСОБА_4 за
період з вересня 2013 р. по грудень 2014 р. у
розмірі 800,00 грн. (основний розмір
пенсії), ОСОБА_2 за період з червня 2013 р.
по грудень 2014 р. у розмірі 1038,15 грн.
(основний розмір пенсії).

Також судом встановлено, що ОСОБА_3
отримує пенсію по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання. (а.с.43)
Інвалідність отримана внаслідок
трудового каліцтва що підтверджується
випискою з акту огляду МСЕК (а.с.32).
Актом №2 форми Н-1 від 03 червня 1998 року
про нещасний випадок на виробництві
встановлено, що трудове каліцтво
отримано на підприємстві ЗАТ «Артель
строителей Радуга» Чукотський
автономний округ, Росія. (а.с.28-30)

ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності
внаслідок отриманого трудового
каліцтва або профзахворювання, яке
отримано 19.12.1986 г. на підприємстві ГОК
«Куларзолото», пос.Лаза, Верхоянського
району, Якутською АССР (а.с.21-23)
Отримання трудового каліцтва
зазначеною особою підтверджено
витягом із акту огляду МСЕК №0009448 (а.с.26)
та актом форми Н-1.

ОСОБА_2, отримує пенсію по інвалідності
внаслідок отриманого трудового
каліцтва або профзахворювання.
Інвалідність отримана внаслідок
трудового каліцтва що підтверджується
випискою з акту огляду МСЕК (а.с.34-35).
Актом форми Н-1 №16 від 25 грудня 2006 року
про нещасний випадок на виробництві
встановлено, що трудове каліцтво
отримано на підприємстві ВАТ
«Машинобудівний завод «ЗиО-Подольськ»
Московська область, м. Подольськ, Росія.
(а.с.36-41).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
понесені позивачем витрати на виплату
пенсії (основний розмір), яка
призначена у зв'язку з отриманням
особою трудового каліцтва на
виробництві не залежно від того, чи на
території колишніх республік СРСР, чи
на території країн СНД, підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції про задоволення
позову обґрунтованими з огляду на
наступне.

Частиною 4 статті 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
передбачено, що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Абзацом 1 частини 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено, що
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги. Абзацом 2 цієї частини
встановлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Крім того, абзацом 7 наведеної вище
частини передбачено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків є правонаступником
державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених
статтею 21 Закону України «Про охорону
праці», які ліквідуються.

Відповідно до підпункту «г» п.1 ч.1 ст. 21
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Крім того, ч.2 ст. 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ
передбачено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

13 березня 1992 року між
державами-учасницями Співдружності
Незалежних Держав (в тому числі
Російською Федерацією і Україною)
підписано Угоду про гарантії прав
громадян у сфері пенсійного
забезпечення, в преамбулі якої
визначено, що держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів к сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають (стаття 1); всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає забезпечення (стаття
3); призначення пенсій громадянам
держав-учасниць Угоди проводиться за
місцем проживання; для встановлення
права на пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою
(стаття 6); при переселенні пенсіонера в
межах держав-учасниць Угоди виплата
пенсії за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера
(стаття 7).

Тобто, пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що стався на території
будь-якої з держав-учасниць СНД або на
території інших республік за період
входження до складу СРСР, виплачується
особі за законодавством тієї
держави-учасниці Співдружності, на
території якої вона проживає.

Таким чином, колегія судів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що пенсії по
інвалідності (основний розмір), які
виплачуються Пенсійним Фондом України
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР та країн СНД, підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Доводи апелянта про те, що до позовних
вимог увійшла сума витрат на виплату
ОСОБА_2 пенсії з червня 2013 року, в той
час як позовні вимоги заявлені за
період з вересня 2013 року, колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
судом установлено, що витрати на
виплату ОСОБА_2 пенсії з червня по
вересень 2013 року увійшли однією сумою
до акту щомісячної звірки за вересень
2013 року.

З огляду на викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що доводи
апеляційних скарг не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, що в свою чергу є
підставою для залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У
Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Стаханові
Луганської області залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року у справі № 812/1668/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Стаханові Луганської області до
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Стаханові
Луганської області про стягнення
заборгованості залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів
М.М. Гімон

Т.Г.
Арабей

Л.А.
Василенко