Справа № 2а-1970/1811/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 травня 2014 року Справа № 80190/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Тернопільського міськрайонного
центру зайнятості на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2011
року у справі за позовом
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
страхування України на випадок
безробіття до ОСОБА_1 про стягнення
допомоги по безробіттю,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2011 року позивач -
Тернопільський міськрайонний центр
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в
якому просить стягнути з відповідача
на його користь 4501,52 грн. допомоги по
безробіттю.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2011
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що відповідач був
зареєстрований, як фізична
особа-підприємець ще у 1992 році, тобто до
набрання чинності Порядком взаємодії
суб'єктів інформаційного обміну щодо
надання та використання відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, то
інформація про його реєстрацію, як
підприємця, повинна була надійти до
всіх суб'єктів інформаційного обміну, в
тому числі і до Тернопільського РЦЗ.
При цьому, зважаючи на положення пункту
2.14 вказаного Порядку, у разі виникнення
ситуації неможливості використання
інформаційно-телекомунікаційних
засобів зв'язку для інформаційного
обміну - Тернопільський МРЦЗ міг
отримати відповідні дані від
державного реєстратора відносно
ОСОБА_1 ще під час перебування
відповідача на обліку - тобто, шляхом
використання інших носіїв даних, які
передаються кур'єром, забезпечивши
організацію передачі носіїв даних його
відповідальними особами
(Тернопільського МРЦЗ - як суб'єкта
інформаційного обміну). Проте, в даному
випадку Тернопільський МРЦЗ такою
можливістю не скористався і
відповідний запит до відділу державних
реєстраторів Тернопільської міської
ради направив вже після зняття
відповідача з обліку - лише 24.01.2011 року.

Крім того, суд першої інстанції вказує
на те, що рішенням господарського суду
Тернопільської області у справі
№3/126-1715 від 20.04.2006 року задоволено позов
Тернопільської МДПІ та припинено
підприємницьку діяльність ОСОБА_1
Разом з тим, відповідний запис про
судове рішення про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця, що не пов'язано з її
банкрутством, державним реєстратором
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців було проведено лише
31.12.2010 року. При цьому, будь яких
повідомлень щодо необхідності подання
будь-яких документів для внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
припинення діяльності як фізичної
особи-підприємця відповідач не
отримував, а вчинення будь-яких
додаткових дій у відповідності до
чинного на час постановлення рішення
законодавства - від нього не
вимагалось.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що звертаючись до
Тернопільського МРЦЗ із заявою про
надання статусу безробітного та
виплату допомоги по безробіттю, ОСОБА_1
не мав на меті повідомляти щодо себе
неправдиві відомості та вводити в
оману посадових осіб Тернопільського
МРЦЗ, та правомірно вважав що з часу
постановлення рішення господарським
судом Тернопільської області рішення
від 20.04.2006 року він позбавлений статусу
фізичної особи-підприємця, а отже має
право на отримання статусу
безробітного та подальшу виплату
допомоги по безробіттю.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, Тернопільський міськрайонний
центр зайнятості оскаржив її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 20
липня 2011 року та прийняти нову
постанову, якою повністю задовольнити
позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що
відповідач перебуваючи на обліку в
центрі зайнятості як безробітний з
01.01.2009 року по 09.04.2009 року та одержуючи
допомогу з безробіття був
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа і у встановленому Законом
порядку не здійснив всіх визначених
дій для проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.
При реєстрації в центрі зайнятості та
ознайомленні з правами та обов'язками
безробітнго ОСОБА_1 скрив факт
перебування в Єдиному державному
реєстрі фізичних осіб-підприємців, що
призвело до незаконного отримання ним
допомоги з безробіття в сумі 4501,52 грн.

Апелянт зазначає, що за результатами
проведеного розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» складено акт від 03.02.2011
року № 05-11, внаслідок якого
Тернопільський міськрайонний центр
зайнятості дізнався про те, що
відповідач як фізична особа -
підприємець у відділі державних
реєстраторів Тернопільської міської
ради зареєстрований 11.02.1992 року. Даний
акт розслідування страхових випадків
направлено відповідачу для виконання
рекомендованим листом центру
зайнятості від 18.03.2011 р. № 03-1152.

