Справа № 826/12020/13-а
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2014 року 16:45 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ОСОБА_2про
визнання протиправним та скасування
рішення №894/8231 від 12.07.2013 р. в частині
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, (надалі-позивач), звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Київської міської ради,
(надалі-відповідач), в якому просив суд:
визнати протиправним і скасувати
рішення відповідача від 12.07.2012 р. №894/8231
в частині передання у приватну
власність ОСОБА_2 земельної ділянки
розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача, відповідачем у
порушення вимог діючого земельного
законодавства України, незважаючи на
те, що на житловий будинок та земельну
ділянку, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, накладено арешт, було прийняте
протиправне рішення, яким зазначена
земельна ділянка передана у приватну
власність третьої особи, що призвело до
порушення прав та законних інтересів
позивача як законного спадкоємця
відповідної будівлі, розташованої на
зазначеній земельній ділянці.

У судовому засіданні 21.08.2013 р. позивачем
та представником третьої особи було
заявлено клопотання про зупинення
провадження у справі до набрання
законної сили судовим рішенням
Подільського районного суду міста
Києва за наслідками розгляду справи №
2607/11514/2012, оскільки обставини,
встановлені даним судовим рішенням
будуть мати значення при розгляді
даної справи.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21.08.2013 р. було
зупинено провадження у справі №
826/12020/13-а до набрання законної сили
судовим рішенням Подільського
районного суду міста Києва за
наслідками розгляду справи №2607/11514/2012.

25.12.2013 р. до суду надійшло клопотання
позивача про поновлення провадження у
справі, до якого додано докази набрання
законної сили судовим рішенням
Подільського районного суду міста
Києва за наслідками розгляду справи
№2607/11514/2012.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06.01.2014 р. було
поновлено провадження у справі та
призначено розгляд справи у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 17.02.2014 р.
представником третьої особи подано
заяву про зупинення провадження у
справі до завершення касаційного
розгляду справи № 6-1402 ск14, оскільки
ухвалою Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ зупинено виконання
рішення Подільського районного суду
міста Києва у справі №2607/11514/2012.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17.02.2014 р. було
зупинено провадження у справі №
826/12020/13-а до завершення касаційного
розгляду справи № 6-1402 ск14.

14.03.2014 р. до суду надійшло клопотання
позивача про поновлення і провадження
у справі, до якого додано докази
завершення касаційного розгляду
справи № 6-1402 ск14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17.03.2014 р. поновлено
провадження у справі та призначено
розгляд справи у судовому засіданні.

Третя особа проти позову заперечувала,
просила у задоволенні позову
відмовити, зазначила, що оскаржуване в
частині рішення відповідача в частині
передання їй у приватну власність
земельної ділянки розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 є обгрунтованим та
правомірним.

Представник відповідача в жодне судове
засідання не з'явився, хоча про дату,
час та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином. Клопотань
про розгляд справи за його відсутності
або про відкладення розгляду справи
суду не надходило.

Необхідність у заслуховуванні свідка
чи експерта у справі відсутня, так само,
як і відсутні перешкоди для розгляду
справи у письмовому провадженні.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст.128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справу у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які юридичне значення
для розгляду справи та вирішення спору
по суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.

Рішенням виконкому Подільської
райради депутатів трудящих м. Києва від
13.05.57 р. № 371 «Про надання
земельної ділянки для індивідуальної
забудови громадянам району» гр. ОСОБА_3
була надана земельна ділянка поАДРЕСА_1
площею 600 кв.м.

За доводами позивача, що, зокрема,
підтверджується рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 24.09.2013 р. у
справі № 2607/11514/12, одразу після
прийняття зазначеного рішення між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, (законним спадкоємцем
якого є позивач), було досягнуто згоди
(письмова угода від 24.08.1957 р.) про
спільне будівництво двохквартирного
будинку за адресою: АДРЕСА_1 При цьому
було обумовлено, що будинок буде
двохповерховим, а по закінченню
будівництва ОСОБА_4 у власність перейде
перший поверх, а ОСОБА_3 - другий. З того
часу, й будинок, й земельна ділянка
перебували у спільному використанні
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 На даний час вказані
особи померли.

