Справа № 813/43/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/43/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
представник позивача Жук
представник відповідача
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олімпік ЛТД» про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернулося
товариство з обмеженою
відповідальністю «Олімпік ЛТД» (далі -
позивач, ТОВ «Олімпік ЛТД»), звернувся з
позовом про визнання протиправним та
скасування податкового
прийнятого Державною податковою
інспекцією у Сихівському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
відповідач, ДПІ у Сихівському районі м.
Позовні вимоги обґрунтовано
безпідставністю прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, оскільки
господарські операції між позивачем та
його контрагентами - ТзОВ "Будівельна
компанія "АРС" та ТзОВ "Лідерком"
фактично відбувались, що вже було
предметом перевірки податкового
органу і жодних порушень встановлено
не було, всі операції підтверджені
належним чином оформленими первинними
документами, тому вимог чинного
законодавства позивач не порушував.
У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, подали додаткові
докази в обґрунтування позовних вимог,
просили позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову
заперечив повністю з тих підстав, що
позивачем не підтверджено фактичності
здійснення господарських операцій із
вказаними у акті перевірки
контрагентами, просив у задоволенні
позову відмовити повністю.
Суд заслухав пояснення представників
сторін, допитав свідка, з'ясував
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги та заперечення, а також
ті, які мають інше значення для
вирішення справи, повно, всебічно та
об'єктивно дослідив докази у справі, та
Державною податковою інспекцією у
Сихівському районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області з 21.11.2013 року по 22.11.2013 року
проведена позапланова виїзна
перевірка ТзОВ "Олімпік ЛТД" (), з питань достовірності
нарахування та своєчасності сплати
податку на прибуток та податку на
додану вартість при здійсненні
господарських операцій з ТзОВ
"Будівельна компанія "АРС" () за серпень 2011 року та ТзОВ
грудень 2011 року, про що 28.11.2013 року
складено акт № 499/22-10/25555997 /а.с.16-43/.
На підставі складеного за результатами
перевірки акта, відповідачем 11.12.2013
року прийнято податкове
збільшення позивачеві грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у сумі 378190 грн. (254746 грн.
- основний платіж, 123373 грн. - штрафна
Спірне податкове повідомлення рішення
прийняте згідно викладених у акті
перевірки висновків про порушення
позивачем п. 14.1.191, ст. 14, п. 185.1, ст. 185, п.
188.1, ст. 188, п. 187.1, ст. 187 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI, із
змінами та доповненнями, ТзОВ «Олімпік
ЛТД», що призвело до заниження податку
на додану вартість на загальну суму
254746,00 грн., в тому числі за серпень 2011
Зазначені у акті перевірки порушення
полягають у тому, що
фінансово-господарські відносини
позивача з ТзОВ «Будівельна компанія
«АРС» й ТзОВ «Лідерком» не мали
реального товарного характеру,
оскільки позивачем не підтверджено
фактичне здійснення господарських
операцій з ТзОВ «Будівельна компанія
«АРС» й ТзОВ «Лідерком».
Таких висновків відповідач дійшов з
огляду на акт ДПІ у Печерському районі
м. Києва ДПС від 19.04.2012 року № 943/22-3/37241554
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТзОВ «Будівельна
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
період серпень 2010 року - лютий 2012 року
та акт ДПІ у Печерському районі м. Києва
ДПС від 17.05.2013 року № 1698/22-8/35197074 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТзОВ "Лідерком" (код за ) щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
період з 01.09.2011 року по 29.02.2012 року /а.с.19/.
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.
Згідно з п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу
України (далі - ПК України), відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.
Документальною перевіркою згідно з п.п.
75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.
Відповідно до положень Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.
Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
Згідно із п. 5.2 Порядку, у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
- чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
- зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;
- у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів.
Згідно із п. 6.2 Порядку виявлені
порушення податкового та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, відображаються у
гривнях у розрізі податків та зборів з
розбивкою за роками та податковими