Крім того, позивач направив
рекомендованим листом претензію від
07.04.2011 року № 08/1814, в якій зазначив
період перебування відповідача на
обліку в центрі зайнятості та про те, що
одночасно відповідач був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, суму коштів, які
підлягають поверненню.

Однак, відповідач у добровільному
порядку виплачену допомогу по
безробіттю не повернув.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило а тому, суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1
ст. 197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що відповідно до
заяви від 01.01.2009 року ОСОБА_1 надано
статус безробітноого з виплатою
допомоги по безробіттю. Як вбачається з
тексту заяви, відповідач повідомив, що
в даний час не зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності,
трудовою діяльністю не займається,
пенсію не отримує, у власновсності або
оренді земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
не має. За час перебування на обліку
відповідач отримав допомогу по
безробіттю за період з 01.01.2009 року по
09.04.2009 року в сумі 4501,52 грн.

Встановлено також, що згідно довідки
відділу державних реєстраторів
Тернопільської міської ради №305/02-2 від
27.01.2011 року ОСОБА_1 зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа з 11.02.1992 року. Із листа
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції № 25371/17-130 від
17.06.2011 року видно, що ОСОБА_1 перебуває
на податковому обліку з 19.10.1992 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
зайнятість населення», зайнятість - це
діяльність громадян, пов'язана із
задоволенням особистих та суспільних
потреб і така, що як правило, приносить
їм доход у грошовій або іншій формі. В
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців.

Згідно ст.46 Господарського кодексу
України підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
зайнятість населення», від 1 березня 1991
року № 803-XII (з наступними змінами та
доповненнями), встановлено, що
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Пунктом 5 ч.2 ст.12 Закону України від 2
березня 2000 року №1533-ІІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (далі - Закон № 1533-III)
установлено, що виконавча дирекція
Фонду та її робочі органи контролюють
правильність нарахування,
своєчасність сплати страхових внесків,
а також витрат за страхуванням на
випадок безробіття, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
спеціально уповноваженими
центральними органами виконавчої
влади у сфері праці та соціальної
політики, державної податкової
політики, Пенсійним фондом за
погодженням з правлінням фонду.

Розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення безробітним здійснюється
у відповідності до Постанови Кабінету
Міністрів України від 20.03.2006 року № 357
«Деякі питання загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття».

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

За змістом п.2 Порядку розслідування
страхових випадків та обгрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
р. №60/62, постановою правління
Пенсійного фонду України від 13 лютого
2009 р. №7-1 (далі-Порядок), розслідування
здійснюється шляхом проведення
перевірки достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.
Пунктом 4 Порядку передбачено, що для
проведення перевірки центри
зайнятості взаємодіють з Державною
податковою адміністрацією України та
Пенсійним фондом України шляхом обміну
інформацією про отримані особами, які
перебувають на обліку в державній
службі зайнятості як безробітні,
доходи від провадження
підприємницької діяльності, виконання
робіт за трудовим договором, у тому
числі за сумісництвом, під час роботи
за кордоном, виконання робіт (надання
послуг) за цивільно-правовими
договорами. Обмін інформацією
здійснюється між Державним центром
зайнятості. Державною податковою
адміністрацією України та Пенсійним
фондом України як центральними
органами виконавчої влади.

Суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку, що за час перебування на
обліку в центрі зайнятості та
отримання допомоги по безробіттю
ОСОБА_1 був зайнятою особою,
зареєстрованою як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа.

Разом з тим, апеляційний суд вважає
безпідставним посилання суду на ту
обставину, що рішенням господарського
суду Тернопільської області у справі
№3/126-1715 від 20.04.2006 року задоволено позов
Тернопільської МДПІ та припинено
підприємницьку діяльність ОСОБА_1 з
огляду на наступне.

Згідно довідки відділу державних
реєстраторів Тернопільської міської
ради №305/02-2 від 27.01.2011 року до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців 31.12.2010 року
було внесено запис про судове рішення
про припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця,
що не пов'язано з її банкрутством.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
фізична особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.