Заочним рішенням Подільського
районного суду міста Києва від 12.09.2008 р.
у справі № 2-1250/08р за позовом ОСОБА_5 до
Подільської районної у м. Києві ради,
третя особа: Головне управління
юстиції м. Києва про визнання права на
спадкування та визнання права
власності на житловий будинок, позов
задоволено, а саме: за ОСОБА_3, померлим
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. визнано право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 та визнано
за ОСОБА_5 право власності у порядку
спадкування за законом на житловий
будинок № АДРЕСА_1 після смерті її
рідного брата ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, третя особа визначена
спадкоємцем майна гр. ОСОБА_5, а саме:
житлового будинку АДРЕСА_1, що належав
гр. ОСОБА_5, на підставі Рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 12.09.2008 р. по справі № 2-1250/08.

Враховуючи зазначене, третя особа
звернулась до відповідача із завою про
безкоштовну передачу їй у приватну
власність земельної ділянки площею 0,06
га для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд на АДРЕСА_1

Так, рішенням відповідача від 12.07.2012 р.
№ 894/2012 р. «Про приватизацію земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд у
Подільському районі м. Києва», в
частині, земельна ділянка площею 0,06 га,
розташована за адресою: АДРЕСА_1
передана у приватну власність третій
особі для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд.

Проте, позивач, який є законним
спадкоємцем ОСОБА_4, яким з ОСОБА_3 було
досягнуто згоди про спільне
будівництво двохквартирного будинку
за адресою: АДРЕСА_1 стверджує, що понад
30 років проживає у відповідному
будинку, розташованому на земельній
ділянці площею 0,06 га за адресою:
АДРЕСА_1, отже також, у порядку ст.118
Земельного кодексу України, має право
отримати відповідну земельну ділянку у
приватну власність, а оскаржуване
рішення відповідача робить неможливим
проживання його у житловому будинку,
розташованому на відповідній
земельній ділянці та позбавляє його
такого права, що і стало підставою для
звернення позивача до
адміністративного суду з відповідним
адміністративним позовом.

Також позивач наголошує та тому, що на
час прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення, судовим
рішенням було накладено арешт на
житловий будинок та земельну ділянку,
розташовану по АДРЕСА_1, що також
свідчить про протиправність в частині
оскаржуваного рішення.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у
матеріалах справи письмовим доказам за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог виходячи з наступного.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
19.10.2011 р. у справі 22-ц26908457 за позовом
ОСОБА_5 до Подільської районної у місті
Києві ради, третя особа Головне
управління юстиції в м. Києві про
визнання права на спадщину та визнання
права власності на житловий будинок,
накладено арешт на житловий будинок та
земельну ділянку, розташовані в
АДРЕСА_1

Як вбачається з матеріалів справи,
07.06.2012 р. колегією суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва, рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 12.09.2008 р. у справі № 2-1250/08р скасоване
та ухвалене нове, яким у задоволенні
позову відмовлено.

Проте, 17.08.2012 р. колегією суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних справ, рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 12.09.2008 р. та рішення Апеляційного
суду м. Києва від 07.06.2012 р. скасовані, а
справу направлено до суду першої
інстанції на новий розгляд.

За результатом нового розгляду,
рішенням Подільського районний суд
міста Києва від 24.09.2013 р. у справі №
2607/11514/12 за позовом ОСОБА_2 до Київської
міської Ради, третя особа - ОСОБА_1,
Головне управління юстиції в м. Києві
про визнання права власності та
житловий будинок та за позовом третьої
особи яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання укладеним договір про
спільне будівництво будинку та
визнання прав та обов'язків як
спільного забудовника, у задоволенні
позову ОСОБА_2 до Київської міської
Ради, третя особа ОСОБА_1, Головне
управлінню юстиції в м. Києві про
визнання права власності на житловий
будинок - відмовлено.

В той же час, зазначеним рішенням,
задоволено позов третьої особи , яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмету спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання укладеним договору про
спільне будівництво будинку та
визнання прав та обов'язків як
спільного забудовника; визнано
укладеним договір (умову) від 24 серпня
1957 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
спільне будівництво і подальше
використання житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1;
визнано за ОСОБА_1 права та обов'язки
ОСОБА_4, як спільного з ОСОБА_3
забудовника житлового будинку площею
125,8 кв.м., розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 та належних споруд, будівель та
комунікацій.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
12.12.2013 р. рішення Подільського
районного суду м. Києва від 24.09.2013 р. у
справі № 2607/11514/12 залишене без змін,
тобто набрало законної сили.