періодами у межах періоду, що
перевіряється. Виявлені порушення
валютного законодавства
відображаються у розрізі
зовнішньоекономічних договорів
Результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
згідно п. 86.1. ст. 86 Податкового кодексу
України у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
Судом встановлено проведення
відповідачем з 28.12.2012 року по 04.01.2013 року
позапланової виїзної перевірки ТзОВ
достовірності нарахування та
своєчасності сплати податку на
прибуток та податку на додану вартість
при здійсненні господарських операцій
з ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» (код
листопад, грудень 2011 року», про що 14.01.2013
року складено довідку № 51/22-10/25555887
Згідно з зазначеною довідки
відповідачем при перевірці позивача
встановлено укладення позивачем з ТзОВ
«Будівельна компанія «АРС» договору №
3 від 01.06.2011 року, предметом якого є
виконання ТзОВ «Будівельна компанія
«АРС» (Виконавець) гідроізоляції стін
фундаментів в ж/будинках № 15 і № 19 по
вул. Угорській на суму 320,007 тис. грн. за
дорученням Замовника (ТзОВ «Олімпік
ЛТД») та відповідно до умов даного
договору, а Замовник, у свою чергу,
зобов'язується прийняти роботу та
оплатити її протягом 5-ти календарних
днів (п.п. 1.1 п. 1 договору).
У довідці вказані акти виконаних робіт
і виписані податкові накладні, які
свідчать про виконання сторонами
взятих на себе договірних зобов'язань:
акт № 1 виконаних робіт за серпень 2011
року і податкова накладна № 434 від
19.08.2011 року на суму 113983,73 грн., в т.ч. ПДВ
серпень 2011 року і податкова накладна №
435 від 19.08.2011 року на суму 119688,66 грн., в
робіт за серпень 2011 року і податкова
накладна № 432 від 19.08.2011 року на суму
виконаних робіт за серпень 2011 року і
податкова накладна № 433 від 19.08.2011 року
Усього виконано робіт в звітному
Оплата зі сторони Замовника (ТзОВ
«Олімпік ЛТД») на користь Виконавця
(ТзОВ «Будівельна компанія «АРС»)
здійснена шляхом перерахування коштів
на розрахунковий рахунок п/д від 19.08.2011
суму 156010,49 грн., що також констатовано і
Також у довідці відображено про
укладення позивачем з ТзОВ "Лідерком"
договору № 01/03 підряду на виконання
робіт від 01.03.2011 року, предметом якого є
виконання Підрядником (ТзОВ
«Лідерком») робіт по утепленню фасаду
будинку Львівським підрозділом
організації (п.п. 1.1 п. 1 Договору).
Підрядник зобов'язується виконати
роботи відповідно до умов цього
договору, а Замовник прийняти їх та
оплатити (п.п.1.2 п.1 договору) та вказано
акти виконаних робіт і виписані
податкові накладні, які свідчать про
виконання сторонами взятих на себе
договірних зобов'язань: акт виконаних
робіт від 30.12.2011 року і податкова
накладна № 900 від 31.12.2011 року на суму
фасаду житлового будинку в м. Дубляни
по вул. Шевченка); акт виконаних робіт
від 30.12.2011 року і податкова накладна №
901 від 31.12.2011 року на суму 444708,89 грн., в
житлового будинку в м. Дубляни по вул.
Усього виконано робіт в звітному
періоді на 974995,54 грн., в т.ч. ПДВ 162499,26
Крім того, у довідці зафіксовано, що
01.11.2011 року між позивачем і ТзОВ
«Лідерком» укладено договір
постачання № 01/11/11, згідно якого
Покупець (ТзОВ «Олімпік ЛТД») придбав у
Продавця (ТзОВ «Лідерком») товар
(будівельні матеріали), що
підтверджується накладною № РН-11-2316
від 23.11.2011 року, податковою накладною №
526 від 23.11.2011 року на суму 223490,00 грн., в
Оплата зі сторони Покупця (ТзОВ
«Олімпік ЛТД») за придбаний товар
здійснена повністю, доказом чого є
платіжне доручення №1744 від 22.12.2011р. на
Вищезгадані господарські операції
відображені в податковій звітності
позивача. Так, операції з придбання
товару у ТзОВ «Лідерком» в розмірі
223490,00 грн., в т.ч. сума сплаченого ПДВ
ЛТД» в податковій декларації з податку
на додану вартість за листопад 2011 року,
про що свідчить, зокрема, додаток 5 до
декларації «Розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів». У розділі 11.
Податковий кредит під № 35 фігурує
постачальник ТзОВ «Лідерком»; у
розділі І. Видані податкові накладні
під № 223 значиться податкова накладна,
виписана ТзОВ «Лідерком» № 526 від 23.11.2011
Операції з придбання будівельних робіт
(послуг) у ТзОВ «Лідерком» в розмірі
974995,54 грн., в т.ч. сума сплаченого ПДВ -
162499,26 грн., відображена ТзОВ «Олімпік
ЛТД» в податковій декларації з податку
на додану вартість за грудень 2011 року,
про що свідчить, зокрема, додаток 5 до
декларації «Розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів». У розділі ІІ.
Податковий кредит під № 43 фігурує
постачальник ТзОВ «Лідерком»; у
розділі І. Видані податкові накладні
під №№ 205, 206 значаться податкові
накладні, виписані ТзОВ «Лідерком» № 900
від 31.12.2011 року на суму 530286,65 грн., в т.ч.
