Справа № 806/8231/13-а
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
УХВАЛА

іменем України

"14" травня 2014 р.
Справа № 806/8231/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Одемчука Є.В.

суддів:
Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "13" березня
2014 р. у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2011 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 звернувся до
адміністративного суду з позовом у
якому просила визнати нечинними
податкові повідомлення - рішення
відповідача №/0 від 08.02.2011 року,
№/0 від 08.02.2011 року.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року скасовано податкові
повідомлення-рішення Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
№ /0 від 08.02.2011 року та №
/0 від 08.02.2011 року.

Не погоджуючись з даною постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази та проаналізувавши
на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що оскаржуванні рішення
відповідача прийнятті не на підставі,
не у межах повноважень та не у спосіб,
що передбачені чинним законодавством
України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Перевіряючи правомірність прийнятого
рішення на відповідність вимогам ч. 3
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд зазначає
наступне.

Відповідачем проведена виїзна планова
перевірка з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства позивачем, за період з
01.07.2009 року по 30.09.2010 року.

За результатами вказаної перевірки,
складено акт № 27-222/17/НОМЕР_1 від 31.01.2011
року, в якому зафіксовано порушення
позивачем пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість".

На підставі результатів вказаної
перевірки 08 лютого 2011 року прийнято
податкові повідомлення - рішення №
/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 48126,00 грн., в тому
числі основний платіж - 38501,00 грн. та
штрафні (фінансові) санкції - 9625,00 грн.
та податкове повідомлення - рішення №
/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 340,00 грн., в тому
числі штрафні (фінансові) санкції -
340,00грн.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному
рішенню, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно з п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" (у редакції, яка діяла
на час виникнення спірних
правовідносин) не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п.п.7.5.1. п.7.5. ст.7 Закону
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Встановлено, що 3 червня 2008 року між
ТзОВ "Мертекс-Груп" (Постачальник) та
позивачем (Покупець) укладено договір
постачання № 03/06, за умовами якого
Постачальник зобов'язується передати
Покупцю у власність, а Покупець
прийняти і оплатити продукцію, яка
визначається у видаткових накладних.
Сума договору складається з усіх
видаткових накладних поставленої
продукції, за весь термін дії даного
договору, які є невід'ємною частиною
цього договору.

Факт виконання договору за вказаний
період підтверджуються видатковими
накладними, які містяться в матеріалах
справи.

Таким чином, господарська операція
позивача з ТзОВ "Мертекс-Груп"
підтверджена первинними документами
відповідно до вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", які є підставою
для бухгалтерського та податкового
обліку.

Посилання відповідача на відсутність
товарно - транспортних накладних є
безпідставним , оскільки оформлення та
наявність товарно-транспортної
накладної не є обов'язковим для цілей
податкового обліку та не є підставою
для висновку про відсутність
господарських операцій між суб'єктами
господарювання.

Що стосується податкового
повідомлення-рішення № /0 від
08.02.2011 року, колегія суддів зазначає.

Згідно з ст. 4 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників перед бюджетами та
державними цільовими фондами" (чинного
на момент виникнення спірних
правовідносин) у разі коли норма закону
чи іншого нормативно-правового акта,
виданого на підставі закону, або коли
норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

Податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства (пункт 1.1
статті 1 Податкового кодексу України).

Згідно з п.п.54.3.1. п.54.3. ст.54 ПК України
передбачено, що контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо платник
податків не подає в установлені строки
податкову (митну) декларацію.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідачем в порушення ч. 2 ст.
71 КАС України, не надано доказів щодо
порушення позивачем п.п.4.4.1. п.4.1. ст.4
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників перед бюджетами
та державними цільовими фондами" .

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, про
те, що перевірка проводилася до
набрання чинності ПК України, а тому
застосування штрафу у розмірі 340 грн. є
безпідставним, оскільки суперечить
пункту 7 Підрозділу 10. Інших перехідних
положень Розділу XX. Перехідні
положення ПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "13" березня
2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Є.В.Одемчук

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Г.І. Майор

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Є.В.Одемчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Малинська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області
пл.Соборна,10,м.Малин,Житомирська
область,11603

4-третій особі: - ,