Справа № 820/7799/14
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 р.
№ 820/7799/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Заічко
О.В., розглянувши у порядку
скороченого провадження
адміністративну справу за
адміністративним позовом

Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
до Державного підприємства "Ізюмське
лісове господарство" про стягнення
заборгованості ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Харківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державного підприємства "Ізюмське
лісове господарство", в якому просить
суд стягнути з відповідача
адміністративно - господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
33161,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів чинним
законодавством України визначено у
розмірі чотирьох відсотків від
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік.
Норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів на
підприємстві відповідача у 2013 році
становив 346 осіб, у той час як фактична
чисельність працюючих інвалідів у 2013
році, згідно звіту відповідача,
складала 13 осіб, а також кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" - 14 осіб. Сума
адміністративно-господарських санкцій
за непрацевлаштування 1 інваліда
становить 33161,85 грн., оскільки
середньорічна заробітна плата одного
працівника за 2013 рік на підприємстві
відповідача складала саме 33161,85 грн.
Згідно з розрахунком, станом на 15
квітня 2014 року сума зазначених
адміністративно-господарських санкцій
відповідачем не сплачена, у зв'язку із
чим позивач просить суд позовні вимоги
задовольнити.

Ухвалою суду від 30 квітня 2014 року
відкрито скорочене провадження по
справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України,
суддя розглядає справу в порядку
скороченого провадження одноособово,
без проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі.

Копія ухвали про відкриття скороченого
провадження від 30 квітня 2014 року була
надіслана відповідачу рекомендованим
листом зі зворотнім повідомленням за
адресою, внесеною до відповідного
державного реєстру, отримана ним, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення, яке
міститься в матеріалах справи.

Відповідачем до канцелярії суду надані
заперечення, відповідно до яких
відповідач не погоджується із
заявленими позовними вимогами та
просить суд залишити без розгляду
адміністративний позов.

В обґрунтування своєї позиції
зазначає, що згідно діючого
законодавства про захист інвалідів
вбачається, що обов'язок підприємства
щодо створення робочих місць для
інвалідів не супроводжується його
обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця. Такий обов'язок
покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в
частині першій статті 18 цього Закону.
Це також підтверджується і змістом
абзацу четвертого підпункту першого
пункту 5 Положення про Фонд соціального
захисту інвалідів, затвердженого
Наказом Міністерства соціальної
політики України 14.04.2011 N 129,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 28 квітня 2011 р. за N 528/19266
(із наступними змінами та
доповненнями), згідно яким Фонд
відповідно до покладених на нього
завдань координує та контролює роботу
територіальних відділень Фонду
соціального захисту інвалідів, у тому
числі щодо збору сум адміністративно -
господарських санкцій та пені за
невиконання підприємствами нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Відповідач повідомив суд, що
відповідно до середньооблікової
чисельності штатних працівників (346
осіб) підприємство у 2013 році повинно
було створити і створило 14 робочих
місць для працевлаштування інвалідів.
Фактично в 2013 році у відповідача
працювало 13 інвалідів, в тому числі 1
особа з обмеженою працездатністю
працевлаштована саме в 2013 році.

Відповідач зазначає, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця. Такий обов'язок
покладається на органи
працевлаштування. Крім того, наголосив
на тому, що на відповідача у даному
випадку не може бути покладена
відповідальність за працевлаштування
осіб, яких не існувало взагалі. За таких
обставин просив суд відмовити в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає позовну заяву необґрунтованою,
протиправною та такою, що не підлягає
задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
повному, всебічному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
вважає, що вимоги позивача підлягають
задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалами справи та
підтверджується наявними в ній
доказами, Державне підприємство
"Ізюмське лісове господарство" пройшло
передбачену законодавством процедуру
державної реєстрації, набуло правового
статусу юридичної особи, включено до
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України з
ідентифікаційним кодом - 00993113.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007 №70
затверджено порядок подання
підприємствам, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування
(далі - Порядок). Відповідно до цього
Порядку звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають (надсилають
рекомендованим листом) щороку до 1
березня відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів, в яких вони
зареєстровані, за формою №10-ПІ "Звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів", затвердженою наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 10.02.2007р. №42.

Як вбачається зі звіту відповідача про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма №10-П1,
затверджена наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10.02.2007 року № 42; далі - Звіт), датою
його надходження до відділення є
28.02.2014р. (№ вх. 8630) (а.с. 5).

