Справа № 2а-934/09
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
Справа № 14381/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Шевченківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову
Шевченківського районного суду м.
Львова від 30 вересня 2009 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Шевченківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про стягнення
недоплаченої допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку,-

В С Т А Н О В И В :

03.06.2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Шевченківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про перерахунок та
виплату щомісячної грошової допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з жовтня 2007
року, покликаючись на те, що вона має
право на отримання грошової допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням»..

Постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 30 вересня 2009 року
заявлений позов задоволено частково.
Визнано дії Шевченківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради неправомірними.
Зобов'язано відповідача провести
нарахування та виплату позивачу
допомоги по догляду за дітьми до
досягнення нею трирічного віку за
період з 22.10.2007 року по 31.12.2007 року
згідно ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Не погодившись із постановою її
оскаржив Шевченківський відділ
соціального захисту Управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, який вважає, що судом при
винесенні рішення допущено
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати рішення суду
першої інстанції та винести нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки
апеляційну скаргу подано на рішення
суду першої інстанції, яке прийнято у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню підлягає частково з
наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачу, суд першої інстанції виходив
з того, що позивач, як особа, яка
здійснює догляд за дитиною, відповідно
до ст.15 Закону №2811-ХІІ має право на
одержання щомісячної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі не менше
встановленого законом прожиткового
мінімуму, у 2007 році.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції, на думку апеляційного суду,
не відповідають фактичним обставинам
справи та є помилковими.

Безспірно встановлено, що позивач
здійснює догляд за дитиною ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею
трирічного віку, перебуває на обліку в
Шевченківському відділі соціального
захисту Управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради та
отримує допомогу як особа,
застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

До 01.01.2007р. відносини щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
регулювалися Законом №2811-ХІІ, дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (ст.13) та
Законом №2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами. Зокрема, ст.43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» (далі - Закон №2240-III) було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 7 ст.71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
(далі - Закон №489-V) дію ст.43 Закону №2240-III
на 2007 рік було зупинено.

Конституційний Суд України Рішенням
від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 положення п.7
ст.71 Закону №489-V визнав такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) у частині зупинення
на 2007 рік дії ст.43 Закону №2240-III.

01.01.2008р. набрав чинності Закон України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон №107-VI).

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-III.
Зокрема, змінами до ст.13 Закону №2811-ХІІ
його дію поширено на застрахованих
осіб, а із Закону №2240-III було виключено
статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону №107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону №107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону №2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону №107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31.12.2008р.

Таким чином, з часу проголошення
Конституційним Судом України рішень
№6-рп/2007 та №10-рп/2008 відновлювали свою
дію вищезазначені положення Закону
№2240-III.

З огляду на наведене, оскільки
встановлено, що ОСОБА_3 є застрахованою
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
за таких обставин апеляційний суд
приходить до висновку, що на відносини
щодо виплати їй допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у період з 22.10.2007р. по 31.12.2007р.
(згідно заявлених позовних вимог)
поширювалися норми спеціального
Закону (яким є Закон №2240-III), відповідно
до ст.43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Вказана позиція апеляційного суду
узгоджується з рішеннями Верховного
Суду України, зокрема, з постановами
від 18 червня 2013 року у справі №21-209а13 та
від 02 липня 2013 року у справі №21-208а13.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (в
редакції, що була чинна на час
виникнення спірних правовідносин)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції не ставилося питання про
застосування строків звернення до
суду, тому такий не застосовується.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо виплати їй недоплаченої
щомісячної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 22.10.2007р. по 31.12.2007р. в
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

В той же час, колегія суддів вважає за
необхідне вказати на те, що правильно
по суті вирішивши справу, суд першої
інстанції не вірно застосував норми
процесуального права в частині способу
відновлення порушеного права позивача.

Суд першої інстанції зобов'язав
відповідача провести нарахування та
виплату позивачу допомоги по догляду
за дітьми до досягнення ними
трирічного віку згідно ст. 15 Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми", хоча як вбачається з
матеріалів справи така допомога
позивачу встановлена згідно ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
невиплата позивачу допомоги на дитину
у встановленому законом розмірі
заподіяна протиправними діями
відповідача.

Колегія суддів вважає, що вірним
способом відновлення порушеного права
позивача є покладення обов'язку на
відповідача провести належне
нарахування та виплату ОСОБА_1
щомісячної виплати на дитину ОСОБА_2 у
розмірі встановленому ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» за період 22.10.2007р. по
31.12.2007р., з урахуванням проведених у цей
час виплат, що, на думку колегії суддів,
відповідає нормам матеріального права,
фактичним обставинам справи та наявним
у ній доказам.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування розмірів
щомісячної допомоги, як на причину
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги апеляційним судом
не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
щодо скасування оскарженого судового
рішення в цілому суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи,
проте вбачаються підстави для його
зміни із-за порушень процесуальних
норм.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п.
1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Шевченківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задовольнити
частково.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Львова від 30 вересня 2009 року у
справі № 2а-934/09 змінити, виклавши
третій абзац резолютивної частини в
наступній редакції.

Зобов'язати Шевченківський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради нарахувати і виплатити на
користь ОСОБА_1 недоплачену державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 22.10.2007 року по 31.12.2007 року
відповідно до ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного
адміністративного суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.Б.
Заверуха

Судді О.М. Гінда

В.В. Ніколін