накладна № 901 від 31.12.2011 року на суму
Реальність виконання сторонами
договору № 3 від 01.06.2011 року, договору №
01/03 підряду на виконання робіт від
01.03.2011 року і договору постачання №
01/11/11 від 01.11.2011 року засвідчується
Декларацією про готовність об'єкта до
експлуатації, зареєстрованою
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області 20.08.2012 року за № ЛВ
об'єкта до експлуатації,
зареєстрованою Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області 02.07.2013 року за № ЛВ
У вказаних деклараціях йдеться
про завершення будівництва двох
житлових будинків на вул. Угорській № 15
і № 19 у м. Львові і їх готовність до
експлуатації та про завершення
будівництва багатоповерхового
багатоквартирного житлового будинку
на вул. Шевченка в м. Дубляни
Жовківського району Львівської
Згідно з ч. 7 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підприємство
вживає всіх необхідних заходів для
запобігання несанкціонованому та
непомітному виправленню записів у
первинних документах і регістрах
бухгалтерського обліку та забезпечує
їх належне зберігання протягом
встановленого строку.
Наказом Міністерства юстиції України
від 12.04.2012 року № 578/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 17 квітня
типових документів, що створюються під
час діяльності державних органів та
органів місцевого самоврядування,
інших установ, підприємств та
організацій, із зазначенням строків
зберігання документів.
Відповідно до ст. 336 Підрозділу 4.2.
Бухгалтерський облік та звітність
наведеного наказу Мінюсту, первинні
документи і додатки до них, що фіксують
факт виконання господарських операцій
і стали підставою для записів у
регістрах бухгалтерського обліку та
податкових документах (касові,
банківські документи, ордери,
повідомлення банків і переказні
вимоги, виписки банків, корінці
квитанцій, банківських чекових книжок,
наряди на роботу, акти про приймання,
здавання і списання майна й матеріалів,
квитанції і накладні з обліку
товарно-матеріальних цінностей,
рахунки-фактури, авансові звіти тощо)
можуть знищуватися за умови завершення
перевірки державними податковими
органами з питань дотримання
податкового законодавства, а для
органів виконавчої влади, державних
фондів, бюджетних організацій,
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, підприємств і
організацій, які отримували кошти з
бюджетів усіх рівнів та державних
фондів або використовували державне чи
комунальне майно, - ревізії, проведеної
органами державного фінансового
контролю за сукупними показниками
фінансово-господарської діяльності
(примітки до ст. 186).
Оскільки за результатами проведеної
перевірки відповідачем порушень не
виявлено, про що складено довідку,
позивач керуючись наведеною приписами
діючого законодавства України знищив
первинні документи за попередні
перевірені звітні періоди, що
підтверджується наказом № 47 від 26.06.2013
року «Про створення експертної
комісії», актом про знищення архівних
документів від 01.07.2013 року /а.с.63-64/.
Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Виходячи з вимог Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-ХIV від 16.07.1999
р., обґрунтування відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.
У ст. 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
Крім того, Наказом ДПА України «Про
затвердження форми декларації з
податку на прибуток підприємства та
порядку її складання» від 29.03.2003 р. № 143,
передбачено, що дані, наведені в
декларації, повинні підтверджуватись
первинними документами обліку та
відповідати податковому обліку
Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.1
п. 2 Положення про документальне
збереження записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704.
Відповідно до п.п. 1.2 п. 1 вказаного
Положення, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.п. 2.1 п. 2 Положення).
Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (п.
2 ст. 9 цього Закону).
Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» передбачено, що
підприємство самостійно визначає
облікову політику; обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановленим цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних; розробляє систему і
форму внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів.
Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Податковий кредит звітного періоду
відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою п. 193.1
ст. 193 цього кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
Відповідно до п.180.1. ПК України, для
цілей оподаткування платником податку
1) будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному ст. 183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку;