Порядок державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця за її
рішенням встановлено ст. 47 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців».

Відповідно до ч. 1 ст. 47 вказаного Закону
для внесення до Єдиного державного
реєстру запису про рішення фізичної
особи-підприємця щодо припинення нею
підприємницької діяльності фізична
особа-підприємець або уповноважена нею
особа повинні подати державному
реєстратору (надіслати рекомендованим
листом з описом вкладення) такі
документи: заяву про припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем; документ, що
підтверджує внесення плати за
публікацію повідомлення про прийняття
фізичною особою-підприємцем рішення
щодо припинення підприємницької
діяльності.

Згідно з ч. 7 ст. 47 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» державний
реєстратор за відсутності підстав для
залишення документів, які подані для
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про рішення фізичної
особи-підприємця щодо припинення нею
підприємницької діяльності, без
розгляду зобов'язаний не пізніше
наступного робочого дня з дати
надходження цих документів внести до
Єдиного державного реєстру запис про
рішення щодо припинення нею
підприємницької діяльності та в той же
день передати органам статистики,
державної податкової служби,
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування повідомлення
про внесення такого запису.

Відповідно до ч. 9 ст. 47 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців» для
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням фізична особа - підприємець
або уповноважена нею особа не раніше
двох місяців з дати публікації
повідомлення у спеціалізованому
друкованому засобі масової інформації
подає державному реєстратору особисто
(надсилає рекомендованим листом з
описом вкладення) або через
уповноважену особу такі документи:
заповнену реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням; свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця;
довідку відповідного органу державної
податкової служби про відсутність
заборгованості по податках, зборах
(обов'язкових платежах); довідку
відповідного органу Пенсійного фонду
України про відсутність
заборгованості; довідки відповідних
органів фондів соціального
страхування про відсутність
заборгованості або про те, що вона не
перебувала на обліку.

Згідно з ч. 15 ст. 47 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» за
відсутності підстав для залишення
документів, які передбачені частиною
тринадцятою цієї статті, без розгляду
державний реєстратор повинен внести до
Єдиного державного реєстру запис про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця.

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що порядок державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця за її
рішенням передбачає певну
послідовність дій як фізичної
особи-підприємця, що має намір
припинити реєстрацію підприємницьку
діяльності, так і державного
реєстратора, а саме: подання фізичною
особою-підприємцем документів,
визначених частиною першою статті 47
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців»; внесення державним
реєстратором запису про рішення щодо
припинення особою підприємницької
діяльності; надання фізичною
особою-підприємцем документів,
передбачених частиною дев'ятою статті
47 Закону; внесення державним
реєстратором запису про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що відповідно до ч. 15 ст. 47
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» дата внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою-підприємцем є датою
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем.

Отже, станом на день звернення до
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного та призначення
допомоги по безробіттю ОСОБА_1 був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та у встановленому
законом порядку не здійснив всіх
визначених дій для державної
реєстрації припинення фізичної
особи-підприємця.

Як слідує із матеріалів справи
Тернопільським МРЦЗ на адресу
відповідача було направлено претензію
№ 08/1814 від 07.04.2011 року на ім'я ОСОБА_1, в
якій запропоновано повернути на
користь Тернопільського МРЦЗ суму
коштів в розмірі 4501,52 грн., отриманих
відповідачем як допомога по
безробіттю, однак в добровільному
порядку кошти відповідачем не
повернуто.

Таким чином, з аналізу вказаних норм та
обставин справи апеляційний суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості -
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного страхування України на
випадок безробіття необхідно
задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на
користь позивача 4501,52 грн. безпідставно
виплаченої допомоги по безробіттю.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, п.3 ч.1
ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості
задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2011
року у справі №2-а/1970/1811/11 скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості -робочого органу виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_1 про
стягнення допомоги по безробіттю
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості безпідставно виплачену
допомогу по безробіттю в сумі 4501,52 грн.
(чотири тисячі п'ятсот одну грн.
п'ятдесят дві коп.).

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник