Справа № 804/2733/14
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 березня 2014 р. Справа № 804/2733/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
організація №31" до Криворізької
північної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство
"Житлово-експлуатаційна організація
№31" звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Криворізької північної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
20.12.2013р.

Позовні вимоги обгрунтовані
протиправністю дій податкового органу.
Позивач стверджує, що сплачені КП "ЖЕО
№31" кошти в порушення п.3.8. Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті, затвердженої
Постановою Національного Банку
України від 21.04.04. № 22 зараховувались
відповідачем в порядку календарної
черговості, збільшуючи період пропуску
граничного строку для нарахування
штрафних санкцій. При цьому при
проведенні перевірки податковим
органом не брались до уваги платіжні
доручення КП "ЖЕО №31", якими визначено
призначення платежів та зазначено
період, за який здійснюється
перерахування. Крім того, нарахування
штрафних санкцій на суму вчасно
сплаченого за договором розстрочки
податкового боргу є протиправними.

Позиція відповідача, відображена у
запереченнях на адміністративний
позов, полягає у правомірності дій
податкового органу. Так, пунктом 87.9 ст.87
розділу ІІ Податкового кодексу
України, проведення операцій в
особових рахунках платників
здійснюється в хронологічному порядку,
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань у порядку календарної
черговості його виникнення, а в разі
одночасного його виникнення за різними
податками, зборами (обов'язковими
платежами) у рівних пропорціях, таким
чином, КП "ЖЕО №31" порушено вимоги п.203.2
ст.203 розділу V Податкового кодексу
України, а саме не сплачено суму
самостійно визначеного грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість протягом строків, визначених
цим Кодексом, при затримці більше 30
календарних днів, у зв'язку з чим,
податкове повідомлення - рішення
№ від 20.12.2013р., є правомірним, а
позовні вимоги такими що не підлягають
задоволенню.

Дослідивши чинне на момент виникнення
спірних правовідносин законодавство
та матеріали справи, суд доходить
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

13.12.2013р. на підставі п.п 20.1.4 п. 20.1 ст. 20
розділу 1 та п.п 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 розділу 2
Податкового кодексу України, головним
державним ревізором-інспектором
відділу контролю за декларуванням
податку на додану вартість управління
оподаткування та контролю об'єктів і
операцій Криворізької північної
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровської
області Семьоновою Н.Г. було проведено
камеральну перевірку КП "ЖЕО №31" з
питань дотримання граничних термінів
сплати податку на додану вартість за
період з 01.12.2012р. по 13.12.2013р.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом складено Акт
№142/1501/20280438 від 13.12.2013р. про результати
камеральної перевірки своєчасності
сплати узгоджених податкових
зобов'язань до бюджету КП "ЖЕО №31"
(далі-акт перевірки).

Перевірка проведена на підставі
поданих податкових декларацій з
податку на додану вартість згідно
додатку 1 від 13.12.2013р., особових рахунків
по податку на додану вартість.

Згідно акту перевірки при перевірці
податковим органом було використані:

податкова декларація з податку на
додану вартість за травень 2012р.
(вх.№ від 14.06.2012р.);

податкова декларація з податку на
додану вартість за червень 2012р.
(вх.№ від 19.07.2012р.);

податкова декларація з податку на
додану вартість за липень 2012р. (вх.
№ від 20.08.2012р.);

податкова декларація з податку на
додану вартість за серпень 2012р.
(вх.№ від 17.09.2012р.);

податкова декларація з податку на
додану вартість за вересень 2012р. (вх.
№ від 18.10.2012р.);

податкова декларація з податку на
додану вартість за жовтень 2012р. (вх.
№ від 20.11.2012р.);

податкова декларація з податку на
додану вартість за листопад 2012р. (вх.
№ від 20.12.2012р.);

рішення ОДПС України про розстрочення
(відстрочення) податкового боргу (ст. 100
ПКУ) від 31.05.2012р.;

дані комп'ютерної бази ІС "Податковий
блок";

дані особового рахунку по податку на
додану вартість.

Так, актом перевірки податковим
органом зафіксовано порушення КП "ЖЕО
№31" вимог п. 203.2 ст. 203 Податкового
кодексу України шляхом не сплати суми
самостійно визначеного грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість протягом строків, визначених
Податковим кодексом України, при
затримці більше 30 календарних днів.

На підставі зазначеного акта
перевірки, Криворізькою північною
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області (далі-Криворізька північна
ОДПІ) винесено податкове
повідомлення-рішення № від
20.12.2013р., яким КП "ЖЕО №31" зобов'язано
сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 581 280,
93 грн.

Не погодившись із винесеними
податковим органом рішеннями, позивач
звернувся до суду із зазначеним
позовом.

Як вбачається з акту камеральної
перевірки, підставою для застосування
податковим органом до позивача, згідно
пункту 126.1 статті 126 Податкового
кодексу України, штрафу у розмірі 20
відсотків, слугувало порушення
позивачем граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість, визначеного
пунктом 57.1 статті 57 Податкового
кодексу України.

Правовою підставою застосування
штрафу спірними податковими
повідомленнями рішеннями визначено
приписи пункту 203.2 статті 203
Податкового кодексу України, в частині
несвоєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість.

