Справа № 2-а-2870/11
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-2870/11
Головуючий у 1-й інстанції: Міланіч
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Бородянському районі Київської
області на постанову Бородянського
районного суду Київської області від 15
липня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Бородянському районі
Київської області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання провести
перерахунок та виплату пенсії та
щомісячної соціальної допомоги як
дитині війни,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до Бородянського
районного суду Київської області з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у Бородянському районі
Київської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
відповідача провести перерахунок
пенсії відповідно до ст.ст.39,51,52 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Постановою Бородянського районного
суду Київської області від 15 липня 2011
року позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправними дії відповідача
та зобов'язано перерахувати позивачу
підвищення до пенсії, відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком встановленої ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»,додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до
ст.51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст.52
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та доплату до пенсії, як
непрацюючому пенсіонеру у
відповідності до ст.39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
однієї мінімальної заробітної плати з
28.07.2010 року по 01.08.2010 року, з урахуванням
раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову у повному обсязі.

В зв'язку з поданням апеляційної скарги
на рішення суду першої інстанції, яке
відповідно до п. 2 частини першої ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України прийнято у порядку скороченого
провадження, згідно з абз. 4 частини 8 ст.
183-2, п. 3 частини першої ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є громадянином, яка постійно
проживає на території зони посиленого
радіоекологічного контролю, має
відповідне посвідчення встановленого
зразка 2 категорії, є пенсіонером, а
тому має право на пільги, передбачені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а також є дружиною особи,
що потерпіла від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, причинний зв'язок
смерті якого встановлено з впливом
аварії на ЧАЕС.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону, пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
проводиться доплата до пенсії, яка
становить у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - одна
мінімальна заробітна плата.

У відповідності до ст. 52 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», щомісячна
компенсація в разі втрати годувальника
призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
незалежно від пенсії, передбаченої
законодавством України.

Згідно ст. 51 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», особам, віднесених до
категорії 4, додаткова пенсія,
заподіяна за шкоду здоров'ю,
визначається у розмірі 15% мінімальної
пенсії за віком.

Всупереч ст. ст. 39, 51, 52 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу вказані доплати
виплачувалися частково, у фіксованому
розмірі, визначеному відповідно до
постанов КМУ №1 від 03.01.2002 року, №836 від
26.07.1996 року, а не у співвідношенні до
мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком, як того
вимагає вказаний Закон.

З огляду на те, що ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівнянні з Постановою КМУ № 836 від
26.07.1996 року та Постановою КМУ № 1 від
03.01.2002 року, відповідач неправомірно
виплачував додаткову пенсію в меншому
розмірі ніж це передбачено ст.ст. 39, 51, 52
зазначеного Закону.

З матеріалів справи також вбачається,
що позивач є особою, що належить до
соціальної категорії громадян «діти
війни» в розумінні ст.1 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», а
відтак, на нього повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
зазначеним вище Законом України.

Згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» особам,
що належать до соціальної категорії
громадян «діти війни», з 01.01.2006 року
відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058,
згідно якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України «Про державний бюджет України»
на відповідний рік.

На момент звернення позивача до суду,
нарахування доплати до її пенсії в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень ст. 6
вищезазначеного Закону відповідачем
не здійснено, у зв'язку з чим вона
звернулася до суду за захистом своїх
прав.

Всупереч ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалось відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»
має вищу юридичну силу в порівняні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530. Отже, відповідач
неправомірно виплачував щомісячне
підвищення до пенсії в меншому розмірі
ніж це передбачено ст. 6 зазначеного
Закону.

Таким чином, апеляційна інстанція
приходить до однозначного висновку про
правомірність доводів суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на перерахунок доплати до пенсії
в розмірі передбаченому Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи до уваги викладене, судова
колегія приходить до висновку про
обґрунтованість висновків суду першої
інстанції, рішення суду постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права , а тому підстав
для його скасування не має. Доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Бородянському районі Київської
області - залишити без задоволення, а
постанову Бородянського районного
суду Київської області від 15 липня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та подальшому
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:
Г.М. Бистрик

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.