3) будь-яка особа, що ввозить товари на
митну територію України в обсягах, які
підлягають оподаткуванню, та на яку
покладається відповідальність за
сплату податків у разі переміщення
товарів через митний кордон України
відповідно до Митного кодексу України,
а також:

- особа, на яку покладається дотримання
вимог митних режимів, які передбачають
повне або часткове умовне звільнення
від оподаткування, у разі порушення
таких митних режимів, встановлених
митним законодавством;

- особа, яка використовує, у тому числі
при ввезенні товарів на митну
територію України, податкову пільгу не
за цільовим призначенням та/або
всупереч умовам чи цілям її надання
згідно із цим Кодексом, а також будь-які
інші особи, що використовують
податкову пільгу, яку для них не
призначено.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно з
п. 198.2 ст. 198 ПК України є дата здійснення
першої з наступних подій:

а) дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
повну назву отримувача; ціну продажу
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (п. 201.6 ПК
України).

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг). У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України).

Податковим Кодексом України
передбачено лише один випадок не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку -
відсутність податкової накладної.

У довідці та акті перевірки
відповідачем не зафіксовано
відсутності у позивача первинних
документів та податкових накладних, що
б слугувало підставою для висновків
про неправомірне віднесення позивачем
сплачених сум до податкового кредиту.

З приводу відсутності
товарно-транспортної документації
Міністерство доходів і зборів України
у своєму листі від 19.09.2013 року №
11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 зазначило, що
підставою для формування податкового
кредиту є належним чином оформлені
податкова накладна, митна декларація,
заява зі скаргою на постачальника,
подана відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК
України, бухгалтерська довідка,
складена відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК
України, або інші документи,
передбачені п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Товарно-транспортна накладна не
міститься в переліку документів, що
визначають право на формування
податкового кредиту.

Крім того, судом враховано, що згідно зі
ст. 1 Указу Президента України «Про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади» від
03.10.1992 р. № 493/92 (з наступними змінами та
поповненнями) нормативно-правові акти,
які видаються міністерствами, іншими
органами виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація нормативно-правових актів
міністерств, інших центральних органів
виконавчої влади, органів
господарського управління та контролю
здійснюється Міністерством юстиції
України. Однак, спільний Наказ
Міністерства транспорту України та
Міністерства статистики України «Про
затвердження типових форм первинного
обліку роботи вантажного автомобіля»
№ 488/346, 29.12.1995 року, яким затверджено
форму товарно-транспортних накладних
1-ТН, не зареєстрований в Міністерстві
юстиції України, а тому не може бути
обов'язковим для застосування
господарюючими суб'єктами.