Відповідно до ч.1 ст.67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі, податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету, як податок або
збір, на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі, сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, передбачено, що
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Згідно до п.36.1, п.36.2 ст.36 Податкового
кодексу України, податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податку
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом, законами з питань митної
справи. Податковий обов'язок виникає у
платника за кожним податком та збором.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України,
податкова декларація, розрахунок (далі
- податкова декларація) - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Згідно до п.54.1 ст.54 ПК України, крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України,
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 87.9 ст.87 Податкового кодексу
України передбачено, що спрямування
коштів платником податків на погашення
грошового зобов'язання перед
погашенням податкового боргу
забороняється, крім випадків
спрямування цих коштів на виплату
заробітної плати та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Згідно п. 100.1 ст. 100 ПК України
розстроченням, відстроченням грошових
зобов'язань або податкового боргу є
перенесення строків сплати платником
податків його грошових зобов'язань або
податкового боргу під проценти, розмір
яких дорівнює розміру пені,
визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього
Кодексу.

Згідно п.203.2 ст.203 Податкового кодексу
України, платник податку зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї
статті для подання податкової
декларації.

В акті перевірки відповідач зазначає,
що перевірка здійснена за період з
01.12.2012р. по 13.12.2013р., проте під час
перевірки відповідачем
використовувались декларації за
період травень - листопад 2012р.

При проведенні перевірки та складанні
акту відповідачем не були прийняті до
уваги платіжні доручення КП «ЖЕО №31»,
якими визначено призначення платежів
та зазначено період, за який
здійснювалось перерахування.

Податковим кодексом України, який є
спеціальним законом з питань
оподаткування і установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків, визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
ст.14 Податкового кодексу України,
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, визначене платником податків.

Згідно п.6 ст.7 Закону України від
20.05.1999р. "Про Національний банк України"
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Так, на підставі п.1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004р. № 22, кошти з
рахунків клієнтів банку списують лише
за дорученням власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції).

Відповідно до п.3.8 зазначеної
Інструкції реквізит "Призначення
платежу" платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
"призначення платежу". Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Пунктом 3.9 Порядку розстрочення
(відстрочення) грошових зобов'язань
(податкового боргу) платників податків
затвердженого Наказом Міністерства
доходів і зборів України N 574, 10.10.2013р.
встановлено, що на розстрочені
(відстрочені) грошові зобов'язання
(податковий борг) пеня та штрафи не
нараховуються з дати укладання
(підписання) договору до закінчення
строку дії договору про розстрочення
(відстрочення) грошового зобов'язання
(податкового боргу).

Суд вважає, що у податкового органу
відсутні повноваження змінювати
призначення платежу, яке було
визначене самостійно платником
податків у платіжних дорученнях під
час виконання ним свого обов'язку по
своєчасній сплаті сум податкових
зобов'язань, та направляти такі суми
при веденні оперативного обліку
платежів на погашення податкового
боргу за інший податковий період, тому
такі дії відповідача призвели до
безпідставного нарахування штрафних
санкцій та пені за несвоєчасну сплату
податкових зобов'язань.

Матеріалами справи підтверджується, що
між КП "ЖЕО №31" та Криворізькою
північною ОДПІ у відповідності до ст. 100
Податкового кодексу України було
укладено договір №14 від 31.05.2012р. про
розстрочення податкового боргу в сумі
200 000, 00 грн., який виник у квітні 2012 року
під проценти строком з 31.05.2012р. по
20.12.2012р. За даним договором сторони
дійшли згоди розстрочити
заборгованість позивача строком на 7
місяців, починаючи з 01.06.2012р. по 20.12.2012р.

Умови даного договору КП "ЖЕО №31"
виконано у повному обсязі, що
підтверджується відповідними
платіжним дорученнями та не
заперечується відповідачем.

Однак відповідач без врахування
рішення Криворізької північної ОДПІ
№13 про розстрочення податкового боргу
від 31.05.2012р., на виконання договору про
розстрочення між КП "ЖЕО № 31" та
Криворізькою північною ОДПІ, всупереч
нормам податкового законодавства та
ст.255 КАС України, відповідач
зараховував сплачені позивачем суми
ПДВ за спірний період в порядку
календарної черговості, чим умисно
збільшив період пропуску граничного
строку для нарахування штрафних
санкцій, за наслідками чого прийняв
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
надано визначення суб'єктів владних
повноважень, до яких належать орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їх посадова чи
службова особа, інший субєкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Органи державної податкової служби у
відносинах з фізичними та юридичними
особами, під час реалізації своїх
завдань та функцій, встановлених
законодавством України, є органом
виконавчої влади та суб'єктом владних
повноважень.

Стаття 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86
цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд доходить висновку, що
відповідачем - суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірність
оскаржуваного рішення, а, отже,
прийняте податковим органом податкове
повідомлення-рішення № від
20.12.2013р. є протиправним та підлягає
скасуванню.

Керуючись ст. 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Криворізької північної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
20.12.2013р.

Копію постанови направити сторонам по
справі.

Постанова суду набирає законної сили
та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду в порядку та
строки, передбачені статтями 186 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А.
Барановський