Справа № 2а/0470/904/12
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2013-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2013 р. Справа № 2а/0470/904/12

Колегія суддів Дніпропетровського
окружного адміністративного суду, у
складі: головуючого судді - Дєєва М.В.,
суддів: Парненко В.С., Барановського
Р.А., розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської
служби України, Головного управління
Державного казначейства України в
Одеській області

про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
казначейської служби України,
Головного управління Державного
казначейства України в Одеській
області, підрозділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області,
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області про визнання
протиправною бездіяльність Державної
казначейської служби України,
Головного управління Державного
казначейства України в Одеській
області, підрозділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області,
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області щодо невиконання
рішення Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010 року
по справі № 2а-15273/10/0470; визнання
протиправною бездіяльності Підрозділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області щодо ненадіслання на
адресу позивача копій постанов
державного виконавця та інших
документів виконавчого провадження,
які були прийняті в ході виконання
рішення Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010 року
по справі № 2а-15273/10/0470, залишенні без
розгляду запиту позивача на інформацію
від 09.11.2011 року, ненаданні та не
надісланні на адресу запитувача
відповіді; зобов'язання підрозділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області розглянути запит
ОСОБА_1 на інформацію від 09.11.2011 року,
надання запитуваної інформації та
документи; визнання протиправною
бездіяльності Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області,
яка виразилась у залишенні без
розгляду скарги ОСОБА_1 від 05.12.2011 року,
ненаданні та не надісланні на неї
відповіді та зобов'язання розглянути
вищевказану скаргу та надання
запитуваної інформації і документи та
стягнення з Державної казначейської
служби України, Головного управління
Державного казначейства України в
Одеській області, Підрозділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області, Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
51 грн. 64 коп. поштових витрат, а також
судовий збір у сумі 28 грн.23 коп.

Позивачем неодноразово змінювалися
позовні вимоги, згідно останньої
редакції заяви про зміну позовних
вимог, позивач зазначає відповідачами -
Державну казначейську службу України
та Головне управління Державного
казначейства України в Одеській
області та просить суд визнати
протиправною бездіяльність Державної
казначейської служби України,
Головного управління Державного
казначейства України в Одеській
області щодо невиконання рішення
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010 року
по справі № 2а-15273/10/0470, зобов'язати їх
виконати вищевказане рішення суду в
частині, що їх стосується, стягнути з
Державної казначейської служби
України, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області суму боргу
за рішенням Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.12.2010 року по справі № 2а-15273/10/0470 в сумі
27 грн. з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми - 3 грн. 88 коп., а
всього 30 грн. 88 коп., та стягнути з
Державної казначейської служби
України, Головного управління
Державного казначейства України в
Одеській області 40 грн. 64 коп. поштових
витрат, а також сплачений судовий збір
в сумі 139 грн. 23 коп., здійснені під час
розгляду справи № 2а/0470/904/12.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачі безпідставно залишили без
виконання рішення Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.12.2010 року по справі № 2а-15273/10/0470 в
частині, що їх стосується, що і стало
підставою для звернення до суду із
даним позовом.

Позивач, належним чином повідомлений
про дату, час та місце розгляду справи у
судове засідання не з'явилася,
надіслала суду клопотання про розгляд
справи без її участі.

Відповідачі, належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, явку своїх
представників у судове засідання не
забезпечили, з клопотаннями про
відкладення розгляду справи не
звертались, надали суду заперечення
проти позову, у яких зазначено, що
позивачем необґрунтовано пред'явлено
вимоги до відповідачів, оскільки вони
діяли в межах чинного законодавства
України та жодним чином не порушували
прав та законних інтересів позивача. З
огляду на викладене, просили у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС
України, справу розглянуто в порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає позовні вимоги такими,
що підлягають частковому задоволенню,
з наступних підстав.

Щодо вимоги про визнання протиправною
бездіяльність Державної казначейської
служби України та Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, яка
виразилась у невиконанні рішення
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010 року
по справі №2а-15273/10/0470 за позовом ОСОБА_1
до Південного оперативного
командування про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії, а також зобов'язати їх
виконати вищевказане рішення суду в
частині, що їх стосується, суд вважає
вказані вимоги позивача такими, що
підлягають задоволенню частково, з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.09.2011 року по
зазначеній справі видано виконавчий
лист в частині стягнення з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1 3 грн.
40 коп. судового збору та 27 грн. поштових
витрат.

Вищевказаний виконавчий лист 30.09.2011
року отриманий Головним управлінням
Державної казначейської служби
України в Одеській області (за місцем
знаходження відповідача - Південного
оперативного командування), проте
20.10.2011 року був повернутий позивачу без
виконання, посилаючись, при цьому, на
відсутність порядку, який би визначав
механізм та джерело повернення коштів
із Державного бюджету із призначенням
«Витрати пов'язані з розглядом справи»,
також зазначено, що державне мито
повертається фінансовим органом того
району чи міста, до бюджету якого воно
надійшло.

