Справа № 2-а-7748/11/2218
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-7748/11/2218
Головуючий у 1-й інстанції: Спірідонова
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сушко О.О.

судді: Матохнюк Д.Б. Смілянець Е. С.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення і охорони здоров'я
Хмельницької міської ради на постанову
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 19 липня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення і
охорони здоров'я Хмельницької міської
ради про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення і охорони здоров'я
Хмельницької міської ради про визнання
дій протиправними та зобов"язання
нарахувати та виплатити щорічну
допомогу на оздоровлення.

Постановою суду першої інстанції
позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на необґрунтованість
судового рішення та порушення норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до п. 2 ч.
1 ст. 197 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначенні та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як встановлено з матеріалів справи,
позивач є постраждалим 2-ї категорії
ЧАЕС, що підтверджується посвідченням
серії НОМЕР_1.

Відповідач виплатив позивачу суму
допомоги на оздоровлення в розмірі
меншому ніж передбачено вказаним вище
Законом, при цьому керувався
постановою Кабінету Міністрів України
№ 562.

Статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ
постраждалим від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії
передбачена щорічна допомога на
оздоровлення у розмірі трьох
мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Колегія суддів зазначає, що
вищевикладені приписи статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", в редакції
станом на 05.07.2007 року є діючими, та на
час спірних правовідносин не
зупинялись та не змінювались іншими
нормативно-правовими актами.

Разом з цим, Постановою КМУ № 562 від
12.07.2005 року, всупереч Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (яким
встановлено розмір щорічної допомоги
як величину, кратну до розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення
виплати) встановлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі
й, зокрема, евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році - 75 гривень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 КАС
України, суд при вирішення справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Тому, виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та Закон України "Про
Державний бюджет України на 2010 рік",
якими встановлено розмір мінімальної
заробітної плати на 2010 рік.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідач при виплаті
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення, діяв в порушення вимог
статті 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та здійснив виплатив суму
меншу, ніж встановлено Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік", що призвело до порушення
прав позивача.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

За таких підстав, апеляційну скаргу -
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення і
охорони здоров'я Хмельницької міської
ради, -залишити без задоволення, а
постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 19 липня 2011 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Матохнюк Д.Б.

Смілянець Е. С.