Справа № 820/4112/14
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 квітня 2014 р.
№ 820/4112/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді Панченко О.В.

при секретарі судового засідання
Маренич Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Управління Державної
міграційної служби України в
Луганській області, Головного
управління Державної міграційної
служби України у Харківській області
про скасування висновку та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - гр. В'єтнаму ОСОБА_1, звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просить суд :

- скасувати висновок відділу
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області про скасування
посвідки на постійне проживання в
Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_1
від 18.02.2010 року;

- зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області видати нову
посвідку на постійне проживання в
Україні громадянину СРВ ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з її втратою.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що у
листопаді 2013 р. від Управління ДМС
України в Луганській області поштою
надійшла копія висновку ВГІРФО ГУМВС
України в Луганській області від 18.02.2010
р. про скасування посвідки на постійне
місце проживання в Україні гр. В'єтнаму
ОСОБА_1 з супровідним листом від 11.10.2013
р.№ 12/5-19861. Даний висновок ґрунтується
на подачі ОСОБА_1 заяви про видачу
посвідки на постійне проживання після
закінчення шести місяців з дня
набрання чинності Закону України «Про
імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-ІІІ, ст.
ст. 3, 5 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні». Представник
позивача стверджує, що вказане рішення
є протиправним, незаконним і
необґрунтованим, оскільки приймаючи
рішення про видачу ОСОБА_1 посвідки на
постійне місця проживання підстав для
відмови у наданні дозволу на
імміграцію відповідачем виявлено не
було. Висновок ВГІРФО ГУ МВС України в
Луганській області про документування
25.03.2003р. гр. СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
посвідкою на постійне проживання
безстроково до теперішнього часу не
анульовано. За судженням представника
позивача, Закон України № 2491-ІІІ не
передбачає взагалі підстав скасування
посвідки на постійне проживання, і
органи ВГІРФО не вправі були приймати
таке рішення. Останні можуть приймати
рішення тільки про скасування дозволу
на імміграцію, при наявності підстав,
зазначених в ст. 12 Закону України №
2491-ІІІ, на підставі якого посвідка на
постійне місце проживання вилучається
(ст. 13). Окрім того, в порушення норм
Закону № 2491-ІІІ, при прийнятті
згаданого висновку, гр. СРВ ОСОБА_1 для
надання особистих пояснень до ВГІРФО
не запросили, копію висновку не вручили
та посвідку не вилучили, чим були
порушені права даного громадянина на
захист своїх прав і законних інтересів,
зокрема оскарження рішення на момент
його прийняття. За таких підстав,
прийняття висновку про скасування
посвідки на постійне проживання в
Україні гр. СРВ ОСОБА_1 від 18.02.2010р. є
незаконним.

Також, представник позивача зазначив,
що на теперішній час негативні правові
наслідки вказаного вище Висновку
створюють непереборні труднощі у
отриманні ОСОБА_1 нової посвідки на
постійне проживання у зв'язку з її
втратою. Посадові особи підрозділу ГУ
ДМС України в Харківській області за
місцем проживання ОСОБА_1, а саме:
Московський районний відділ у м.
Харкові ГУ ДМС України в Харківській
області, відмовляють у прийнятті заяви
про видачу нової посвідки у зв'язку з її
втратою та рекомендують звернутися до
суду. Таким чином, позивач - гр. СРВ
ОСОБА_1, протиправно позбавлений права
на постійне проживання в Україні не
тільки як іноземець, сімейний чоловік,
а і як батько малолітньої дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 Протягом всього
часу проживання на території України
ОСОБА_1 не порушував чинного
законодавства України, у т.ч. про
правовий статус іноземців, злочинів не
вчиняв, до кримінальної
відповідальності не притягувався, у
розшуку не знаходиться. З 01.08.2004 р.
зареєстрований як фізична особа -
підприємець та здійснює свою
підприємницьку діяльність в м. Харкові
на ТЦ "Барабашово".

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в позовній заяві, просив суд ухвалити
рішення про задоволення позову.

Відповідач - Управління Державної
міграційної служби України в
Луганській області, повноважного
представника до суду не направив, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлений судом належним чином, в
порядку визначеному ст.ст. 33-35 КАС
України, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштових
відправлень (а.с. 32, 40, 52). Причини неявки
у судове засідання відповідач суду не
повідомив, правом надати письмові
заперечення на позов не скористався.

Відповідач - Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області, позов не визнав. У
письмових запереченнях на позов (а.с.
45-46) відповідач вказав, що керівництвом
ВГІРФО УМВС України в Луганській
області було прийнято рішення про
документування гр. В'єтнаму ОСОБА_1
посвідкою на постійне проживання, що
відповідна особа вважається такою, що
має дозвіл на імміграцію в Україну на
підставі абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень
Закону України "Про імміграцію", але у
справі про залишення на постійне
проживання в Україні відносно гр.
В'єтнаму ОСОБА_1 знаходиться довідка з
місця роботи, яка видана 15.03.2003р. За
таких обставин, на підставі п. 1 ст. 12
Закону, 18.02.2010р. висновком ВГІРФО ГУМВС
України в Луганській області було
скасовано посвідку на постійне
проживання даному громадянину.
Відповідач стверджує, що ВГІРФО ГУМВС
України в Луганській області діяло на
підставі та у межах повноважень
визначених законодавством, посвідка на
постійне проживання в Україні
скасована правомірно, при цьому,
посвідка одночасно є дозволом на
імміграцію відповідно до п. 6 ст. 12
Закону України «Про імміграцію».
Окремо рішення про надання дозволу на
імміграцію іноземцям та особам без
громадянства, які іммігрують в Україну
згідно Постанови КМУ "Про порядок
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і подання про
його скасування" не приймається. За
таких підстав, відповідач просив суд
відмовити у задоволенні позову.

