Справа № 9101/194548/2012
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2013-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2013 рокусправа № 2а/0470/10975/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Юхименка О.В.

суддів: Мельника
В.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового
засідання: Федосєєва Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ангоб»,

на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду

від 30 жовтня 2012 року

у справі № 2а/0470/10975/12

за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення

Фонду соціального
захисту інвалідів,

вул. Чкалова,11, м.
Дніпропетровськ, 49101;

до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ангоб»,

вул.
Партизанська, 1А, м. Орджонікідзе, 53300;

про стягнення 31.934,80
грн., -

встановив: Дніпропетровським обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів подано позов до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ангоб»
про стягнення 31.413,56 грн.
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів за 2011
рік та 521,24 грн. пені.

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд (суддя Чорна В.В.)
своєю постановою від 30.10.2012р.
адміністративний позов задовольнив.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідач не надав до суду документи,
що підтверджують факт створення ним
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, а також, що ці місця
залишалися вакантними протягом
січня-грудня 2011 року.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим актом, у поданій апеляційній
скарзі Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ангоб», Відповідач,
вказує на порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
згідно з наявними у справі доказами
Товариство систематично протягом 2011
року повідомляло Орджонікідзевський
міський центр зайнятості про
наявність робочих місць для інвалідів
та прохало направити на підприємство
відповідних осіб, які мають
інвалідність, для працевлаштування.
Однак, Центр зайнятості повідомляв
товариство про те, що на обліку немає
осіб, які мають інвалідність і можуть
бути направлені на підприємство для
працевлаштування. Відсутність у 2011
році осіб, які мали інвалідність та
могли бути працевлаштованими на
підприємстві є тією непереборною
(невідворотною) обставиною, яка
виключає відповідальність товариства
за формальне порушення вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Просить постанову окружного
адміністративного суду скасувати та
ухвалити нове рішення. У позові
відмовити.

Судовий розгляд адміністративної
справи здійснювався з повним
фіксуванням судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Обставини справи: За даними «Звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2011 рік» (форма 10-ПІ річна):

середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу 59 осіб;

кількість робочих місць, призначених
для забезпечення працевлаштування
інвалідів - 2 особи,

фактично на підприємстві у 2011 році
інваліди не працевлаштовані.

Середньорічна заробітна плата
штатного працівника 15.707,00 грн.

Стягнення 31.413,56 грн. адміністративно
господарських санкцій та 521,24 грн. пені
за період з 18.04.2012р. по 09.07.2012р. було
предметом судового позову.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесені оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Так, підставою для
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, відповідно до
статті 218 Господарського кодексу
України, є вчинене ним правопорушення у
сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно ж до вимог статті 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від 21
березня 1991 року N 875-XII, чим обґрунтовує
свої вимоги заявник апеляційної
скарги, підприємства, установи,
організації <…> де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, стаття 19 цього Закону,
визначеній згідно з частиною першою
цієї статті, вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Дійсно, в силу статті 18-1 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991
року N 875-XII Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Водночас, згідно до статті 18 цього
Закону, забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Крім того, робочим місцем інваліда може
бути звичайне робоче місце та
спеціалізоване робоче місце інваліда.
Робоче місце інваліда вважається
створеним, якщо воно відповідає
встановленим вимогам робочого місця
для інвалідів відповідної нозології,
атестоване спеціальною комісією
підприємства за участю представників
МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці,
громадських організацій інвалідів, і
введено в дію шляхом працевлаштування
на ньому інваліда.

Підприємства розробляють заходи щодо
створення робочих місць для інвалідів,
включають їх до колективного договору,
інформують центри зайнятості, місцеві
органи соціального захисту населення
та відділення Фонду соціального
захисту інвалідів про створення
(пристосування ) робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Отже, за наведених приписів, тільки
надання до центру зайнятості звітів
про наявність вільних робочих місць та
потребу в працівниках інвалідах не
можна вважати вжиттям усіх необхідних
та достатніх заходів для недопущення
господарського правопорушення та,
відповідно, застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

Доводи відповідача про те, що ним
виділені у 2011 році два робочих місця
для працевлаштування інвалідів,
зокрема за професіями: «машиніст
укладника асфальтобетону», «оператор
технологічних установок», «монтажник з
монтажу сталевих та залізобетонних
конструкцій», «оператор технологічних
установок», «машиніст автовишки»,
«газоелектрозварювальник» не є
доказом створення робочих місць
інвалідів, які відповідають
встановленим вимогам робочого місця
для інвалідів відповідної нозології.

З огляду на це, колегія суддів, не маючи
спеціальних знань, вважає за можливе
поставити під сумнів можливість
використання праці інваліда в якості
машиніста укладника асфальтобетону,
монтажника з монтажу сталевих та
залізобетонних конструкцій, оператора
технологічних установок, машиніста
автовишки, газоелектрозварювальника,
як то зазначено в звітності ф. № 3-ПН.

Підприємства, установи, організації <…>
де середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені.

Отже, вимоги про стягнення 31.934,80 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та пені за нестворені в 2011 році робочі
місця для інвалідів слід визнати
обґрунтованими.

В межах апеляційної скарги підстави
для скасування або зміни постанови
суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30 жовтня 2012 року у справі
№ 2а/0470/10975/12 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції у порядку та
у строки, визначені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
О.В. Юхименко

Суддя:
В.В. Мельник

Суддя:
Л.М. Нагорна