Справа № 2а-4309/11
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Справа № 108176/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та
Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Заліщицької
районної державної адміністрації
Тернопільської обл. на постанову
Заліщицького районного суду
Тернопільської обл. від 04.05.2011р. в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації Тернопільської обл. про
визнання дій протиправними та
зобов'язання виплатити недоплачену
щорічну допомогу на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И Л А:

15.04.2011р. ОСОБА_1 (надалі - позивач)
звернувся до суду із адміністративним
позовом, у якому просив зобов'язати
управління праці та соціального
захисту населення Заліщицької
районної державної адміністрації
Тернопільської обл. (надалі -
відповідач, орган соціального захисту)
щодо невиплати щорічної допомоги на
оздоровлення за період з 09.07.2007р. по
31.12.2007р. та з 22.05.2008р. до припинення права
на отримання допомоги, згідно ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Заліщицького районного
суду Тернопільської обл. від 04.05.2011р.
заявлений позов задоволено частково,
зобов'язано орган соціального захисту
нарахувати і виплатити позивачу
щорічну компенсацію на оздоровлення у
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат, як інваліду ІІІ групи 1
категорії захворювання, пов'язаного з
наслідками Чорнобильської катастрофи
за період з 15.10.2010р., відповідно до ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; постанову суду допущено
до негайного виконання; в задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржив
відповідач, який покликаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні
заявленого позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим,
що під час винесення рішення судом не
враховані вимоги ст.62 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
постанови КМ України № 562 від 12.07.2005р.
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», при цьому
останньою визначені конкретні суми
щорічної допомоги на оздоровлення.

На підставі ст.197 КАС України розгляд
наведеної справи проводиться в порядку
письмового провадження, оскільки
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та скаргу
в межах наведених у них доводів,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, з наступних
підстав.

Як слідує з матеріалів справи та не
оспорюється сторонами, позивач
віднесений до першої категорії осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є інвалідом
ІІІ групи.

Позивач перебуває на обліку у
відповідача і у 2008-2010 роках отримав
допомогу на оздоровлення в загальній
сумі по 90 грн. кожного спірного року.

Приймаючи рішення по справі, судом
першої інстанції не наведено в
судовому рішенні мотивів часткового
задоволення позову, хоча в останньому
вказуються норми права, які, на думку
суду, регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів вважає наведені
висновки такими, що не в повній мірі
відповідають фактичним обставинам
справи та нормам чинного
законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали від
Чорнобильської катастрофи» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
інвалідам ІІІ групи у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Дію абзацу сьомого ч.4 ст.48 наведеного
Закону зупинено на 2007 рік в частині
виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік».

Рішенням Конституційного Суду України
№ 6-рп/2007 від 09.07.2007р. визнано таким, що
не відповідає Конституції України (є
неконституційним), зупинення дії
абзацу сьомого ч.4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали від
Чорнобильської катастрофи», яке
передбачене п.30 ст.71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік».

Дію абзацу сьомого ч.4 ст.48 наведеного
Закону зупинено на 2008 рік в частині
виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнано таким, що
не відповідає Конституції України (є
неконституційним), зупинення дії
абзацу сьомого ч.4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали від
Чорнобильської катастрофи», яке
передбачене пп.11 п.28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005р.
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
керувався відповідач при виплаті
позивачу допомоги, встановлені
конкретні розміри виплат у визначеній
сумі, що суперечить вимогам Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Цим Законом встановлено розмір таких
виплат як кратну величину стосовно
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати.

Також чинним законодавством в
оспорюваний період не встановлювались
обмеження щодо застосування розмірів
заробітної плати, зокрема, для
реалізації положень ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням наведеного, постанова КМ
України № 562 від 12.07.2005р. не підлягає
застосуванню, оскільки занижує розмір
допомоги порівняно із ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та суперечить положенню ст.22
Конституції України, згідно якого
звуження змісту чи обсягу існуючих
прав та свобод не допускається.

