Справа № 804/16176/13-а
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2013-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2013 р. Справа № 804/16176/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Неклеса О.М.,
при секретарі судового
засідання Колесник І.О.,

за участі

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Сириця О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
рішення неправомірним, скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_3 (далі -
ОСОБА_3, позивач) до Державного
реєстратора відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Іванченко Лариси
Іванівни, який в судовому засіданні
замінений на Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції (далі - Реєстраційна
служба ДМУЮ, відповідач), в якому, з
урахуванням уточнень до позовної
заяви, просить:

- визнати рішення про відмову в
реєстрації № 6493563 незаконним та
неправомірним;

- визнати, що реєстратором Іванченко
Л.І. були внесені в офіційний документ
завідомо неправдиві відомості;

- скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації № 6493563 від 07.10.2013;

- винести рішення про зобов'язання
реєстратора Іванченко вчинити дії по
реєстрації права власності ОСОБА_3,
оскільки: дискреційні повноваження
реєстратора законодавчо обмеженні,
згідно Наказу міністерства юстиції
№1609/5 від 05.08.2013, тобто державний
реєстратор зобов'язаний в своєму
рішенні вказувати виключний перелік
підстав для відмови в державній
реєстрації. Жоден з аргументів, наданих
Іванченко Л.І., не є підставою для
відмови в державній реєстрації права
власності ОСОБА_3 Рішення суду про
зобов'язання реєстрації не є в даному
випадку втручанням у дискреційні
повноваження реєстратора і не виходить
за межі завдань адміністративного
судочинства, а тому підлягає
задоволенню.

- покласти всі витрати по реєстрації
права власності на нерухоме майно
ОСОБА_3 та судові витрати на Державну
реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції.

В обґрунтування позову зазначено, що
відповідачем безпідставно прийнято
рішення про відмову в реєстрації права
власності, оскільки державний
реєстратор зобов'язаний в своєму
рішенні вказувати виключний перелік
підстав для відмови в державній
реєстрації. Посилання реєстратора на
п.46 Порядку державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 № 703, як на
підставу для відмови в державній
реєстрації речових прав, позивач
вважає неправомірним, оскільки Закон
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно ті їх
обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІV (далі -
Закон № 1952-ІV) містить вичерпний
перелік підстав, за яких можливе
прийняття рішення про відмову у
реєстрації права власності. Крім того,
позовні вимоги про зобов'язання
відповідача зареєструвати право
власності на частину домоволодіння
позивач обґрунтовує тим, що до
реєстраційної служби надано весь
перелік документів необхідних для
проведення державної реєстрації права
власності нерухомого майна.
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову
заперечував, обґрунтовуючи свою
позицію тим, що подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують. Зокрема, серед наданих
позивачем документів для реєстрації в
Державному реєстрі речових прав на
частину домоволодіння відсутні
документи, які підтверджують речове
право на земельну ділянку та відсутня
письмова згода співвласників про
розподіл часток у спільній власності
на об'єкт нерухомого майна. Представник
відповідача в судовому засіданні
просив відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

Дослідивши письмові докази по справі,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши чинне
законодавство, суд приходить до
висновку, що адміністративний позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 листопада 2005
року між ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_5,
ОСОБА_6 укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до умов
якого, ОСОБА_3 придбано квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з: 1-сіни,
2-кухня, 3-кладова, 4-коридор, 5-тамбур, 6, 7,
8-житлові, житлова площа квартири 45, 2
кв.м., загальна площа квартири 72,0 кв.м.
та такі будівлі та споруди: Б-сарай,
шл.бет., Д-убиральня, дер., 1-3, І - огорожа,
мостіння. Вказаний договір
купівлі-продажу посвідчений 25.11.2005 року
державним нотаріусом Третьої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Хилько Л.А.,
реєстровий за №? 2-4257.

Право приватної власності ОСОБА_3 на
вказану квартиру зареєстроване
29.12.2005 р., згідно рішення про реєстрацію
права власності.

Дніпропетровською міською радою 19
вересня 2007 року прийняте рішення № 29/19
про зняття з балансу Комунального
виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства Красногвардійського
району житлового будинку літ. А-1 по
АДРЕСА_1. Відповідно до цього рішення
міська рада вирішила: зняти з балансу
Комунального виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства Красногвардійського
району житловий будинок літ. А-1 з
господарчими будівлями: сараї літ. Б, В,
И, Л, З по АДРЕСА_1 та передати у
власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_8
в установленому порядку згідно з актом
прийняття-передачі; відповідним
комунальним підприємствам міста
упорядкувати договірні відносини з
новими власниками житлового будинку та
визначити межі розподілу зовнішніх
інженерних мереж електро-, газо-,
водопостачання та каналізації; для
оформлення права власності на житловий
будинок літ. А-1 з господарчими
будівлями: сараї літ. Б, В, И, Л, З по
АДРЕСА_1 громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_8
звернутися до КП ДМБТІ за підготовкою
відповідного рішення виконкому
міської ради.

