Справа № 466/8903/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року
Справа № 876/965/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Бондар Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова на
ухвалу Шевченківського районного
суду м. Львова від 16 грудня 2013 року за
поданням Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про зміну способу та порядку
виконання судового рішення у справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова про
стягнення виплат ,,дитині війни", -

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2013 року Шевченківський
відділ державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції звернувся в суд із поданням про
встановлення способу та порядку
виконання рішення суду, в якому просив
змінити спосіб та порядок виконання
виконавчого листа по справі №
2-а/1328/5796/11, виданого 01.08.2013 р.
Шевченківським районним судом м.
Львова про зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України (УПФУ) в
Шевченківському районі м. Львова
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
враховуючи мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 ст.
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з врахуванням проведених
виплат з 09.03.2011 р. по 22.07.2011 р. включно
шляхом стягнення з управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова в
користь ОСОБА_1 - 795,51 грн.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Львова від 16 грудня 2013 року
подання про встановлення способу та
порядку виконання рішення суду
задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, УПФУ в Шевченківському районі м.
Львова оскаржило його в апеляційному
порядку. Вважає, що оскаржена ухвала
прийнята з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
з помилковим застосуванням норм
матеріального права, порушенням норм
процесуального права та підлягає
скасуванню.

Просить скасувати оскаржену ухвалу та
прийняти нову, якою у задоволенні заяви
відмовити.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційного суду
підтримала вимоги апеляційної скарги
та просить їх задовольнити в повному
обсязі.

Позивач заперечила вимоги апеляційної
скарги та просить залишити скаргу без
задоволення, а ухвалу суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
належить задовольнити.

Задовольняючи подання про
встановлення способу та порядку
виконання рішення суду, суд першої
інстанції виходив із того, що
невиконання судового рішення у даній
справі призведе до порушення прав
позивача, а зміна способу виконання на
стягнення не змінює сутність самого
рішення суду.

Однак, на думку апеляційного суду такі
висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам
справи, нормам матеріального права та є
помилковими.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи суд вбачає, що
згідно виконавчого листа № 2а-1634/11,
виданого Шевченківським районним
судом м. Львова 01.08.2013 року, зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
враховуючи мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 ЗУ
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з врахуванням
проведених виплат з 09.03.2011 року по 22.07.2011
року включно.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини судового
рішення викладеної у виконавчому листі
та синтез наведених процесуальних норм
дають підстави зробити висновок про те,
що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин заявник просить
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак, суд першої інстанції,
задовольняючи подання про зміну
способу та порядку виконання рішення,
не звернув увагу та не врахував
відмінності між позовною вимогою як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача від способу виконання
судового рішення як одного з його
заходів, чим змінив постанову суду по
суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи суд вбачає, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також суд апеляційної інстанції
наголошує, що "захист порушеного права
у судовому рішенні" і "спосіб виконання
судового рішення" не є тотожними
поняттями (процесуальними
інститутами).

Аналіз оскарженого рішення суду першої
інстанції свідчить про те, що суд
першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд
дійшов висновку про те, що суд першої
інстанції оскаржену ухвалу постановив
з порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання, а
тому така підлягає скасуванню з
прийняттям нової ухвали про відмову у
задоволенні подання про становлення
способу та порядку виконання судового
рішення.

Керуючись ч.3 ст.160 ст.ст. 195, 196, 199, 202, 205,
206, 212, 254, 263 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова -
задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Львова від 16 грудня 2013 року у справі
№ 466/8903/13-а скасувати та постановити
нову ухвалу, якою в задоволенні подання
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
встановлення способу та порядку
виконання рішення суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 08
травня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов