Справа № 242/398/14-а
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Моцний О.С.
Суддя-доповідач - Юрко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
справа №242/398/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Юрко І.В., суддів
Міронової Г.М., Блохіна А.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Селидівського суду
Донецької області від 26 березня 2014
року у справі №242/398/14-а за
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Селидівської міської ради про визнання
дій протиправними, стягнення
недоотриманої суми допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку,-

В С Т А Н
О В И В:

Позивач 10.02.2014 року звернувся до суду з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Селидівської міської ради про визнання
дій протиправними, стягнення
недоотриманої суми допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Постановою Селидівського суду
Донецької області від 26 березня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Селидівської міської ради щодо
призначення ОСОБА_2 допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 01.07.2013 року
по 01.01.2014 року у розмірі 130 грн. щомісяця.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Селидівської міської ради здійснити
нарахування та виплату на користь
ОСОБА_2 щомісячну допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 01.07.2013 року
по 01.01.2014 року у розмірі, визначеному ст.
15 закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», з
урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Позивач не погодився з таким
рішення суду, подав апеляційну
скаргу, якою просив постанову суду
першої інстанції скасувати та
постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Колегія суддів розглядає дану
справу за вимогами ст. 197 КАС України
у порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в
разі встановлення під час
апеляційного провадження порушень,
допущених судом першої інстанції, які
призвели до неправильного вирішення
справи.

Колегія суддів, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є матір'ю ОСОБА_3, народженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджено копією
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1
(а.с. 8).

Позивач у зв'язку з народженням дитини
перебуває на обліку в УПСЗН
Селидівської міської ради та отримує
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 02.04.2013
року по ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 130 грн.
щомісячно, що підтверджується
рішенням УПСЗН від 07.05.2013 року (а.с. 27).

Відповідачем допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку позивачу була нарахована та
виплачена відповідно до Закону України
«Про державний бюджет України» (а.с.
10-11).

До 01 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
(далі по тексту - Закон № 107)
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом № 2811-XII, дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(ст. 13) та Законом № 2240-III, який поширював
свою дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб. Розмір допомоги також
визначався цими законами. Зокрема,
статтею 43 Закону № 2240-III було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону № 107 були
внесені відповідні зміни до Закону
№ 2811-XII та Закону № 2240-III. Зокрема,
змінами до статті 13 Закону № 2811-XII його
дію поширено на застрахованих осіб, а
із Закону № 2240-III було виключено статті
40 - 44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40 - 44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновлено дію вищезазначених
положень Закону № 2240-III, а з 01 січня 2009
року - статті 13, 15 Закону № 2811-XII.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 року № 835-VI «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» та статтею 45 Закону
України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі по тексту - Закон № 2154)
передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога
при народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону № 2240-III
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-XII (пункт
1). Новий акт уряду на виконання статті 46
Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154 не
приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 46 Закону № 835 та
статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом
Міністрів України не визначалися.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2013 рік», Законом України «Про
Державний бюджет на 2014 рік», не
встановлювався інший, ніж у Законі №
2240-ІІІ розмір допомоги, а положення
Постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 року було
затверджено саме на виконання Закону №
2811 - ХІІ, тому застосовувати зазначену
Постанову КМУ до особи, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування
неможливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному випадку поширюються норми
спеціального Закону № 2240-ІІІ, а саме ст.
43, згідно якої допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Таким чином, відповідач, виплачуючи
позивачу допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі, встановленому
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.12.2001 року № 1751 «Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми»,
діяв неправомірно та з порушенням
вимог законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову в задоволенні вимог позивача
про стягнення з УПСЗН не
донарахованої та несплаченої суми
допомоги в розмірі 5112 грн., оскільки
вказана сума позивачем не
обгрунтована, а крім того, саме
Управлінню ПСЗН належить обов'язок
щодо нарахування вказаної допомоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи та постанова прийнята
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В
А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Селидівського суду Донецької області
від 26 березня 2014 року у справі №242/398/14-а
залишити без задоволення.

Постанову Селидівського суду
Донецької області від 26 березня 2014
року у справі №242/398/14-а залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції,
постановлена в порядку письмового
провадження, набирає законної сили
через п'ять днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
І.В. Юрко

Судді
Г.М.Міронова

А.А. Блохін