На підставі рішення Дніпропетровської
міської ради від 19.09.2007 р. № 29/19, з метою
державної реєстрації права власності
на вказане вище домоволодіння, позивач
18.09.2013р. звернувся до Реєстраційної
служби ДМУЮ з заявою (реєстраційний №
3019416). В цій заяві позивач, зокрема,
зазначив, що вид реєстрації права
власності - виникнення, форма
власності - приватна, тип об'єкта -
домоволодіння.

Рішенням відповідача від 07 жовтня 2013
року № 6493563 позивачу відмовлено у
державній реєстрації права власності
на вказане вище домоволодіння на
підставі ст. 24 Закону № 1952-ІV у зв'язку з
тим, що подані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують,
зокрема позивачем не наданий документ,
що підтверджує право на земельну
ділянку та не надана письмова згода
співвласника.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Законом України № 1952-IV визначено
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямовано на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Державна реєстрація прав власності на
нерухоме майно здійснюється
відповідно до Закону № 1952-ІV, Порядку
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 р. № 1141, Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №
703.

Відповідно до статті 2 Закону № 1952-ІV,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно
(далі - Державний реєстр прав) - єдина
державна інформаційна система, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1952-ІV
інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав. Держава
гарантує достовірність зареєстрованих
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Згідно статті 8 Закону № 1952-ІV до
повноважень відповідача, зокрема,
належать проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень або
відмови у їх реєстрації; забезпечення
ведення Державного реєстру прав.

Частинами 1, 4 ст. 15 Закону № 1952-ІV у
передбачено, що державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку: прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; внесення записів
до Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-ІV
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: свідоцтв про право
власності на нерухоме майно, виданих
відповідно до вимог цього Закону; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Стаття 24 Закону № 1952-ІV містить
виключний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а саме: заявлене право,
обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
об'єкт нерухомого майна, розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;
заявником подано ті самі документи, на
підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з технічного паспорту,
виготовленого ТОВ «Інститут
проектування та експертизи
будівництва», в якому містяться
наступні відомості: житловий будинок
літ. А-1 розташований за адресою:
АДРЕСА_1, складається з: літ. А-1 житловий
будинок, загальною площею 217 кв. м.,
житловою площею 91, 4 кв. м. (квартира
АДРЕСА_1 загальною площею 72 кв. м.,
житлова 45, 2 кв. м., квартира АДРЕСА_2
загальною площею 82, 9 кв. м., житлова 46, 2
кв. м.), Б, З, И, Л - сараї, Ж - гараж, К, Д -
вбиральні, Г - навіс, №? 1-18, І - ІV -
споруди.

З наданого до реєстраційної служи
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 29.12.2005 № 9471535 за
позивачем - ОСОБА_3 зареєстроване право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до акту ідеальних часток
від 02.11.2007 р., складеного фахівцем
Комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради
Мартенс Л.О., згідно замовлення гр.
ОСОБА_8, встановлено, що гр. ОСОБА_3,
згідно договору купівлі-продажу від
25.11.2005 р. належить у житловому будинку
літ. А-1 квартира АДРЕСА_1, сарай літ. Б,
вбиральня літ. Д, огорожі №? 1-3, мостіння
- І, а у фактичному користуванні
знаходиться: у житловому будинку А-1
приміщення: 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8 площею 67,
2 кв. м., сіни а-1, ганок а-3, козирок на
ганком а-3, підвал під сінами а-1, ганок
а-5, сарай Б, сарай В (самовільний),
вбиральня Д, огорожі №? 1-5.

З акту приймання-передачі від 23.11.2006 р.
про обстеження об'єкта передачі, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 літ. А-1
і передається громадянам ОСОБА_3 та
ОСОБА_8, не можливо встановити які
конкретно об'єкти із складу об'єкта
передачі мають бути передані вказаним
громадянам та в яких частках. Суд
зазначає, що цей акт обстеження був
складений працівниками КВЖРЕП
Красногвардійського району для
розгляду на сесії Дніпропетровської
міської ради заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_8

Відповідно до п. 1 Рішення від 19.09.2007 р. №
29/19, Дніпропетровська міська рада
вирішила зняти з балансу Комунального
виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства Красногвардійського
району житловий будинок літ. А-1 з
господарчими будівлями: сараї літ. Б, В,
И, Л, З по АДРЕСА_1 та передати у
власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_8
в установленому порядку згідно з актом
прийняття-передачі. Суд зазначає, що
факт прийняття-передачі зазначеного
житлового будинку на підставі цього
пункту рішення має бути підтверджений
відповідним актом з визначенням
конкретних об'єктів передачі
конкретним власникам з визначенням
ідеальних часток. Але в матеріалах
справи відсутні документи, що
підтверджують факт приймання-передачі
домоволодіння новим власникам, зокрема
акт приймання-передачі на виконання
цього пункту рішення.

Відповідно до п. 2 Рішення від 19.09.2007 р. №
29/19, Дніпропетровська міська рада
вирішила, що відповідні комунальні
підприємства міста мають упорядкувати
договірні відносини з новими
власниками житлового будинку та
визначити межі розподілу зовнішніх
інженерних мереж електро-, газо-,
водопостачання та каналізації. Але в
матеріалах справи відсутні документи,
які мають підтвердити виконання цього
пункту рішення.

Відповідно до п. 3 Рішення від 19.09.2007 №
29/19, Дніпропетровська міська рада
вирішила, що для оформлення права
власності на житловий будинок літ. А-1 з
господарчими будівлями: сараї літ. Б, В,
И, Л, З по АДРЕСА_1 громадянам ОСОБА_3 та
ОСОБА_8 звернутися до КП ДМБТІ за
підготовкою відповідного рішення
виконкому міської ради. Суд зазначає,
що в матеріалах справи відсутні
документи, які підтверджують виконання
цього пункту рішення новими
власниками.

Тобто, договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 містить суттєві
розбіжності між відомостями, які
містяться в технічному паспорті на
домоволодіння, акті визначення
ідеальних часток та фактичному
користуванні позивачем спорудами
домоволодіння та полягають в різному
викладенні параметрів об'єктів, на які
позивач має право власності та на які
позивач такого права не має.

Будь-які посилання про виконання
новими власниками, зокрема позивачем
п. 1, 2, 3 Рішення від 19.09.2007 р. № 29/19
Дніпропетровської міської ради,
зокрема укладення в установленому
порядку акту приймання-передачі
частини домоволодіння, оформлення
права власності на житловий будинок
літ.А-1 з господарчими будівлями: сараї
літ. Б, В, И, Л, З по АДРЕСА_1, звернень до
КП ДМБТІ за підготовкою відповідного
рішення виконкому міської ради в
матеріалах справи відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 21
Закону № 1952-ІV, п. 37 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р.
№ 703, орган державної реєстрації прав,
нотаріус проводить державну
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомого майна, що утворився в
результаті поділу об'єкта нерухомого
майна або виділу частки з об'єкта
нерухомого майна, у порядку,
передбаченому для державної
реєстрації прав щодо нерухомого майна,
право власності на яке заявлене вперше.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, суд вважає, що оскаржуване
рішення, хоча прийнято на підставі ст. 24
Закону № 1952-ІV, п. 16, 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 № 703, але містить хибне
мотивування, тому позовні вимоги щодо
визнання незаконним та скасування
рішення про відмову в державній
реєстрації прав від 07.10.2013 року за №
6493563, прийнятого реєстратором
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Іванченко Л.І. підлягають
задоволенню.

В задоволенні позовних вимог про
зобов'язання Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції зареєструвати
право власності ОСОБА_3, суд
відмовляє, оскільки на державного
реєстратора і так покладено обов'язок
вжиття всіх передбачених Законом №
1952-ІV заходів, неупереджено, своєчасно і
в повному обсязі, а відтак, у суду немає
підстав додатково зобов'язувати
судовим рішенням їх виконувати. До
повноважень адміністративного суду
відноситься визначення порядку
захисту порушеного права, проте суд не
може перебирати на себе функції інших
органів, зокрема, щодо безумовного
зобов'язання відповідача
зареєструвати право власності
ОСОБА_3

Щодо вимоги позивача покласти всі
витрати по реєстрації права власності
на нерухоме майно ОСОБА_3 та судові
витрати на Державну реєстраційну
службу Дніпропетровського міського
управління юстиції, суд відмовляє в
задоволенні цієї частини позовних
вимог, оскільки вона не грунтується на
законі

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

З метою повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача, суд вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
та зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції переглянути
питання щодо реєстрації права
власності за ОСОБА_3 на частку
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 і
прийняти рішення у відповідності до
вимог Закону № 1952-ІV.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Таким чином, документально
підтверджені позивачем судові витрати
- судовий збір, сплачений згідно
квитанції від 28.11.2013 року № 149409 в сумі
68,82 грн., підлягає частковому стягненню
з Державного бюжету України на користь
позивача у розмірі 34,41 грн.

Керуючись статей 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати рішення про відмову в
реєстрації № 6493563 незаконним та
протиправним.

Скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації № 6493563 від 07.10.2013
р.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції переглянути
питання щодо державної реєстрації
права власності на нерухоме майно
ОСОБА_3 відповідно до чинного
законодавства України.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 34,41 грн.

В задоволенні решти адміністративного
позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, визначені ст. 186 КАС України та
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України.

Постанова в повному обсязі виготовлена
23 січня 2014 року (у зв'язку з
перебуванням головуючого судді на
лікарняному).

Суддя О.М. Неклеса