Справа № 812/926/14
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Твердохліб
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
справа №812/926/14

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Арабей Т.Г., Василенко Л.А.,
розглянув в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
Луганської області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року у справі № 812/926/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
Луганської області про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н
О В И В:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року позов Управління Пенсійного
фонду України в м. Лисичанську
Луганської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
Луганської області про стягнення
витрат на виплату та доставку пенсій по
інвалідності у розмірі 2802,06 грн.,
задоволено частково. Стягнути з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
Луганської області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області
витрати на виплату та доставку пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
липня 2013 року по грудень 2013 року ОСОБА_2
в розмірі 555,18 грн. та ОСОБА_3 в розмірі
746,88 грн. У задоволенні інших позовних
вимог відмовлено.

Позивач з таким судовим рішення не
погодився, подав апеляційну скаргу, в
якій просив постанову суду першої
інстанції скасувати, як прийняту з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Відповідач з таким судовим рішення
також не погодився та подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати, як
прийняту з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволені позовних вимог
в повному обсязі. Посилається на
відсутність обов'язку відшкодування
відповідачем витрат на виплату пенсії
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв'язку з
відсутністю по останнім оригіналів
актів про нещасний випадок, не належний
спосіб завірення копій актів,
порушення при складені актів.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, здійснюючи апеляційний
перегляд справи в межах доводів
апеляційних скарг, вважає, що останні
необхідно залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін
з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач направив на
адресу відповідача акти щомісячної
звірки витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період з 07.06.2013 року по
31.12.2013 року по особам: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Витрати позивача з виплати ОСОБА_3
пенсії за період з липня 2013 року
грудень 2013 року складають 746,88; ОСОБА_4 -
за період з липня 2013 року по грудень 2013
року 900,00 грн.; ОСОБА_5 - за період з липня
по жовтень 2013 року 600,00 грн.; ОСОБА_2 - за
період з липня по грудень 2013 року 555,18
грн.

Відповідач відмовився прийняти до
відшкодування та підписати акти
щомісячної звірки витрат за вказаний
період по ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки
акти про нещасний випадок на
виробництві стосовно вищевказаних
громадян, на думку відповідача,
складені з грубим порушенням норм
законодавства. Відмовляючи в прийнятті
до відшкодування витрат по ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, відповідач послався на те, що
нещасні випадки, які сталися з
зазначеними особами не є страховими.

З матеріалів справи також вбачається,
що ОСОБА_2 пенсія по інвалідності
призначена на підставі акту про
нещасний випадок на виробництві форми
Н-1 № б/н від 25.09.1979 p. та довідки МСЕК за
№ 610403; ОСОБА_3 - акту про нещасний
випадок на виробництві форм Н-1 а № 6 від
22.10.1992р. та довідки МСЕК за № 077945; ОСОБА_4
- акту про розслідування нещасного
випадку по дорозі з роботи № б/н від
11.04.1979р. та довідки МСЕК за № 084452; ОСОБА_5
-акту про розслідування нещасного
випадку по дорозі з роботи № б/н від
17.06.1988р. та довідкою МСЕК за № 0008513.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що відповідач зобов'язаний
відшкодувати позивачу витрати з
виплати та доставки пенсій ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, оскільки страхові випадки по
цим особам підтверджуються актами про
нещасний випадок на виробництві форми
Н-1 та довідками МСЕК. При цьому судом
зазначено, що окремі недоліки
відповідних актів за наявності довідок
МСЕК про встановлення особам
інвалідності у зв'язку з нещасним
випадком на виробництві, що містяться в
пенсійних справ потерпілих, не можуть
бути підставою для відмови в
відшкодуванні витрат Управління ПФУ на
виплату пенсій по інвалідності.

Відмовляючи в частині задоволення
позовних вимог в частині відшкодування
витрат з виплати та доставки пенсій
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, суд виходив з того, що
нещасні випадки, зафіксовані у актах,
які сталися з ОСОБА_5 та ОСОБА_4
відповідно до Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві, затвердженого
постановою Президії ВЦРПС від 20 травня
1966 року та Положення про розслідування
та обік нещасних випадків на
виробництві, професійних захворювань і
аварій на підприємствах, установах і
організаціях», затвердженого
постановою Президії ВЦРПС від 13 серпня
1982 року № 11 не є страховими, а тому
відповідач не зобов'язаний
відшкодовувати ці витрати.

Колегія суддів вважає вищенаведені
висновки суду першої інстанції
обґрунтованими та такими, що
відповідають нормам матеріального та
процесуального права з огляду на
наступне.