Згідно звіту відповідача
середньооблікова кількість штатних
працівників у 2013 році становила 346 осіб,
з них середньооблікова чисельність
фактично працюючих інвалідів - 13 осіб.
Кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях створених, відповідно
до вимог ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" - 14 осіб.

Норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів визначено
у розмірі 4 % середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств
(об'єднань), установ і організацій
незалежно від форм власності і
господарювання встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі 4 % від
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у
рахунок нормативів робочих місць
виходячи з вимог статті 18 цього закону.
Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній частиною першою
цієї статті, вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією тому числі
підприємством, організацією, в тому
числі громадських організацій
інвалідів, фізичною особою, яка
використовує найману працю, інвалідів,
для яких це місце роботи є основним.

Згідно з ч.2 ст.19 цього Закону норматив
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів
визначається виключно цим Законом.
Якщо іншими законами встановлюються
нормативи робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, які відрізняються від
зазначених у цій статті
застосовуються положення цього Закону.

Приписами ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" передбачено, що
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну організації для
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Між тим, з наданого до суду
представником відповідача листа №
11-04/252 від 29.04.2014 року до Управління
праці та соціального захисту населення
Ізюмської РДА вбачається, що ДП
"Ізюмське лісове господарство"
зверталось із запитом стосовно
направлення інвалідів для
працевлаштування до підприємства ДП
«Ізюмський лісгосп» протягом 2013 року.

Із наданої відповіді Управління
соцзахисту населення Ізюмської РДА
від 06.05.2014 року № 07-03/1670 вбачається, що
протягом 2013 року Управління інвалідів
для працевлаштування на підприємство
відповідача не направляло.

Ізюмський міськрайонний центр
зайнятості повідомляє, що на заявлену
ікансію «майстер лісу» 29.07.2013 року ДП
«Ізюмське лісове господарство»
зацевлаштовувало ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_2) інваліда
3 групи за сприянням служби зайнятості.

На інші заявлені вакансій особи з
обмеженою працездатністю не
шравлялись у зв'язку з відсутністю
підходящих кандидатур.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що своїм листом від 06.05.2014 р.
№ 01-37/794 Ізюмський міськрайонний центр
зайнятості повідомив відповідача про
те, що на заявлену вакансію «майстер
лісу» 29.07.2013 року ДП «Ізюмське лісове
господарство» працевлаштовувало
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1)
інваліда 3 групи за сприянням служби
зайнятості. На інші заявлені вакансій
особи з обмеженою працездатністю не
направлялись у зв'язку з відсутністю
підходящих кандидатур.

Також, з наданого листа Ізюмським
міськрайонним центром зайнятості
повідомлено, що до Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
направлено лист від 30.04.2014 р № 01-37/765 про
те, що Державне підприємство «Ізюмське
лісове господарство» ()
щомісячно протягом 2013 року надавало
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) із
зазначенням вакансій для інвалідів :
форма 3-ПН «Звіт про наявність
вакансій» станом на 29.01.2013 р., станом на
25.02.2013 р., станом на 07.03.2013 р., станом на
29.03.2013 р., станом на 03.04.2013 р., станом на
03.05.2013 р., станом на 14.05.2013 р., станом на
07.06.2013 р., станом на 20.06.2013 р., станом на
01.07.2013 р., станом на 15.07.2013 р., форма №3-ПН
«Звітність Інформація про попит на
робочу силу (вакансії) від 01.08.2013 р., від
27.09.2013 р., від 22.10.2013 р., від 22.11.2013 р., від
17.12.2013 р. (копії звітів додаються).

Судом встановлено, що відповідно до
наказу № від 25.07.2013р. на роботу до ДП
«Ізюмське лісове господарство»
працевлаштовано інваліда III групи
ОСОБА_1

Отже, як вбачається за матеріалами
справи, підприємство відповідача
кожного місяця протягом 2013 року
подавало до Ізюмського міського центру
зайнятості Звіт про наявність вакансій
за формою №3-ПН, у яких зазначало про
наявність вакантних посад для
інвалідів (копії звітів містяться в
матеріалах справи), що також
підтверджується листом Ізюмського
районного центр зайнятості № 01-37/794 від
06.05.2014р. Цим же листом підтверджується,
що інваліди на працевлаштування не
направлялися та з боку підприємства
відмов у працевлаштуванні інвалідів не
було.

Таким чином, Управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської РДА підтвердило, що інваліди
для працевлаштування до підприємства у
звітному 2013 році не направлялися.

Суд зазначає, що підтвердженням
створення робочих місць для інвалідів
є звіти про наявність вакансій по і
№3-ПП, якими інформувалася державна
служба зайнятості про вільні робочі
місця та штатні посади, на яких може
використовуватися праця інвалідів.

Викладене свідчить про виконання
відповідачем вимог щодо створення
робочих місць, відповідно до
нормативів, встановлених ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів".

Статтею 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно до ч.3 ст.18-1 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендації
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Аналіз вищевказаних норм Закону дає
підстави дійти до висновку, що на
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю покладено обов'язок по
перше: виділити та створювати робочі
місця для працевлаштування інвалідів,
по друге: надавати державній службі
зайнятості інформацію, необхідну для
організації працевлаштування
інвалідів, і звітувати Фонду
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України, по третє:
якщо середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, сплатити
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції.

При цьому обов'язок підприємства щодо
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця.
Такий обов'язок покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в
частині першій ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Таким чином, суд вважає, що
підприємством не було допущено
порушення зазначених норм, оскільки, як
встановлено судовим розглядом, на
виконання вимог діючого законодавства
ДП «Ізюмське лісове господарство» у 2013
направлялися уповноваженим державним
органам відомості про наявність
вакантних місць для працевлаштування
інвалідів у встановленому порядку та
формі. Однак, міським центром
зайнятості інваліди для
працевлаштування на ДП «Ізюмське
лісове господарство» не направлялись.

Отже, за змістом ст. 18-1 Закону "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості, а у відповідності
ст.19 Закону підприємства, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Судом з'ясовано, що між сторонами
відсутній спір стосовно чисельності
інвалідів, які працювали на
підприємстві та кількості незайнятих
робочих місць, призначених для
забезпечення працевлаштування
інвалідів відповідно до встановленого
законом нормативу.

Як вбачається із матеріалів справи, в
позовній заяві перелічені обов'язки
роботодавців стосовно забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування
визначені Законом, зокрема: виділення
та створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальних робочих місць,
створення для інвалідів умов праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації; забезпечення інших
соціально-економічних гарантій;
звітування Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Усі вищезазначені обов'язки виконані
відповідачем у порядку, встановленому
Законом.

Таким чином, обов'язок підприємства
відповідача зі створення робочих місць
для інвалідів не супроводжується його
обов'язком займатись пошуком інвалідів
для працевлаштування. Тобто, у діях
підприємства відсутній склад
правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 217 ГК України,
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті
встановлено, зокрема, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для пропущення
господарського правопорушення.

Статтею 238 ГК України передбачено, що за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до учасника
господарських відносин за порушення
ним правил, встановлених законодавчими
актами, при наявності в діях суб'єкту
господарювання вини у вчиненні такого
порушення та якщо ним не приймались
заходи, спрямовані на недопущення
господарського правопорушення.

Як встановлено приписами ст. 19
Конституції України відповідач -
суб'єкт владних повноважень
зобов'язаний діяти тільки на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Суд вважає, що відповідачем були
виконані вимоги Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо прийняття
заходів для працевлаштування
інвалідів, оскільки всі інваліди, що
були працевлаштовані на ДП «Ізюмське
лісове господарство» були
працевлаштовані за ініціативою
відповідача, підприємство не допустило
жодної відмови інваліду у
працевлаштуванні, натомість позивачем,
всупереч покладеним на нього
обов'язкам, протягом 2013 року інваліди
для працевлаштування на підприємстві
не направлялися

Таким чином, доказів того, що
підприємство не створило робочі місця
для інвалідів, відмовляло інвалідам у
прийнятті на роботу, несвоєчасно
надавало державній службі зайнятості
інформацію щодо наявності вакансій,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, або
несвоєчасно звітувало Фонду
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України позивачем
не надано, а тому в останнього не було
підстав для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

З огляду на те, що відповідачем вжито
усіх залежних від нього заходів щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, на нього
не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження. У справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів про стягнення з ДП «Ізюмське
лісове господарство» адміністративно -
господарських санкцій за незайняті
робочі місця, призначені для
працевлаштування інвалідів, в сумі
33161,85 грн. нормативно та документально
необґрунтовані, суперечать діючому
законодавству, а тому не підлягають
задоволенню.

Відповідно ст. 94 КАС України у справах,
в яких позивачем є суб'єкт владних
повноважень, а відповідачем - фізична
чи юридична особа судові витрати з
відповідача не стягуються.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 183-2, 186, 254, 256 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Державного підприємства
"Ізюмське лісове господарство" про
стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова, крім випадків її оскарження
в апеляційному порядку, є остаточною та
підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків для подачі
апеляційної скарги, в порядку
встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя
Заічко О.В.