Відповідач - Головне управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області, у судове
засідання повноважного представника
не направив, про дату, час та місце
судового розгляду справи повідомлений
судом належним чином, в порядку,
передбаченому ст.ст. 33-35 КАС України.
(а.с.31, 34, 51).

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти нього, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з наступних
підстав та мотивів:

За матеріалами справи судом
встановлено, що гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
є громадянином Соціалістичної
Республіки В’єтнам. Останній прибув в
Україну з метою працевлаштування та за
рішенням ВГІРФО УМВС України в
Луганській області (висновок від
20.05.2003р.) був документований посвідкою
на постійне місце проживання серії
НОМЕР_2 від 20.05.2003 року, яка видана
безстроково. (а.с. 9-11, 16).

У паспорті гр. ОСОБА_1 проставлена
відмітка "дозволено постійне
проживання в Україні" (а.с. 16).

02 квітня 2005 року згаданого громадянина
було знято з реєстраційного обліку
ВГІРФО ГУ МВС України у Луганській
області у зв'язку з виїздом на постійне
проживання до м. Харкова. (а.с. 10).

25 вересня 2009р. УГІРФО ГУ МВС України в
Харківській області гр. СРВ ОСОБА_1
видана Посвідка на постійне
проживання, серії ХР № 20903, терміном
дії безстроково (а.с. 16).

18.02.2010р. ВГІРФО ГУМВС України в
Луганській області прийнято рішення
про 1) скасування посвідки на постійне
проживання в Україні на ім'я ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1, 2) надіслання копії даного
рішення до УГІРФО ГУМВС України в
Харківській області для виконання у
відповідності до вимог законодавства,
3) інформування про прийняття рішення
державну прикордонну службу України, 4)
інформування територіальні органи
ДДГІРФО МВС України щодо недопущення
прийняття документів на імміграцію в
Україну від зазначеного громадянина
В'Єтнаму (а.с. 9-11).

У вказаному вище рішенні вказано, що гр.
В'Єтнаму ОСОБА_1 прибув в Україну з
метою працевлаштування, що
підтверджується довідкою № 370, виданою
15.03.2003р. ВАТ "Завод "Ленінська кузня" про
те, що даний громадянин працював на
цьому підприємстві з 15.01.1994р. по 15.07.1994р.
Відповідно до абз. 4 р. 5 Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію" від 07.06.2001р. вважаються
такими, що мають дозвіл на імміграцію в
Україну іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну до
6.03.1998р. за Угодою між Урядом СРВ та
Урядом СРСР про направлення та
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від
2.04.1981р., залишилися проживати в Україні
і звернулися протягом шести місяців із
заявою про видачу їм посвідки на
постійне проживання в Україні. Згідно
Роз'яснення Міністерства юстиції 2009р.
вважаються такими, що мають дозвіл на
імміграцію в Україну іноземці та особи
без громадянства, які звернулись з
заявою про видачу їм посвідки на
постійне місце проживання в Україні
протягом шести місяців з дня набрання
чинності Закону України "Про
імміграцію" (07.08.2001р.). Отже, оформлення
посвідки на постійне проживання гр.
ОСОБА_1 здійснено безпідставно та
підлягає скасуванню.

Доказів направлення на адресу позивача
вищевказаного висновку, матеріали
справи не містять.

У зв'язку з втратою посвідки на
постійне проживання, серії ХР №20903,
виданої 25.09.2009р. УГІРФО ГУ МВС України в
Харківській області, позивач звернувся
до Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВС в
Харківській області з заявою про
вжиття заходів щодо розшуку посвідки,
яку він виявив 04.02.2014р.

Як вбачається з висновку СДІМ
Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України
в Харківській області від 05.02.2014р.,
затвердженого начальником
Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВС
України в Харківській області,
встановити обставини, при яких зникла
довідка гр. ОСОБА_1, а також місце її
знаходження не надалось можливим.
Об'єктивних даних, які вказують на те,
що вказаним документом заволоділи
злочинним шляхом отримано не було (а.с.
22).

Вирішуючи спір суд відзначає, що
статтею 19 Конституції України
встановлено: органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок імміграції в Україну
іноземців та осіб без громадянства
визначені Законом України "Про
імміграцію".

Пунктом 4 розділу V "Прикінцевих
положень" Закону України "Про
імміграцію", визначено вважати такими,
що мають дозвіл на імміграцію в
Україну, зокрема, іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну до
06.03.1998 р. за Угодою між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від
02.04.1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні.

Відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону України
"Про імміграцію", посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в
Україні.

Особам, зазначеним у пункті 4
Прикінцевих положень, посвідка на
постійне проживання видається за
їхніми заявами або заявами їх законних
представників без оформлення дозволу
на імміграцію. На них поширюється
чинність статей 12 - 15 цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про
імміграцію" (далі - Закон №2491-ІІІ)
визначені підстави для скасування
дозволу на імміграцію, а саме, дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Згідно статті 13 Закону №2491-ІІІ, орган
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань імміграції за місцем проживання
особи, стосовно якої прийнято рішення
про скасування дозволу на імміграцію,
не пізніш як у тижневий строк з дня
отримання цього рішення надсилає його
копію особі та вилучає у неї посвідку
на постійне проживання.

Відповідно до п. 22 Постанови Кабінету
Міністрів України №251 "Про
затвердження Порядку оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання і технічного
опису їх бланків та внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 26 грудня 2002 р. № 1983", у разі
пошкодження чи втрати посвідки
іноземець та особа без громадянства
може звернутися за отриманням нової
посвідки в порядку, встановленому для
її обміну чи продовження строку її дії,
до територіального органу або
підрозділу ДМС за місцем проживання.

Згідно п.17 вищезазначеного Порядку,
рішення про відмову у видачі посвідки
іноземцеві та особі без громадянства
приймається в разі: 1) необхідності
забезпечення національної безпеки або
охорони громадського порядку; 2)
необхідності охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України та інших осіб, що проживають в
Україні; 3) коли паспортний документ
іноземця або документ, що посвідчує
особу без громадянства, підроблений,
зіпсований або не відповідає
встановленому зразку чи належить іншій
особі; 4) подання завідомо неправдивих
відомостей або підроблених документів;
5) коли виявлено факти невиконання ними
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або вони
мають інші майнові зобов'язання перед
державою, фізичними або юридичними
особами, включаючи ті, що пов'язані з
попереднім видворенням за межі
України, у тому числі після закінчення
строку заборони подальшого в'їзду в
Україну (для осіб, що отримують
посвідку на тимчасове проживання); 6)
інших випадках, передбачених законами.

Оглянувши спірний висновок
відповідача - Управління державної
міграційної служби України в
Луганській області від 18.02.2010 року про
скасування посвідки на постійне
проживання в Україні гр. ОСОБА_1 (а.с. 9-10),
суд відзначає, що дане рішення було
прийнято на підставі Роз'яснення
Міністерства юстиції, виданого у
червні 2009 року, відповідно до якого
слід вважати, що позивач - гр. ОСОБА_1
подав заяву про видачу йому посвідки на
постійне місце проживання після
закінчення шести місяців з дня
набрання чинності Закону України "Про
імміграцію" від 07.06.2001 року № 2491-ІІІ.

Разом з тим, позивач був документований
посвідкою на постійне проживання в
Україні 20.05.2003 року, тобто до червня 2009
року.

Юридична обставина, з якою закон
пов'язує виникнення певних прав особи
зворотної дії не має. Фактична
підстава, на яку посилається
відповідач в обґрунтування спірного
рішення, мала існувати на момент
первісного рішення про видачу
посвідки.

Наступне припинення дії дозволу на
проживання в межах України у
відношенні третьої особи не є
обставиною, що на підставі ст. 12 Закону
№2491-ІІІ може бути покладена першим
відповідачем в основу спірного
рішення.

За таких підстав, суд дійшов висновку,
що рішення першого відповідача
(висновок від 18.02.2010р.) прийнято з
порушенням вимог ст. 2 КАС України та
підлягає скасуванню.

Окремо суд відзначає, що позивач
проживає на території України з 1994
року, сімейний чоловік, батько
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, з 01.08.2004 р. зареєстрований
як фізична особа - підприємець та
здійснює свою підприємницьку
діяльність в м. Харкові на ТЦ
"Барабашово".

Для відновлення прав позивача суд
також вважає за необхідне зобов'язати
Головне управління Державної
міграційної служби в Харківській
області видати гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
посвідку на постійне проживання в
Україні у зв'язку з її втратою.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 2, 8-14, 71, 94, 159, 160-164, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов гр. ОСОБА_1 до
Управління Державної міграційної
служби України в Луганській області,
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області про скасування
висновку та зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити.

Скасувати висновок Відділу
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Луганській області про скасування
посвідки на постійне проживання в
Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_1
від 18.02.2010 року.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області видати посвідку на
постійне проживання в Україні
громадянину СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
зв'язку з її втратою.

Стягнути з державного бюджету України
на користь гр. ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
судовий збір по справі у розмірі 73,08грн.
(сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили згідно
з ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, а саме: після
закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
згідно з ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме: шляхом подачі через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення (у разі застосування
судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні - з дня отримання копії
постанови, у разі повідомлення суб'єкта
владних повноважень у випадках та
порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього
Кодексу, про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду) апеляційної скарги з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 05
травня 2014 року.

Суддя

Панченко О.В