Справа № 822/362/14
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/362/14
Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.
Суддя-доповідач: Курко О. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Ватаманюка Р.В.

при секретарі: Лозінській Н.В.

за участю представників сторін:

представника позивача: Петрова І.П.

представника відповідача:
Пятковського А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Хмельницькій області на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом публічного акціонерного
товариства "Термопластавтомат" до
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Хмельницькій області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2014 року публічне акціонерне
товариство ( далі - Позивач) звернулось
до Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
(далі - Відповідач) про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень від 23.01.2014 року
№/53 та №/52.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати в частині
задоволених позовних вимог та ухвалити
нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позову повністю. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування всіх обставин справи що
призвело до неправильного її
вирішення.

Представник Відповідача в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник Позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів
апеляційної скарги, у зв'язку з чим
просив залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Так, Відповідач оскаржує постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року в частині задоволених позовних
вимог, а саме визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому від 23.01.2014 року №/53
та визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому від 23.01.2014 року №/52
в частині збільшення грошового
зобов`язання Позивача з податку на
прибуток приватних підприємств за
основним платежем на 164948 (сто шістдесят
чотири тисячі дев'ятсот сорок вісім)
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями на 41237 (сорок одна тисяча
двісті тридцять сім) грн.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що в період з 28.11.2013
року по 25.12.2013 року працівниками
Відповідача було проведено
документальну планову виїзну
перевірку публічного акціонерного
товариства "Термопластавтомат" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року, за результатами проведення
якої складено акт № 2/22-25-22-05/ від
08.01.2014 року.

На підставі акту перевірки
Відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 23.01.2014 року
№/53, яким Позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 71297 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 35649 грн., та №/52,
яким Позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі178937
грн. за основним платежем та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 44734 грн.

В акті перевірки, зокрема, Відповідачем
зроблено висновок про не підтвердження
фактів придбання товарів Позивачем по
господарських операціях з ПП ОСОБА_4,
ТОВ "Пласт-системи", ТОВ "ТПА
Електрон-Сервіс", ТОВ "ХЗТФ
"Моторімпекс".

Окрім цього, перевіркою встановлено
завищення від'ємної різниці між
доходом від продажу та балансовою
вартістю валюти в сумі 12617 грн.;
завищення інших витрат операційної
діяльності за рахунок віднесення
відшкодування Пенсійному фонду
України сум фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, які фактично
не були сплачені Пенсійному фонду, в
сумі 445413 грн.; заниження інших доходів в
сумі 54000 грн. в результаті не включення
до складу інших доходів суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої від ОСОБА_5

Так, відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з п.п. 138.8.1 ст.138 ПК України до
складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до пп. 139.1.9 ст. 139 ПК України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту "а" п.198.1 ст.198 ПК
України визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п.198.3 ст.198 ПК
України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

На виконання пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судом встановлено, що між ПАТ
"Термопластавтомат" (покупець) та ПП
ОСОБА_4 (продавець) було укладено
Договори № 17 від 21.06.2012 року, №1/1 від
10.01.2012 року, №2/1 від 10.01.2012 року, №7/2 від
03.04.2012 року, відповідно до яких
продавець продає, а покупець купує
визначені товари.

Відповідно до п.2.2 Договорів доставку
товару здійснює продавець
автомобільним транспортом.

На підтвердження реальності виконання
умов договорів Позивачем надано
накладні, прибуткові ордери, картки
складського обліку матеріалів,
дефектні відомості, конструкторські
специфікації.

У висновках акта перевірки вказано, що
згідно прибуткових ордерів неможливо
встановити особу, хто здав цінності зі
сторони постачальника товару; не
надано документи, які б засвідчували
транспортування товару; згідно
конструкторської специфікації та
лімітно-заборних карток не зазначено
окремі товари.

Між ПАТ "Термопластавтомат" (покупець)
та ТзОВ "Пласт-системи" (продавець)
укладено Договори №6 від 12.03.2012 року, №16
від 25.10.2012 року, №15 від 24.10.2012 року,
відповідно до яких продавець продає
визначені термопластавтомати.

Відповідно до п.4.1 Договорів доставку
товару здійснює продавець транспортом
покупця.

На підтвердження реальності виконання
умов договорів та використання товарів
Позивачем надано видаткові накладні,
податкові накладні, прибуткові ордери,
висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№05.03.02-03/80776 від 04.08.2011 року, накладні №10
від 31.10.2012 року, №11 від 29.10.2012 року, №10
від 29.10.2012 року, картки складського
обліку матеріалів, дефектні відомості,
конструкторські специфікації,
подорожні листи вантажного автомобіля,
інвентарна відомість основних засобів
станом на 30.09.2012 року, рахунок-фактуру
та митну декларацію №400050000/2013/003274 від
12.03.2013 року, загальну калькуляцію
готової продукції (березень 2013 року).

У висновках акта перевірки вказано, що
згідно накладних на внутрішнє
переміщення неможливо ідентифікувати
особу, яка отримала
термопластавтомати; не надано карти
аналітичного обліку витрат; не надано
документів, що засвідчують якість і
комплектність товару (технічні
паспорти та сертифікати якості).

Між ПАТ "Термопластавтомат" (покупець)
та ТОВ "ТПА Електрон-Сервіс"
(постачальник) було укладено Договір
поставки систем керування та
комплектації №12 від 09.01.2008 року, згідно
якого постачальник зобов'язується
відвантажити, а покупець - прийняти та
оплатити технологічне устаткування та
комплектуючі згідно додатків до цього
Договору.

Відповідно до п.4.1 Договору постачання
товару здійснюється за рахунок
покупця.

На підтвердження реальності виконання
умов договору з ТОВ "ТПА
Електрон-Сервіс" та необхідності
використання товарів Позивачем надано
податкові накладні, накладні та
протокол типових випробувань
термопластавтомата ДЕ 3132-250 Ц1 №3566.

У висновках акта перевірки вказано, що
накладні не дають змогу ідентифікувати
особу, яка прийняла товар зі сторони
Позивача.

Між ПАТ "Термопластавтомат" (покупець)
та ТОВ "Харківська
зовнішньоторгівельна фірма
"Моторімпекс"(постачальник) було
укладено договір №47-03-11 від 24.03.2011 року,
згідно якого постачальник
зобов'язується продати, а покупець
прийняти та оплатити товар, по
номенклатурі в кількості і по ціні,
згідно рахунків-фактур до даного
Договору.

Відповідно до додаткової угоди №1 від
26.12.2011 року дію даного договору
продовжено до 31.12.2013 року.

Згідно п.4.1 Договору поставка товару
здійснюється на умовах: склад
постачальника (м.Харків,
вул.Киргизька,94/1).

На підтвердження реальності виконання
умов договору з ТОВ "Харківська
зовнішньоторгівельна фірма
"Моторімпекс" Позивачем надано
видаткові накладні, податкові
накладні, товарно-транспортні
накладні.

Також Позивачем надано договір
перевезення вантажів №2521 від 10.01.2011
року, укладений із перевізником - ТОВ
"Транспортна компанія "САТ" (згідно
якого перевізник зобов'язується
надавати послуги по перевезенню
вантажів) та акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), укладеними між ПАТ
"Термопластавтомат" та ТОВ "Транспортна
компанія "САТ" .

На підтвердження відображення
вищевказаних операцій з контрагентами
в бухгалтерському обліку Позивачем
надано оборотно-сальдові відомості за
січень - вересень 2012 року,
листопад-грудень 2012 року.

У висновках акта перевірки вказано, що
Позивачем не надано документів, що
засвідчують якість і комплектність
товару (технічні паспорти та
сертифікати якості); не надано
перевізні документи, які б свідчили про
транспортування товару від
контрагента до Позивача; надані до
перевірки акти виконаних робіт не
підтверджують рух товару від продавця
до покупця; не надано документи, які б
засвідчували транспортування товару.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
вчинення господарських операцій із
Позивачем контрагентом
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями податкових накладних та
інших первинних документів, дії
платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту.

Надані первинні документи було
досліджено судом першої інстанції та
перевірено судом апеляційної
інстанції, на підставі чого суд дійшов
висновку про реальність операцій
Позивача щодо придбання матеріальних
цінностей, оскільки ці операції
призвели до зміни майнового стану
платника податків, метою їх придбання
було подальше використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності.

Варто зазначити, що незначні недоліки в
оформленні прибуткових ордерів та
накладних на внутрішнє переміщення
товарів (не зазначено посади, прізвища
осіб) не впливають на суть здійснених
господарських операцій, дають
можливість їх ідентифікувати. Крім
того, незначні порушення, допущені в
процесі складення первинних
документів, недоліки при їх оформленні,
не можуть бути належними і допустимими
доказами безтоварності (фіктивності)
господарських операцій, оскільки
оцінюються судом в сукупності з іншими
доказами та документами, які
підтверджують здійснення зазначених
операцій.

Відсутність у Позивача сертифікатів
якості або інших документів
відповідності якості продукції та
ненадання документів, які
підтверджують транспортування товару
не може бути підставою для висновків
про порушення Позивачем вимог
податкового законодавства, оскільки
наявність або відсутність зазначених
документів відповідно до норм
Податкового кодексу України не впливає
на формування податкових зобов'язань
та податкового кредиту Позивача.

Судом на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності встановлено, що факт
поставки товарів Позивачеві зі сторони
його контрагентів документально
підтверджується. Твердження
податкового органу про відсутність
факту поставки товарів не були
доведені, а надані Позивачем докази є
переконливими і достатніми для
беззаперечного висновку суду щодо
реальності вказаних вище
господарських операцій.

З огляду на встановлені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що Позивачем правомірно,
відповідно до норм ПК України,
віднесено до податкового кредиту та до
складу витрат кошти по господарським
операціям із зазначеними
контрагентами, а тому податкове
повідомлення-рішення від 23.01.2014 року
№/53, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на суму 71297
грн. є протиправним та підлягає
скасуванню.

Щодо рішення суду першої інстанції в
частині визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому від 23.01.2014 року №/52
в частині збільшення грошового
зобов`язання Позивача з податку на
прибуток приватних підприємств за
основним платежем на 164948 (сто шістдесят
чотири тисячі дев'ятсот сорок вісім)
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями на 41237 (сорок одна тисяча
двісті тридцять сім) грн.

Колегія суддів вважає рішення суду
першої інстанції в цій частині
обґрунтованим та законним, з огляду на
наступне.

Реальність операцій Позивача з ПП
ОСОБА_4, ТОВ "Пласт-системи", ТОВ "ТПА
Електрон-Сервіс", ТОВ "ХЗТФ
"Моторімпекс" встановлено судом першої
інстанції та підтверджено в ході
апеляційного розгляду справи, тому
висновки Відповідача про заниження
податку на прибуток в цій частині є
неправомірними.

Щодо віднесення Позивачем до складу
інших витрат операційної діяльності
суми відшкодування Пенсійному фонду
України несплачених витрат на виплату
і доставку пільгових пенсій в розмірі
445413 грн., колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно з п.п.138.10.4 п.138.10 ст.138 ПК України
до складу інших витрат включаються,
зокрема, суми нарахованих податків та
зборів, установлених цим Кодексом,
відшкодування Пенсійному фонду
України сум фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до пункту "а" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
сум фактичних витрат на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", різниці між сумою
пенсії, призначеної за Законом України
"Про наукову і науково-технічну
діяльність", та сумою пенсії,
обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів, на яку має право
особа, які згідно із законодавством
фінансуються за рахунок коштів
підприємств, установ, організацій в
обов'язковому порядку, а також інших
обов'язкових платежів, встановлених
законодавчими актами.

Отже, до складу витрат включаються суми
нарахованих, а не фактично сплачених,
податків та зборів, єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, відшкодування
Пенсійному фонду України сум фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій.
Тому, висновок податкового органу про
те, що датою здійснення спірних витрат
повинна бути дата їх фактичної сплати,
а не дата нарахування, є безпідставним.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому від 23.01.2014 року №/52
в частині збільшення грошового
зобов`язання Позивача з податку на
прибуток приватних підприємств за
основним платежем на 164948 (сто шістдесят
чотири тисячі дев'ятсот сорок вісім)
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями на 41237 (сорок одна тисяча
двісті тридцять сім) грн. є
протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції ухвалив
оскаржуване рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а тому
підстави для його скасування або зміни
відсутні.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Хмельницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
19 травня 2014 року .

Головуючий
Курко О. П.

Судді
Білоус О.В.

Ватаманюк Р.В.