28.10.2011 року позивач звернулась до
Державної казначейської служби
України зі скаргою щодо вжиття заходів
до виконання вищевказаного
виконавчого листа. Листом Державної
казначейської служби України від 08.11.2011
року надіслана відповідь на скаргу
ОСОБА_1 у якій зазначено, що здійснити
заходи з повернення поштових витрат
можливо у разі визначення на
законодавчому рівні видатків для
здійснення зазначених виплат. Також,
щодо повернення судового збору
зазначено, що оскільки судовий збір
належить до платежів, які сплачуються
до державного (місцевого) бюджету,
повернення таких платежів можливе
шляхом звернення до органа
Казначейства України, на рахунки якого
були перераховані зазначені кошти із
підтвердженням сплати зазначених
коштів до відповідного бюджету.

Суд погоджується із вищезазначеним
твердженням відповідачів в частині
порядку повернення судового збору, з
огляду на наступне.

Зі змісту уточненого позову
вбачається, що позивач 30.11.2011 року
подала до Головного управління
Державної казначейської служби у
Дніпропетровській області для
виконання оригінал виконавчого листа
виданого по справі №2а-15273/10/0470 разом із
відповідною заявою про стягнення з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 судового збору, проте, як
зазначила позивач, жодної інформації
щодо його виконання станом на 04.10.2013
року позивач не має. Разом з тим, до
матеріалів справи долучено копію
зазначеного виконавчого листа, який
було повернуто до суду Управлінням
Державної казначейської служби
України у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області із супровідним листом від
18.01.2012 року №04-11/76. Зі змісту вказаного
виконавчого листа вбачається, що його
виконано в частині повернення судового
збору.

Також, суд звертає увагу на те, що
оригінал вказаного виконавчого листа
із зазначенням про його виконання в
частині повернення судового збору
долучений 19.01.2012 року до матеріалів
адміністративної справи №2а-15273/10/0470,
при цьому в матеріалах зазначеної
справи також наявна заява позивача про
ознайомлення із матеріалами справи від
25.07.2012 року згідно якої позивач
ознайомилась із матеріалами справи
27.01.2012 року, що у свою чергу спростовує
обставини зазначені в уточненому
позові щодо відсутності у позивача
інформації про виконання виконавчого
листа в частині стягнення судового
збору.

З огляду на вищевказане позовні вимоги
в частині визнання протиправною
бездіяльність відповідачів щодо
виконання виконавчого листа в частині
повернення судового збору та
зобов'язання виконати судове рішення в
цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому, суд вважає обґрунтованими
вимоги позивача в частині визнання
бездіяльності відповідачів, яка
виразились у не виконанні виконавчого
листа виданого по справі №2а-15273/10/0470 в
частині стягнення з Державного бюджету
України 27 грн. поштових витрат з огляду
на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Статтями 124 Конституції України, 14 та 255
КАС України встановлено, що постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Аналіз зазначених положень чинного
законодавства дає підстави для
висновку, що рішення суду, яке набрало
законної сили, підлягає обов'язковому
та безумовному виконанню особою, на яку
покладено такий обов'язок, яка повинна
здійснити достатні дії для організації
процесу його виконання, незалежно від
будь-яких умов, оскільки інше
суперечило б запровадженому статтею 8
Конституції України принципу
верховенства права.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України
Державному казначейству України
надано повноваження на здійснення
безспірного списання коштів з
рахунків, на яких обліковуються кошти
Державного бюджету України та місцевих
бюджетів, за рішенням, яке було
прийняте державним органом, що
відповідно до закону має право на його
застосування.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче
провадження», - виконавче провадження,
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
виданими відповідно до цього Закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 9 цього Закону визначено,
що виконання рішень про стягнення
коштів з рахунків, на яких
обліковуються кошти Державного
бюджету України та місцевих бюджетів
або з бюджетних установ, здійснюється
органами Державного казначейства
України в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, прийнятих судами, а також
іншими державними органами, які
відповідно до закону мають право
приймати такі рішення, визначений
Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2011 року № 845.

Відповідно до п 9. зазначеного Порядку
(в редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин) орган
Казначейства повертає стягувачеві
виконавчий документ у разі, коли:

1) виконавчий документ:

не підлягає виконанню органом
Казначейства;

подано неуповноваженою особою;

пред'явлено до виконання з пропущенням
установленого строку;

видано або оформлено з порушенням
установлених вимог;

2) рішення про стягнення коштів не
набрало законної сили, крім випадків,
коли судове рішення про стягнення
коштів допущено до негайного виконання
в установленому законом порядку;

3) суми коштів, зазначених у судовому
рішенні про стягнення коштів,
повернуті стягувачеві за поданням
органу, що контролює справляння
надходжень бюджету, або за рахунок
таких коштів виконано грошові
зобов'язання чи погашено податковий
борг стягувача перед державним або
місцевим бюджетом;

4) відсутній залишок невідшкодованого
податку на додану вартість, узгоджений
із стягувачем;

5) стягувач відмовився від виконання
виконавчого документа або відкликав
його без виконання;

6) наявні інші передбачені законом
випадки.