Частиною 4 статті 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
передбачено, що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Згідно з п. 3 й 4 Порядку відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4, відшкодуванню підлягають
пенсії, призначені відповідно до
пунктів «а», «в», «г» статті 26, статей 37,
38, та пенсії, виплачені відповідно до
статей 91, 92 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» в разі настання
страхових випадків, визначених
Переліком обставин, за яких настає
страховий випадок державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,
затвердженим обставин,постановою
Кабінету Міністрів України від 21
серпня 2001 року №1094.

Пенсійне забезпечення громадян
України відповідно до ст. 10 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

Стаття 81 вказаного Закону передбачає,
що призначення та виплата пенсій, в
тому числі пенсій по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

З набранням чинності Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» обов'язок
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті при
настанні страхового випадку, зокрема,
виплати йому або особам, які
перебувають на його утриманні пенсій
по інвалідності у зв'язку із втратою
годувальника покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань.

Відповідно до п. 5 ст. 24 вказаного Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Згідно з п. 2 ст. 7 Закону України «Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
Фонд сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування країни. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки. Вказані правила
застосовуються для державного
соціального страхування громадян
України.

Таким чином, колегія судів прийшла до
висновку, що пенсії по інвалідності,
які виплачуються позивачем ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, підлягають відшкодуванню
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.,
оскільки наданими позивачем доказами
підтверджено, що причиною настання
інвалідності вказаних осіб є страхові
випадки на виробництві, що
підтверджено копіями актів форми Н-1 та
довідками МСЕК.

Доводи відповідача про відсутність
оригіналів актів про нещасний випадок,
не належний спосіб завірення копій
актів, порушення при складені актів,
колегія суддів вважає неспроможними,
оскільки наявність вказаних обставин
не може впливати на право фізичних
осіб отримувати пенсію по
інвалідності, отриману внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
висновками МСЕК яких підтверджено
настання інвалідності, та обов'язок
відповідача відшкодувати виплачені
Пенсійним фондом суми пенсій.

Щодо відсутності обов'язку відповідача
відшкодувати витрати з виплати та
доставки пенсій ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 13 Закону № 1105 страховим
випадком є нещасний випадок на
виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг. Факт нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України "Про
охорону праці". Підставою для оплати
потерпілому витрат на медичну
допомогу, проведення медичної,
професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами.

Відповідно до Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві, затвердженого
постановою Президії ВЦРПС від 20.05.1966 р.
та Положення про розслідування та
облік нещасних випадків на
виробництві, затвердженого постановою
Президії ВЦРПС від 13.08.1982 р., в редакції,
що діяли на час нещасних випадків, які
сталися з ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
розслідуванню та обліку відповідно до
цих Порядків підлягають нещасні
випадки які трапились на території
підприємства, поза територією
підприємства при виконанні
постраждалим трудових обов'язків,
завдань адміністрації підприємства,
керівника робіт (бригадира, майстра,
начальника зміни, ділянки тощо), а також
при прямуванні на наданому
підприємством транспорті на роботу або
з роботи.

Як вбачається з акту розслідування
нещасного випадку, який трапився по
дорозі з роботи б/н від 11 квітня 1979 року,
нещасний виплавок з ОСОБА_4 стався, коли
останній їхав до дому в обідню перерву
на власному транспорті.

З акту розслідування нещасного
випадку, який трапився по дорозі з
роботи б/н від 16 червня 1988 року також
вбачається, що нещасний виплавок з
ОСОБА_5 стався, коли останній їхав до
дому в обідню перерву на власному
транспорті.

Тобто, нещасні випадки, які трапилися
із ОСОБА_5 та ОСОБА_4, не є нещасними
випадками, що трапилися на виробництві.

Це підтверджується також і тим, що
розслідування нещасних випадків на
виробництві відповідно до Положення
про розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві, затвердженого
постановою Президії ВЦРПС від 20.05.1966 р.
та Положення про розслідування та
облік нещасних випадків на
виробництві, затвердженого постановою
Президії ВЦРПС від 13.08.1982 р. має бути
оформлено відповідним актом форми Н-1.
Як вбачається з матеріалів справи,
нещасні випадки, які трапилися із
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, оформлені актом іншої
форми - акт розслідування нещасного
випадку, який трапився у побуті, під час
прямування на роботу або з роботи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необхідність відмовити у
задоволенні позовних вимог позивачу і
в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що доводи
апеляційних скарг не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, що в свою чергу є
підставою для залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В
А Л И В :

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської області,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
Луганської області залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року у справі № 812/926/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області до
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
Луганської області про стягнення
заборгованості залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення їх копій особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів
М.М. Гімон

Т.Г.
Арабей

Л.А.
Василенко