Покликання відповідача на висновки
актів ДПІ у Печерському районі м. Києва
ДПС від 19.04.2012 року № 943/22-3/37241554 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТзОВ «Будівельна компанія АТР
Груп» (код за ) щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період
серпень 2010 року - лютий 2012 року та акт
ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС
від 17.05.2013 року №1698/22-8/35197074 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТзОВ "Лідерком" (код за ) щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
період з01.09.2011 року по 29.02.2012р. судом
відхиляються з огляду на положення ст.
73 Податкового кодексу України,
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
Наказом Державної податкової
адміністрації України № 236 від 22.04.2011
року, та Порядку проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1232 від 27.12.2010 року.

Акт про неможливість проведення
зустрічної звірки є документом, який
містить податкову інформацію та
засвідчує факт неможливості
проведення зустрічної звірки.
Зустрічні звірки не є перевірками в
розумінні ст. 75 ПК України, а тому у
відповідача відсутні правові підстави
покликатись на обставини, встановлені
у даних Актах, і виключно на їх підставі
робити висновки про завищення
позивачем податкового кредиту з ПДВ.

Суд також звертає увагу відповідача, що
позивач перебував у господарських
відносинах з ТзОВ "Будівельна компанія
"АРС" (), а не з ТзОВ
«Будівельна компанія АТР Груп» (код за
), акт перевірки якого
відповідачем використано для
висновків про безтоварність
господарських операцій позивача.

Висновки акта перевірки щодо зайвого
віднесення позивачем до податкового
кредиту сум податку на додану вартість
по операціях з ТзОВ "Будівельна
компанія "АРС" та ТзОВ "Лідерком", не
ґрунтуються на нормах закону та не
містять посилань на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що б підтверджували наявність факту
порушення податкового законодавства
саме позивачем.

Положеннями Податкового кодексу
України передбачено проведення
повторної перевірки платника податку з
тих же самих питань за той же самий
період лише у випадку, коли органом
державної податкової служби вищого
рівня в порядку контролю за діями або
бездіяльністю посадових осіб органу
державної податкової служби нижчого
рівня здійснено перевірку документів
обов'язкової звітності платника
податків або матеріалів
документальної перевірки, проведеної
контролюючим органом нижчого рівня, і
виявлено невідповідність висновків
акта перевірки вимогам законодавства
або неповне з'ясування під час
перевірки питань, що повинні бути
з'ясовані під час перевірки для
винесення об'єктивного висновку щодо
дотримання платником податків вимог
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби (пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПК
України).

При цьому, рішення про проведення
документальної позапланової перевірки
в цьому випадку приймається органом
державної податкової служби вищого
рівня лише у тому разі, коли стосовно
посадових осіб органу державної
податкової служби нижчого рівня, які
проводили документальну перевірку
зазначеного платника податків,
розпочато службове розслідування або
їм повідомлено про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення.

У даному випадку щодо підстав
позапланової перевірки позивача
посилання на службове розслідування
або кримінальну справу відсутнє та
відсутній наказ органу державної
податкової служби вищого рівня.

Відтак, оскільки податковим кодексом
не передбачається право податкових
органів проводити повторні перевірки
за той же самий період без визначених
ПК України підстав, то визначення
податкових зобов'язань за результатами
такої перевірки є неправомірним.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Оскільки предметом доказування у даній
справі є реальність господарських
операцій, що є підставою для виникнення
права на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування і
добросовісність дій позивача, яка
полягає у відповідності вчинених ним
дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування, то не можуть бути
безумовним свідченням правомірності
висновків податкового органу
результати зустрічних перевірок
(звірок) контрагентів позивача чи
результати автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань і
податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України.

Посилання відповідача на відсутність у
підприємств-контрагентів позивача
адміністративно-господарських
можливостей для виконання
господарських зобов'язань є загальним
посиланням без конкретних
обґрунтувань і само собою не свідчить
про не вчинення такими контрагентами
торгових господарських операцій, адже
підприємство не позбавлено права і
можливостей залучати
матеріально-технічні ресурси для
здійснення господарської діяльності.

