Справа № 813/2312/14
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/2312/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Лейко-Журомської
секретар судового засідання Сільник
за участю представника позивача
Гарасимчука Р.П., представника
відповідача Тістечка Ю.Я., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
Спільного українсько-польського
підприємства ТзОВ «Астра» до
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України, третьої особи
Головного управління державної
казначейської служби України у
Львівській області про скасування
рішення та повернення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Спільне українсько-польське
підприємство ТзОВ «Астра» звернулося
до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України, у якому
просить скасувати рішення Львівської
митниці МП «Скнилів» про коригування
митної вартості товарів № 209000003/2013/150162/1
від 23.10.2013 року та повернути зайво
перераховані кошти в сумі 21 203,57 грн. В
обґрунтування позовних вимог
зазначено, що рішенням про коригування
митної вартості товарів Львівською
митницею здійснено коригування
заявленої позивачем митної вартості
вантажного автомобіля в сторону
збільшення, що призвело до переплати
мита та ПДВ в сумі 21 203,57 грн. Підставою
для такого коригування відповідач
вказав невірно проведені декларантом
розрахунки, відсутність у митного
органу та декларанта інформації про
ідентичні товари, недостатність
інформації щодо документального
підтвердження розрахунку заявленої
митної вартості, необхідність висновку
про якісні та вартісні характеристики
товару представлені спеціалізованими
експертними організаціями. Вважає такі
посилання безпідставними, оскільки
товариством були надані всі необхідні
документи, які б підтверджували
задекларовану митну вартість
автомобіля.

Відповідач позов заперечив, подав
письмові заперечення на позовну заяву.
У запереченнях зазначено, що у митній
декларації поданій 22.10.2013 року
товариством зазначено, що сума
транспортних витрат складала 9 600,00 грн.,
а в їх розрахунку значилось, що
страхування автомобіля не
здійснювалось. Оскільки автомобіль
рухався своїм ходом дорогами
Євросоюзу, обов'язкове здійснення його
страхування. Тому документи які
підтверджують числові значення митної
вартості не містять усіх необхідних
відомостей. Зазначено, що наданий
товариством звіт про оцінку
транспортного засобу не може бути
прийнятий до уваги, оскільки оцінювач
робить висновок по пошкодженнях
автомобіля та необхідності проведення
його ремонту, однак такі висновки не
входять до компетенції оцінювача. За
результатами процедури консультації
проведеної з декларантом управлінням
митної вартості, класифікації товарів
та заходів регулювання ЗЕД прийнято
рішення про коригування митної
вартості, а джерелом визначення митної
вартості слугували інтернет джерела
www.autoline.info, www.mobile.de. Вказано, що посадові
особи Львівської митниці при
здійсненні контролю митної вартості
імпортованого позивачем товару діяли в
межах повноважень та відповідно до
вимог чинного законодавства.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, зазначених у позовній заяві.
Додатково пояснив, що страхування
автомобіля здійснювалось за рахунок
продавця, про що у договорі міститься
вказівка на зелену карту. Зазначив, що
витребування митним органом
додаткових бухгалтерських документів,
які стосуються страхування є
безпідставним, а витребування інших
документів ніж зазначених у статті 53
Митного кодексу України є
протиправним. Вказав, що були усі
підстави для застосування першого
методу визначення митної вартості
товару. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні подані заперечення
підтримав. Просив у задоволенні позову
відмовити.

23 квітня 2014 року до участі в
адміністративній справі залучено
Головне управління державної
казначейської служби України у
Львівській області як третю особу, що
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача.

Третя особа явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечила, належним чином
повідомлена про дату, час та місце
розгляду справи, клопотань
процесуального характеру не подала.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі факти,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для вирішення спору
по суті, суд встановив наступні
обставини та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи судом встановлено,
що з метою митного оформлення товару
(вантажного автомобіля Renault Premium 456-ECO6B
2007 року випуску, шасі № VF624CPA000000448)
позивач 22 жовтня 2013 року подав до
Львівської митниці (Митний пост
«Скнилів») вантажну митну декларацію №
/2013/017927 та декларацію митної
вартості товару за формою № ДМВ-1 від 22
жовтня 2013 року із визначенням митної
вартості товару в розмірі 14 000,00 Євро за
ціною господарської операції (першим
методом).