З огляду на наведене та враховуючи
загальні засади пріоритетності Закону
України над підзаконними
нормативно-правовими актами,
застосуванню при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення позивачу
підлягає ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», тому така
допомога повинна бути виплачена в 2007-2010
роках у розмірі чотири мінімальні
заробітні плати, через що дії
відповідача щодо виплати допомоги в
заниженому розмірі є неправомірними.

Також відповідно до ст.71 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» дія
положень цього Закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Таким чином, заявлені вимоги в частині
зобов'язання провести нарахування та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007-2010 роки є
підставними.

Додатково колегія суддів враховує, що
ст.3 Конституції України встановлено,
що людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005р.,
якою керувався відповідач при виплаті
позивачу допомоги, встановлені
конкретні розміри виплат у визначеній
сумі, що суперечить вимогам Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Цим Законом встановлено розмір таких
виплат як кратну величину стосовно
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати.

З моменту прийняття вказаної постанови
КМ України встановлені нею розміри
виплат залишились незмінними, в той час
як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено вказані виплати
в кратному розмірі від мінімальної
заробітної плати в Україні. Даним
Законом (ст.ст.62 та 67) КМ України надано
право проводити лише роз'яснення
порядку застосування цього Закону,
яким, зокрема, є постанова КМ України №
987 від 20.06.2000р. «Про затвердження
Порядку використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення», та
підвищувати розміри доплат, пенсій і
компенсацій, передбачених цим Законом,
відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної
заробітної плати, але не зменшувати їх
та встановлювати у твердій сумі, що не
відповідає Закону.

Іншими законами в оспорюваний період
КМ України також не надавалось право на
зменшення гарантованих державою
виплат, а лише надано право здійснювати
застосування норм, в яких для
розрахунків застосовується мінімальна
заробітна плата, виходячи з реальних
можливостей видаткової частини
державного бюджету.

Слід зазначити, що згідно із ст.8 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Разом з тим, позивачем пропущено
шестимісячний строк звернення до суду,
передбачений ст.99 КАС України,
останньою під час розгляду справи не
наведено поважних причин його
пропуску, також обґрунтовані підстави
для поновлення вказаного строку не
наведені судом першої інстанції у
судовому рішенні.

Відповідно до ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене,
приймаючи до уваги дату звернення
позивача до суду із розглядуваним
позовом, відсутність обґрунтованого
клопотання про поновлення пропущеного
строку позовні вимоги про виплату
допомоги на оздоровлення, підлягають
задоволенню лише за 2010р.

При цьому, позовні вимоги про визнання
дій протиправними, зобов'язання
провести перерахунок та виплату
допомоги на оздоровлення за 2007-2009рр.
належить залишити без розгляду у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

Таким чином, колегія суддів приходить
до переконливого висновку про часткове
задоволення позовних вимог, із
залишенням частини позовних вимог без
розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
оскаржуване рішення суду не містить
описової та мотивувальної частини;
також ч.6 ст.183-2 КАС України передбачає
обов'язкові вимоги до судового рішення
за наслідками розгляду справи в
скороченому провадженні та не звільняє
від обов'язку щодо складення тексту
постанови суду у відповідності до
вимог ст.163 КАС України, яка носить
імперативний характер.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
часткове задоволення заявленого
позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 183-2, 195-197, п.п.3, 4
ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ч.1 ст.203, ч.2 ст.205,
ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації Тернопільської обл.
задоволити частково.

Постанову Заліщицького районного суду
Тернопільської обл. від 04.05.2011р.
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати дії управління праці та
соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації Тернопільської обл. щодо
невиплати на користь ОСОБА_1 допомоги
на оздоровлення за 2010р., яка
передбачена ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», -
протиправними.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації Тернопільської обл.
нарахувати і виплатити на користь
ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат за 2010р.,
яка передбачена ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», із
врахуванням виплачених коштів за
вказаний період.

Позовні вимоги про зобов'язання
провести перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2007-2009рр. - залишити без розгляду у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду є
остаточною і касаційному оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В. Костів

Н.В.Савицька