Встановлення певних фактів в ході
оперативно-розшукових заходів,
слідства у кримінальній справі,
порушеній щодо осіб, причетних до
створення підприємств
(постачальників), не є підставою для
звільнення від доказування обставин в
адміністративній справі, і без
відповідного судового рішення у
кримінальній справі такі факти самі
собою не є достатнім доказом допущення
суб'єктом господарювання (покупця) чи
відсутності з боку останнього певного
порушення і може оцінюватися
адміністративним судом у сукупності
лише з іншими допустимими доказами. До
того ж докази мають бути належними,
тобто такими, що містять інформацію
щодо предмета доказування, у даному
випадку яким є обставини щодо
реального вчинення позивачем
господарських операцій та дотримання
ним вимог законів при формуванні
валових витрат та витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування.

Суд звертає увагу відповідача, що
відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Згідно зі ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

В процесі розгляду справи, зазначені
факти встановлено не було та
відповідачем не було надано доказів на
підтвердження недотримання сторонами
в момент укладення договорів вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, що є
підставою для визнання правочинів
недійсними.

Окрім цього, з 01 січня 2011 року набули
чинності зміни, внесені до ЦК України,
зокрема, було викладено частину першу
статті 203 у новій редакції та доповнено
статтю 228 частиною третьою. На підставі
частини 3 статті 228 ЦК України чи статті
207 Господарського кодексу України (далі
ГК України) доводити недійсність
правочинів (господарських зобов'язань)
органи державної податкової служби
зобов'язані виключно у судовому
порядку.

Чинне законодавство України не ставить
у залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Так, у постановах Верховного Суду
України від 09.09.2008 року в справі №
21-500во08, від 1 червня 2010 року в справі №
21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це спричиняє
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Крім того, згідно з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
31 січня 2011 року справа № 21-47а10.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України, а згідно з ч. 2 цієї ж
статті, невиконання судових рішень
тягне за собою відповідальність,
установлену законом.

У п. 38 рішення Європейського суду з прав
людини у справі «Інтерсплав проти
України» від 09.01.2007 року Суд вказав на
те, що якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку. Отже платника податку не може
бути позбавлено відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування.

В матеріалах справи відсутні докази на
предмет визнання недійсними в
установленому порядку правочинів
позивача, а в Акті перевірки не
зазначено, чи винесено обвинувальний
вирок щодо будь-кого з посадових осіб
та чи притягнуто будь-кого посадових
осіб ТзОВ "Будівельна компанія "АРС" та
ТзОВ "Лідерком" до кримінальної
відповідальності за злочини
передбачені ст. 205 та ст. 212
Кримінального кодексу України щодо
створення та господарської діяльності
ТзОВ «Нові Технології ТПВ».

Відтак висновки акта перевірки про
відсутність господарських операцій
позивача з ТзОВ "Будівельна компанія
"АРС" та ТзОВ "Лідерком" не ґрунтуються
на нормах діючого законодавства.

Належні та допустимі докази в
спростування факту здійснення
господарських операцій позивачем у
матеріалах справи відсутні.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки у даній справі оспорюються
рішення прийняті відповідачем,
суб'єктом владних повноважень, суд
відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС
України, перевіряє чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що
відповідні положення відповідачем
дотримані не були, що в свою чергу
зумовило необхідність звернення
позивача за захистом свого порушеного
права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги є підставними та
обґрунтованими, а тому
адміністративний позов належить
задовольнити.

Оскільки позивачем документально
підтверджено сплату судового збору в
сумі 458,80 грн. /а.с.3/, такий відповідно до
ст. 94 КАС України слід стягнути з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задовільнити повністю.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі Головного управління
Міндоходів у Львівській області №
від 11.12.2013 року.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Олімпік
ЛТД" (м. Львів, вул. Бузкова 13, ) судовий збір в сумі 458 (чотириста
п'ятдесят) грн. 80 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено
та підписано о 17.40 год. 19.05.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.