На підтвердження заявленої митної
вартості товару позивачем було додано:
зовнішньоекономічний контракт № UA208/2013
від 20.08.2013 року, інвойс № 11271182 від 14.10.2013
року, лист від компанії Volvo Austria GmbH від
22.10.2013 року, експортну декларацію від
14.10.2013 року, підтвердження калькуляції
транспортних видатків, авансовий звіт
працівника, який здійснював доставку
транспортного засобу, платіжне
доручення № 12 від 29.09.2013 року, звіт
експертної організації про оцінку
транспортного засобу № 1/2210013 від 22.10.2013
року, декларацію митної вартості форми
ДВМ-1 № 017927.

Із зовнішньоекономічного контракту №
UA208/2013 від 20.08.2013 року та інвойсу № 11271182
від 14.10.2013 року вбачається, що вартість
автомобіля становить 14 000,00 Євро (аркуші
справи 7-10, 12). Вказана вартість товару
підтверджена й листом від компанії Volvo
Austria GmbH від 22.10.2013 року, експортною
декларацією від 14.10.2013 року та звітом
експертної організації про оцінку
транспортного засобу № 1/2210013 від 22.10.2013
року.

Повідомленням від митниці (Митний пост
«Скнилів»), позивачу запропоновано
подати додаткові документи згідно з
пунктом 3 статті 53 Митного кодексу
України (далі МК України), а саме:
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару підготовлені
експертними організаціями; виписку з
бухгалтерської документації (в
частині, що стосується страхування.)

Оскільки позивачем не було надано
відповідних документів, відповідачем
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів № 209000003/2013/150162/1
від 23.10.2013 року, у якому зазначено, що
митна вартість імпортованих товарів не
може бути визнана за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються, у
зв'язку з невірно проведеним
декларантом розрахунком митної
вартості. Вказано, що за результатом
процедури консультації проведеної з
декларантом згідно з статті 57 МК
України досягнуто згоду щодо
неможливості застосування наступних
методів визначення митної вартості, а
саме методу 2 (стаття 59 МК України) та
методу 3 (стаття 60 МК України) з причин
відсутності у митного органу та
декларанта інформації про ідентичні та
подібні (аналогічні) товари, методу 4
(стаття 64 МК України) та методу 5 (стаття
63 МК України) з причин відсутності
вартісної основи для розрахунку митної
вартості в митного органу та
декларанта. Вказано, що інформації щодо
документального підтвердження
розрахунку заявленої митної вартості
недостатньо, необхідні додаткові
документи: висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями. Згідно з
www.autoline.info, www.mobile.de. кінцева вартість
товару 20 900,00 Євро.

Виходячи з визначеної відповідачем
митної вартості товару, позивач подав
до митного оформлення нову митну
декларацію, згідно з якою проведено
митне оформлення товару і сплачено на 21
203,57 грн. (в тому числі 6 626,12 грн. мита та 14
577,45 грн. ПДВ) більше, ніж за попередньою
митною декларацією.

Не погодившись з діями відповідача
щодо розмитнення товару за резервним
методом, позивач звернувся до суду за
захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з статтею 50 МК України відомості
про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки.

Статтею 52 цього Кодексу зазначено, що
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
кодексу та цією главою.

Частиною першою статті 54 МК України
передбачено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті
54 МК України митний орган під час
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Стаття 53 МК України передбачає, що у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Частиною 2 цієї статті
перелічені документи, які
підтверджують митну вартість товарів:
1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК
України у разі якщо документи,
зазначені у частині 2 цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 54
цього Кодексу митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах 2 - 4 статті 53 цього Кодексу або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 55 МК України
передбачено, що рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

У статті 57 МК України закріплені
правила застосування методів
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту. Згідно з частиною першою цієї
статті, митна вартість визначається за
такими методами: 1) основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Приписами частин 2 - 5 статті 57 МК
України встановлено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 та 60 цього
Кодексу. Під час таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 та 60 МК України за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена частиною 2 статті 58
МК України. Відповідно до вказаної
норми метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Як вбачається з рішення про
коригування митної вартості та
заперечення відповідача митний орган
вважав, що документи подані до митного
оформлення по митній декларації не
містили всіх відомостей, що
підтверджують розрахунок митної
вартості товару, зокрема витрати на
страхування товару. Тому Львівською
митницею було запропоновано позивачу
надати виписку з бухгалтерської
документації (в частині, що стосується
страхування.)

Частиною 10 статті 58 МК України
визначено перелік складових митної
вартості. Однак зазначено, що ці
складові (додаткові витрати) повинні
додаватись до ціни товару для
визначення митної вартості лише в тому
випадку, коли вони не були включені до
ціни товару.

Згідно з п. 5.3 та 5.4
зовнішньоекономічного контракту №
UA208/2013 від 20.08.2013 року продавець
поставляє з кожною одиницею товару
такі документи: рахунок, техпаспорт,
експортну декларацію, транзитний
номер, включаючи зелену карту, дійсну 15
днів. Всі витрати по оформленню і
одержанню документів несе продавець.

Міжнародний договір «Зелена карта» є
обов'язковим при в'їзді автомобіля на
територію країн Євросоюзу та
забезпечує відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок ДТП на території
країн, що зазначені в полісі.

Отже, посилання відповідача на
необхідність підтвердження розміру
платежів за страхування товару є
безпідставними, оскільки страхування
товару позивачем не здійснювалось і
страхові платежі ним не сплачувались.
Враховуючи наведене страхові витрати
не входять до складових митної
вартості.

Відповідно до пункту 33 рішення про
коригування митної вартості -
відповідачем витребовувались висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями. Однак суд
вважає за недоцільне подання висновків
експертних установ про вартісні
характеристики товару, оскільки
вартість конкретного товару визначена
інвойсом.

Позивач для митного оформлення
імпортованого товару надав
відповідачу документи, передбачені
частиною 2 статті 53 МК України. Подані
документи чітко ідентифікують товар та
містять об'єктивні і достовірні дані,
що піддаються обчисленню, які чітко
підтверджують ціну товару, що підлягає
сплаті позивачем на користь продавця,
тобто підтверджують митну вартість
товару за ціною договору відповідно до
вимог частин 4 та 5 статті 58 МК України.

Відповідно до наказу Міністерства
фінансів України «Про затвердження
форми рішення про коригування митної
вартості товарів, Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів та Переліку
додаткових складових до ціни договору»
від 24.05.2012 року № 598 в графі 33 рішення
про коригування митної вартості
товарів «Обставини прийняття Рішення
та джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості»
зазначаються причини, через які митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), у
тому числі: неподання основних
документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів (згідно з переліком та
відповідно до умов, наведених у статті
53 Кодексу); невірно проведений
розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ
Кодексу; надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості. Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

Як вбачається з оскаржуваного рішення
про коригування митної вартості -
перший метод неможливо застосувати.
Неможливо застосувати метод 2 (стаття 59
МК України) та метод 3 (стаття 60 МК
України) з причин відсутності у митного
органу та декларанта інформації про
ідентичні та подібні (аналогічні)
товари, метод 4 (стаття 64 МК України) та
метод 5 (стаття 63 МК України) з причин
відсутності вартісної основи для
розрахунку митної вартості в митного
органу та декларанта. Тому
відповідачем було застосовано
резервний метод визначення митної
вартості та вказано, що згідно з
www.autoline.info, www.mobile.de. кінцева вартість
товару 20 900,00 Євро.

Суд вважає, що загальні посилання
митним органом на норми МК України без
конкретизації підстав щодо причин
незастосування того чи іншого методу
визначення митної вартості - не можуть
вважатися достатніми підставами, які
обґрунтовують правомірність
прийнятого рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 64 МК
України - у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58 - 63 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях.

Згідно частиною 3 цієї статті Кодексу
митна вартість імпортних товарів не
визначається згідно із положеннями
цієї статті на підставі: 1) ціни товарів
українського походження на
внутрішньому ринку України; 2) системи,
яка передбачає прийняття для митних
цілей вищої з двох альтернативних
вартостей; 3) ціни товарів на
внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж
обчислена вартість, визначена для
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів відповідно до положень статті
63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що
поставляються з країни-експортера до
третіх країн; 6) мінімальної митної
вартості; 7) довільної чи фіктивної
вартості.

Як вбачається з матеріалів справи
управлінням митної вартості,
класифікації товарів та заходів
регулювання ЗЕД прийнято рішення про
коригування митної вартості, а
джерелом визначення митної вартості
слугували інтернет джерела www.autoline.info,
www.mobile.de, що суперечить вимогам статті 64
МК України.

Суд зазначає, що не завжди ненадання на
вимогу митного органу зазначених ним
документів надає право митному органу
визначити митну вартість товару за
іншим методом. Визначення митним
органом як обов'язкових для надання
додаткових документів, залежить також
від можливості їх надання декларантом.
Тобто, законодавство не пов'язує право
митного органу в результаті неподання
певних документів визначати митну
вартість товару за іншим методом, а не
за ціною придбаного товару.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України у постановах
від 07.02.2011року (справа № 21-76а 10), від
14.11.2011року (справа № 21-213а11), від
06.02.2012року (справа № 21-418а11), від
03.07.2012року (справа № 21-197а12).