Крім того, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13.02.2014 р., вищезазначені
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 24.09.2013 р. та ухвала
Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2013 р. -
залишені без змін.

Так, у судовому порядку, було
встановлено відсутність законного
прийняття ОСОБА_5 спадщини
після померлого ОСОБА_3, а також
відсутність правових підстав для
визнання за третьою особою права
власності на будівельні матеріали та
обладнання, які були використані в
процесі будівництва АДРЕСА_1 та
визнання за нею прав та обов'язків
ОСОБА_3 як забудовника вказаного
будинку. Крім того, спростовані доводи
щодо проживання у зазначеному будинку.

В той же час, у судовому порядку, було
встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 , площею 125,8 кв.м. дійсно
будувався за рахунок спільних коштів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рамках укладеного
між ними договору та, враховуючи
зазначене, визнано за позивачем
перехід прав та обов'язків померлого
ОСОБА_4 як спільного з померлим ОСОБА_3
забудовника. Крім того, підтверджені
доводи позивача щодо постійного
проживання у зазначеному будинку.

Відповідно до ч.1 ст.69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, за результатом системного
аналізу викладеного, суд дійшов
висновку про те, що третя особа не має
жодних законних прав (володіння,
користування чи розпорядження) на
житловий будинок, розташований на
земельній ділянці по вул. Чигиринській
99 в м. Києві, як і на відповідну земельну
ділянку, в той час, як позивач має на
нього законні права та обов'язки як
спільного забудовника.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції
України, органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1 ст.3 Земельного кодексу
України (надалі-Кодекс), земельні
відносини регулюються Конституцією
України, цим Кодексом, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.81 Кодексу,
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі:

а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості)
належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст..116 Кодексу, громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у
власності чи користуванні громадян або
юридичних осіб, передаються у
власність чи користування за рішенням
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування лише після
припинення права власності чи
користування ними в порядку,
визначеному законом.

Статтею 118 Кодексу закріплено, що
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У разі якщо земельна
ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим
(ч.1).

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки (ч.2).

Відповідно до ч.1 ст.120 Кодексу, у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

За результатом аналізу кадастрової
справи П-8282 від 20.09.2011 р. про передачу
громадянці ОСОБА_2 у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1, фактично, в основу прийняття
оскаржуваного рішення покладено
зареєстроване за третьою особою право
приватної власності на житловий
будинок, розташований на відповідній
земельній ділянці.

В той же час, як вже зазначалось вище, у
судовому порядку була встановлена
відсутність правових підстав для
визнання за третьою особою прав та
обов'язків ОСОБА_3 як забудовника
житлового будинку, розташованого на
відповідній земельній ділянці.

Інших доказів наявності у третьої
особи підстав для набуття права
власності на відповідну земельну
ділянку, а ні третьою особою, а ні
відповідачем суду не подані.

Більше того, в ході судового розгляду,
підтверджені доводи позивача про те, що
на момент прийняття оскаржуваного
рішення відповідача, на житловий
будинок та земельну ділянку,
розташовані в АДРЕСА_1, судовим
рішенням накладено арешт, що
безпідставно не було враховано
відповідачем.

Таким чином, системно проаналізувавши
викладене, суд дійшов висновку про
протиправність оскаржуваного рішення
відповідача від 12.07.2012 р. №894/8231 в
частині передання у приватну власність
ОСОБА_2 земельної ділянки розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, оскільки воно
порушує права позивача як, визнаного у
судовому порядку, законного набувача
прав та обов'язків померлого ОСОБА_4 як
спільного з померлим ОСОБА_3
забудовника зазначеної земельної
ділянки.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з
меж заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, за правилами,
встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачами не виконаний обов'язок
щодо доказування з урахуванням вимог
встановлених ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Позивачем доведено правомірність та
обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Приймаючий до уваги викладене у
сукупності, керуючись вимогами
ст.ст.69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Київської міської
ради за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_2,
про визнання протиправним та
скасування рішення № 894/8231 в частині
від 12.07.2013 р. задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Київської міської ради від
12.07.2012 р. №894/8231 в частині передання у
приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,06 га, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1

3. Судові витрати в сумі 31,41 грн.
(тридцять одна гривня сорок одна
копійка) присудити на користь ОСОБА_1
за рахунок Державного бюджету України.

.Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
Українита може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково за правилами, встановленими
ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Ю.Т. Шрамко