Повертаючи виконавчий лист позивачу
без виконання в частині стягнення
поштових витрат Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області у якості
підстави для повернення зазначило
відсутність порядку, який би визначав
механізм та джерело повернення коштів
із Державного бюджету із призначеннм
«Витрати пов'язані з розглядом справи»
та відсутність передбачених
відповідних видатків Законом України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік». Зазначені підстави для
повернення виконавчого листа без
виконання також підтримано у відповіді
Державної казначейської служби
України наданої на скаргу позивача.

Суд звертає увагу на те, що обставини на
які посилаються відповідачі в
обґрунтування своєї позиції щодо
виконання виконавчого листа в частині
стягнення з Державного бюджету
відповідних витрат не підпадають під
ознаки випадків за яких може бути
повернуто виконавчий лист без
виконання перелічених у п.9 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, також відповідачами
не зазначено іншого закону, яким
передбачено право відповідачів
повертати виконавчі листи без
виконання.

Таким чином, вимоги позивача про
визнання протиправною бездіяльність
відповідачів яка виразились у
невиконанні виконавчого листа
виданого по справі №2а-15273/10/0470 в
частині стягнення з Державного бюджету
України 27 грн. поштових витрат та
зобов'язання відповідачів виконати в
цій частині рішення суду підлягають
задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з
відповідачів суму боргу за рішенням
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010 року
по справі №2а-15273/10/0470 в сумі 27 грн. з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення та
три проценти річних від простроченої
суми - 3 грн. 88 коп., а всього - 30 грн. 88 коп.
суд вважає вказану вимогу такою, що
задоволенню не підлягає з огляду на
наступне.

Як вже було зазначено, постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010 року
по справі №2а-15273/10/0470 було стягнено з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 3 грн. 40 коп. судового збору та 27
грн. поштових витрат.

Зі змісту зазначеної постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду вбачається, що
суми судового збору та поштових витрат
стягнуто в порядку розподілу судових
витрат передбаченого ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Таким чином, з огляду на викладене, суд
вважає, що зазначені витрати
підлягають стягненню з Державного
бюджету а не з відповідачів, при цьому,
питання щодо стягнення вказаних
поштових витрат вирішено під час
розгляду справи №2а-15273/10/0470, у зв'язку з
чим позов в цій частині задоволенню не
підлягає.

Посилання позивача на норми Цивільного
кодексу України щодо відповідальності
за прострочення грошових зобов'язань,
встановленої ст.625 ЦК України, судом не
можуть бути визнані обґрунтованими,
оскільки на дані правовідносини дія
цього Кодексу не поширюється.

Відповідно до статті 1 Цивільного
кодексу України цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників. До майнових відносин,
заснованих на адміністративному або
іншому владному підпорядкуванні
однієї сторони другій стороні, а також
до податкових, бюджетних відносин
цивільне законодавство не
застосовується, якщо інше не
встановлено законом.

Також безпідставним є посилання
позивача в обґрунтування позовних
вимог на приписи статей 22 та 1173
Цивільного кодексу України щодо
стягнення з відповідачів збитків у
вигляді поштових витрат здійснених у
зв'язку з розглядом даної справи (40 грн.
64 коп.), крім того розмір вказаних
витрат та їх зв'язок із розглядом
справи документально не підтверджено.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідачів судового збору суд
звертає увагу на те, що як вже було
зазначено, порядок розподілу судових
витрат передбачено ст. 94 Кодексу
адміністративного кодексу України. При
цьому, відповідно до ч.1 зазначеної
статті Кодексу в разі ухвалення
судового рішення на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Зі змісту матеріалів справи
вбачається, що позивачем сплачено
судовий збір у сумі - 139 грн. 25 коп. (28
грн. 24 коп. згідно квитанції №11372.402.3 від
29.11.2011 року, 53 грн. 65 коп. згідно
квитанції №11372.98.2 від 03.02.2012 року, 57 грн.
36 коп. згідно квитанції №11372.660.1 від
26.03.2013 року).

Відповідно до ч 3. ст. 94 Кодексу
адміністративного кодексу України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Оскільки у матеріалах справи наявні
доказі сплати позивачем судового збору
у розмірі 139 грн. 25 коп., 46 грн. 42 коп.
відповідно до вимог ч. 3 ст. 94 КАС
України підлягають присудженню на
користь позивача з Державного бюджету
України.

На підставі викладеного,керуючись
ст.ст. 122, 94, 160-162, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Державної казначейської служби
України та Головного управління
Державного казначейства України в
Одеській області, яка виразились у
невиконанні постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010 року
по справі №2а-15273/10/0470 в частині
стягнення з Державного бюджету України
27 грн. поштових витрат.

Присудити на користь ОСОБА_1
документально підтверджені судові
витрати в сумі 46 грн. 42 коп. (сорок шість
гривень сорок дві копійки) з Державного
бюджету України.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги в порядку,
встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 186 КАС України.

Суддя М.В. Дєєв