Відповідач не підтвердив належними
доказами наявність у поданих позивачем
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Правильність визначення товариством
митної вартості товару за ціною
договору, а також можливість
застосування першого методу не були
спростовані відповідачем. Підстав, які
б викликали сумніви в достовірності
проведеного позивачем розрахунку
митної вартості товару за ціною
договору, відповідачем не наведено, а
інших обставин, які б впливали на
рівень задекларованої позивачем
митної вартості товару судом не
встановлено.

Суд дійшов висновку про
неправомірність дій відповідача у
зв'язку з порушенням визначеного
статтею 57 МК України порядку
визначення митної вартості товару.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
та частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд відповідно
до ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 162 КАС України суд
вправі постановою визнати
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремі його положення,
дії чи бездіяльність і скасувати або
визнати нечинним рішення чи окремі
його положення.

Сукупність вищенаведених встановлених
обставин справи дає суду підстави
визнати позовні вимоги в частині
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів №
209000003/2013/150162/1 від 23.10.2013 року
обґрунтованими, доведеними
матеріалами справи, і такими, що
підлягають до задоволення.

Щодо вимоги позивача про повернення
зайво перерахованих коштів в сумі 21
203,57грн. суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами частини 1 та 5 статті 54
МК України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення. Орган доходів і
зборів з метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право у випадках,
встановлених цим Кодексом, здійснювати
коригування заявленої митної вартості
товарів.

Питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.
Встановивши протиправність рішень
митного органу про визначення митної
вартості товару за тим чи іншим
методом, суд не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму ПДВ або ввізного мита, фактично
визначаючи при цьому інший метод
обчислення митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
17 грудня 2013 року у справі № 21-439а13 за
позовом приватного підприємства «СПС»
до Харківської обласної митниці,
Головного управління Державного
казначейства України в Харківській
області за участю прокурора
Київського району міста Харкова про
визнання протиправним і скасування
рішення, стягнення суми, приписи якої,
відповідно до норм статті 244-2 КАС
України є обов`язковими для всіх судів
України.

Тому в суду відсутні правові підстави
для задоволення позову в частині вимог,
які стосуються повернення зайво
перерахованих коштів в сумі 21 203,57 грн.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, що містить немайнову вимогу та
майнову вимогу про повернення суми 21
203,57 грн.

Статтею 4 Закону України «Про судовий
збір» передбачено, що за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру розмір судового збору
становить 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальних
заробітних плат, що встановлені
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява подана до суду.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3
частини 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір» за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову немайнового
характеру встановлюється ставка
судового збору в розмірі 0,06 розміру
мінімальної заробітної плати.

Під час подання до адміністративного
суду позову майнового характеру
сплачується 10% розміру ставки судового
збору, а решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Згідно з частиною 3 статті 6 цього
Закону за подання позовної заяви, що
має одночасно майновий і немайновий
характер, судовий збір сплачується за
ставками, встановленими для позовних
заяв майнового та немайнового
характеру.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» з 1 січня 2014 року встановлено
мінімальну заробітну плату у місячному
розмірі 1 218,00 грн.

Враховуючи вищенаведене та виходячи з
позовних вимог до сплати підлягало 73,08
грн. судового збору за вимогу
немайнового характеру та 182,70 грн. за
вимогу майнового характеру. Позивачем
сплачено судовий збір у розмірі 1 827,00
грн.

Оскільки за результатами розгляду
адміністративної справи суд
задовольняє позовні вимоги
немайнового характеру, тому судовий
збір у сумі 73,08 грн. підлягає поверненню
позивачу.

Судові витрати у вигляді судового
збору в сумі 1 753,92 грн. (1 827,00 грн. - 73,08
грн.) слід покласти на позивача та
стягнути з нього судовий збір у сумі 73,08
грн. відповідно до положень статті 94
КАС України та Закону України «Про
судовий збір».

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про коригування митної вартості
товарів №
209000003/2013/150162/1 від 23 жовтня 2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Спільного
українсько-польського підприємства
ТзОВ «Астра» судовий збір у сумі 73,08
грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

Судові витрати у вигляді судового
збору в сумі 1 753,92 грн. (одна тисяча
сімсот п'ятдесят три гривні 92 коп.)
покласти на Спільне
українсько-польське підприємство ТзОВ
«Астра».

Стягнути з Спільного
українсько-польського підприємства
ТзОВ «Астра» до Державного бюджету
України судовий збір у сумі 73,08 грн.
(сімдесят три гривні 08 коп.).

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не
встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 16
травня 2014 року.

Суддя
М.В. Лейко-Журомська