Справа № К/9991/15098/12-С
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/15098/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.,

секретар: Бовкун В.В.,

за участю представника Генеральної
прокуратури України - Зарудяної Н.О.;
ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Заступника
прокурора м. Києва (далі - Прокурор) на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2011
року у справі за адміністративним
позовом Прокурора в інтересах ОСОБА_4
до Київської міської державної
адміністрації (далі - КМДА), третя особа:
ОСОБА_3,

про визнання нечинним розпорядження,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2006 року Прокурор в інтересах
ОСОБА_4 звернувся до суду з
адміністративним позовом про визнання
нечинним розпорядження КМДА № 647 від
21.04.2005 року (далі - Розпорядження № 647)
щодо переведення житлових приміщень
квартири АДРЕСА_1 в нежилі.

На обґрунтування позову зазначив, що
власники квартири АДРЕСА_2 не надавали
згоди на переведення суміжної квартири
АДРЕСА_1 у нежитлове приміщення.

КМДА при прийняті оскаржуваного
Розпорядження № 647 порушила вимоги п. 1.4
розпорядження КМДА № 1825 від 1.10.2002 року
«Про затвердження Порядку переведення
жилих будинків і жилих приміщень у
нежилі у м. Києві».

19 травня 2006 року постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня
2006 року, позов задоволений.

Розпорядження № 647 визнане нечинним.

22 липня 2010 року ухвалою Вищого
адміністративного суду України
постанова Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 травня 2006 року та
ухвала Апеляційного суду м. Києва від 25
жовтня 2006 року скасовані, справа
направлена до суду першої інстанції на
новий розгляд для залучення до участі у
справі ОСОБА_3., оскільки у судових
рішенням є посилання на її права і
обов'язки.

14 квітня 2011 року постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва, позов задоволений.

Розпорядження № 647 визнане нечинним.

21 грудня 2011 року постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
постанова Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 квітня 2011 року
скасована, у задоволені позову
відмовлено.

Прокурор звернувся з касаційною
скаргою з вимогою скасування постанови
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2011
року та залишення в силі постанови
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 квітня 2011 року, посилаючись
на порушення апеляційним
адміністративним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального і процесуального
права, обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій 4.11.2004 року ОСОБА_3., як власник
квартири, звернулася до КМДА із заявою
щодо переведення квартири АДРЕСА_1 у
нежитлове приміщення на підставі ст. 8
Житлового кодексу УРСР та Порядку
переведення жилих будинків і жилих
приміщень у нежилі у м. Києві,
затвердженого розпорядженням КМДА №
1825 від 1.10.2002 року.

21 квітня 2005 року КМДА прийняла
Розпорядження № 647 щодо переведення
жилих приміщень квартири АДРЕСА_1 у
нежилі.

У подальшому, на підставі заяви ОСОБА_4,
який мешкає у квартирі АДРЕСА_2
зазначеного будинку, Прокуратурою м.
Києва здійснена перевірка законності
прийняття КМДА Розпорядження № 647.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що квартира АДРЕСА_1 належить на праві
приватної власності ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про одруження
від 29.10.2003 року ОСОБА_5 змінила прізвище
на ОСОБА_3.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_4 є мешканцем квартири АДРЕСА_2, а
власником зазначеної квартири є його
дружина ОСОБА_6

Суд першої інстанції при ухвалені
рішення про задоволення позову прийшов
до помилкового висновку, що КМДА при
прийняті Розпорядження № 647 порушила
вимоги п. 1.4 розпорядження КМДА № 1825 від
1.10.2002 року щодо затвердження Порядку
переведення жилих будинків і жилих
приміщень у нежилі у м. Києві, у зв'язку
з ненаданням власниками суміжної
квартири АДРЕСА_2 в зазначеному будинку
згоди на переведення житлового
приміщення в нежитлове.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Житлового
кодексу УРСР переведення жилих
будинків і жилих приміщень відомчого і
громадського житлового фонду в нежилі
провадиться за пропозиціями
відповідних міністерств, державних
комітетів, відомств і центральних
органів громадських організацій.

Порядок переведення приміщень із
житлового фонду в нежитловий у м. Києві
затверджений розпорядженням КМДА № 1825
від 1.10.2002 року (далі - Порядок). Даний
порядок визначає випадки, у яких
проводиться переведення (визнання у
встановленому порядку жилого будинку,
жилого приміщення непридатним для
проживання; зміни функціонального
призначення жилого будинку, жилого
приміщення); умови переведення (якщо
приміщення розташовані у цокольних,
підвальних, напівпідвальних, перших та
других поверхах жилих будинків, які
мають окремий вихід або мають
можливість влаштування окремого
виходу та за згодою власників жилих
будинків).

Згідно з п. 1.4 Порядку переведення жилих
приміщень державної, колективної,
приватної форм власності у нежилі
допускається у разі, якщо вони
розташовані у цокольних, підвальних,
напівпідвальних, перших та других
поверхах жилих будинків, які мають
окремий вихід або мають можливість
влаштування окремого виходу та за
згодою власників жилих будинків.

Відповідно до вимог розділу 3 Порядку
для вирішення питання переведення
жилого будинку, жилого приміщення у
нежиле відповідно до ст. 8 Житлового
кодексу Української РСР (як виняток)
власник жилого будинку, жилого
приміщення звертається із заявою з
проханням переведення жилого будинку,
жилого приміщення у нежиле до
Київської міської державної
адміністрації.

Згідно з п.п. 3.1 Порядку якщо власнику
на праві власності належить жиле
приміщення, серед інших документів, до
вищезазначеної заяви надати письмову
згоду власника жилого будинку (ОСББ,
ЖБК або ін.) на подальше його
використання.

Суд апеляційної інстанцій встановив,
що 19.11.2004 року власницею квартири
АДРЕСА_1 була отримана згода мешканців
квартири АДРЕСА_3 зазначеного будинку,
яка знаходиться на одному поверсі з
квартирою АДРЕСА_1 та є суміжною,
оскільки має з нею спільний прохід
(вхід) по коридору та біля ліфту, а також
30.12.2005 року отримана згода ЖЕО № 205 КП
УЖГ Дарницького району м. Києва, як
балансоутримувача зазначеного
будинку.

Відповідно до норм ДБН В.2.2-15-2005 (Будинки
і споруди Житлові будинки Основні
положення), затверджені наказом
Держбуду України № 80 від 18.05.2005 року,
суміжною вважається квартира
(квартири), які передбачають спільний
вхід та/або прохід.

Квартира АДРЕСА_2, в якій мешкає ОСОБА_4
знаходиться на іншому поверсі та
відповідно не має встановлених для
суміжних квартир критеріїв спільного
входу та/або проходу, тобто квартира
АДРЕСА_2 є окремим житловим приміщенням
та не зв'язана ніяким чином спільним
допоміжним приміщенням (приміщеннями)
з квартирою АДРЕСА_1, які її
обслуговують (коридор, сходи тощо).

КМДА при прийняті Розпорядження № 647 не
були порушенні права та інтереси
ОСОБА_4 передбачені ч. 1 ст. 156 Житлового
кодексу УРСР, оскільки він не є
власником квартири АДРЕСА_2 в
зазначеному будинку.

Згідно ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Підстав для скасування рішення суду
апеляційної інстанції з мотивів,
викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Заступника прокурора
м. Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
але може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, визначених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.