Справа № 238/545/14-а
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бєльченко Л.А.
Суддя-доповідач - Юрко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
справа №238/545/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Юрко І.В., суддів:
Міронової Г.М., Блохіна А.А.,

секретарі судового засіданні Манаєві
М.В.,

за участі представника відповідача
Каратиш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Новоазовському районі Донецької
області на постанову Новоазовського
районного суду Донецької області від 11
квітня 2014 року у справі № 238/545/14-а за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Новоазовському районі Донецької
області про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання до
вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 18.02.2014 року (згідно поштового
штампу на конверті) звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Новоазовському районі
Донецької області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
підвищення до пенсії, відповідно до ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

Постановою Новоазовського районного
суду Донецької області від 11 квітня 2014
року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Новоазовському районі
Донецької області провести ОСОБА_4
нарахування та виплату щомісячної
доплати до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність
з 01 січня 2014 року, з відрахуванням
фактично проведених виплат.

Не погодившись з судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким у задоволені позову відмовити
повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається по-перше, на те,
що Закони України «Про державні
соціальні стандарти і державні
соціальні гарантії» та «Прожитковий
мінімум» відносяться до загальних
норм, яким держава задекларувала
відповідні показники, тоді як Закон
України «Про соціальний захист дітей
війни» є спеціальним законом.
Відповідач вважає, що саме спеціальним
законом повинно бути обумовлено, який
саме прожитковий мінімум на одну особу
(для працездатних, непрацездатних чи
ін.) використовувати при розрахунку
розміру пенсії, як дитині війни.
По-друге, відповідач вважає, що питання,
пов'язані з підвищенням пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість
пенсії, відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» слід вирішувати шляхом внесення
змін в діюче законодавство України. На
думку апелянта, судом першої інстанції
не враховані положення ст. 7 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», згідно яких - фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України, а не
бюджету Пенсійного фонду України.
Апелянт посилаючись на ст. 72 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» вказує,
що кошти Пенсійного фонду не
включаються до складу Державного
бюджету України.

Представник відповідача в
судовому засіданні апеляційної
інстанції вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив їх задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час, дату та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, надіслав
до суду заяву, якою просив
розглянути справу за його
відсутності, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС
України неявка вказаної особи не
перешкоджає судовому розгляду
справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач віднесений до
категорії дітей війни, що
підтверджується відповідним
посвідченням (а.с. 10).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», який
набрав чинності з 01.01.2006 року, дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Водночас ст. 7 цього закону передбачено,
що фінансове забезпечення соціальних
гарантій, передбачених зазначеним
законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.2007 р. внесено зміни до Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», зокрема статтею 6 вказаного
Закону після внесення змін
передбачалось, що дітям війни до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Однак, рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року
положення пункту 28 розділу II «Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28.12.2007 року щодо
внесення змін до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» визнані
такими, що не відповідають Конституції
України.

Відповідно до положень ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Згідно статті 7 Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік» №
719-VII від 16 січня 2014 року, встановлено
прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність: з 1 січня - 949
гривень.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на рішення
Конституційного Суду України від 25
січня 2012 року, оскільки Законом України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік» не було надано повноважень
Кабінету Міністрів України визначати
розмір та порядок застосування
положень ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
виходячи з наявного фінансового
ресурсу бюджету на 2014 рік.

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 2011 року
№ 1381 «Про підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верств населення» було
встановлено, що дітям війни (крім тих,
на яких поширюється дія Законів
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» і
«Про жертви нацистських
переслідувань» до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення, встановлене ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», провадиться у розмірі 7 %
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, для осіб, які втратили
працездатність.

Колегія суддів також не приймає до
уваги посилання апелянта на
необхідність застосування до спірних
правовідносин положень Постанови
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення», оскільки
вищу юридичну силу над підзаконними
актами, яким є зазначена Постанова КМУ
№ 1381, мають закони, яким є Закон України
«Про соціальний захист дітей війни».

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що при
визначенні розміру доплати до пенсії
дитині війни слід керуватися розміром
надбавки, визначеним у ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», внаслідок чого розмір пенсії
позивачці з 1 січня 2014 року повинен
підвищуватись на 30% від мінімальної
пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія прийшла до висновку, що
постанова суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і не може бути
скасована чи змінена з підстав, що
наведені в апеляційній скарзі, судом
ретельно перевірено доводи сторін,
дано їм вірну оцінку, постанова суду
від 11 квітня 2014 року є законною і
обґрунтованою, доводами апеляційної
скарги висновки, викладені в судовому
рішенні, не спростовуються, підстави
для скасування постановленого по
справі судового рішення відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 160, 197, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Новоазовському районі Донецької
області на постанову Новоазовського
районного суду Донецької області від
11 квітня 2014 року у справі №
238/545/14-а залишити без задоволення.

Постанову Новоазовського
районного суду Донецької області від 11
квітня 2014 року у справі № 238/545/14-а
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту постановлення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 15
травня 2014 року.

Головуючий суддя
І.В.Юрко

Судді:
Г.М.Міронова

А.А.Блохін