Справа № 804/1608/14
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 р. Справа № 804/1608/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Златіна Станіслава
Вікторовича розглянувши у письмовому
провадженні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції,
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, Управління
Державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області, Головного
упраління Державної казначейської
служби в Дніпропетровській області,
Головного управління Державної
казначейської служби у Донецькій
області про визнання дій незаконними
та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до сулу, у
якому просить:

- визнати дії Управління ДАЇ МВС
України в Донецькій області з невжиття
заходів щодо призупинення примусового
стягнення коштів згідно постанови, яка
оскаржується, неправомірними;

- визнати дії Управління ДАЇ МВС
України в Донецькій області з
направлення постанови для примусового
стягнення до органу, який не займається
примусовим стягненням неправомірними;

- визнати дії Управління ДАЇ МВС
України в Дніпропетровській області з
направлення до примусового виконання
постанови, яка виносилася іншим
органом державної влади
неправомірними;

- визнати дії Красногвардійського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції з прийняття
постанови не від органу, який її виніс,
неправомірними;

- визнати дії Красногвардійського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції з невжиття заходів
щодо повідомлення (позивача) про
відкриття виконавчого провадження
неправомірними;

- зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби в
Донецькій області відшкодувати мені
суму нанесеного матеріального збитку
за рахунок коштів, призначених на
утримання Управління ДАЇ МВС України в
Донецькій області в розмірі 2141,39 грн.
та на компенсацію заподіяної моральної
шкоди - 3000,00 грн.;

- зобов'язати Управління
Державного казначейства України в
Дніпропетровській області сплатити
мені компенсацію заподіяної моральної
шкоди 2000,00 грн. за рахунок коштів
призначених на утримання
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції;

- зобов'язати Управління
Державного казначейства України в
Дніпропетровській області сплатити
мені компенсацію заподіяної моральної
шкоди 1000,00 грн. за рахунок коштів
призначених на утримання Управління
ДАЇ МВС України в Дніпропетровській
області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що державний виконавець безпідставно
прийняв до виконання постанову в
справі про адміністративне
правопорушення не від органу, який її
виніс, а саме: постанову виніс
інспектор ДПС УДАЇ в Донецькій області,
а направив її до виконання начальник
УДАЇ у м. Дніпропетровську. Також
позивач зазначає, що державний
виконавець не повідомив позивача
належним чином про відкриття
виконавчого провадження, у зв'язку з
чим позивач був позбавлений строку для
добровільного виконання виконавчого
документу. Також позивач вказує на те,
що станом на момент відкриття
державним виконавцем виконавчого
провадження, постанова в справі про
адміністративне правопорушення
перебувала на оскарженні у
Красногвардійському районному суді м.
Дніпропетровська. Постановою
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.12.2013 року №
204/6823/13а скасовано постанову в справі
про адміністративне правопорушення, на
підставі якої було відкрито виконавче
провадження. Також позивач зазначає, що
співробітники УДАЇ ГУ МВС України в
Донецькій області нехтуючи судові
повідомлення про розгляд справи із
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська зробили напис на
постанові в справі про адміністративне
правопорушення від 12.09.2013 року № 596705
серія АА2 про набрання нею законної
сили. Водночас позивач наголосив на
тому, що начальник відділу ДАЇ м.
Дніпропетровська не уповноважений на
пред'явлення виконавчого документу -
постанови в справі про адміністративне
правопорушення від 12.09.2013 року № 596705
серія АА2, до виконання, оскільки він не
є органом (посадовою особою), який виніс
вказану постанову. На думку позивача,
незаконні дії відповідачів спричинили
йому моральних страждань, оскільки
його транспортний засіб було тимчасово
затримано та поміщено на стоянку. У
зв'язку з чим позивач був позбавлений
можливості користуватися транспортним
засобам через, що змінився його спосіб
життя та порушено зв'язки з оточуючими
як ділового так і особистого характеру.
Позивач оцінює завдану йому моральну
шкоду у розмірі 6000,00 грн.

Позивач у судове засідання 27.03.2014
року не з'явивя, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. У попередніх судових засіданнях
позивач підтримав заявлені позовні
вимоги.

Відповідач 1, 2, 3 у судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Заперечень на позовну заяву не
надали.

Відповідачі 4 та 5 - Головні управління
ДКС України у Дніпропетровській та
Донецькій області у судове засідання
не з'явились. Через відділ діловодства
суду надали письмові заперечення на
позовну заяву, у яких просять відмовити
у задоволенні позову, осільки органи
Державної казначейської служби
України не уособлюють державу і не
відповідають по її зобов'язаннях, в т.ч.
і стовно відшкодування шкоди
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органів
державної влади, їх посадових та
службових осіб. Також відповідачі 4 та 5
вказують на те, що заявлений розмір
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди необґрунтований
жодним належним доказом, позивачем не
надано доказів існування причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діями відповідачів та вини останніх у
заподіянні шкоди.

Суд дослідивши письмові докази
наявні у матеріалах справи, встановив
наступне.

Щодо підсудності справи
Дніпропетровському окружному
адміністративному суду.

Предметом позову є оскарження дій
державного виконавця, які вчиненні
останнім під час здійснення
виконавчого провадження з приводу
примусового виконання виконавчого
документу: постанови в справі про
адміністративне правопорушення від
12.09.2013 року № 596705 серія АА2, яка винесена
інспектором ДПС УДАЇ у Донецькій
області Ольшанським Е.В, а також
оскарження дій Управління ДАЇ МВС
України в Донецькій області та
Дніпропетровській області, які є
органами державної влади, у справі про
притягнення до адміністративної
відповідальності і стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

У відповідності до пункту 2
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 3 від
13.12.2010 року «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» справи за позовами про
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень інших органів (посадових осіб)
належать до справ адміністративної
юрисдикції незалежно від суб'єкта
звернення до суду.

Згідно ч.1 ст. 21 КАС України позивач може
заявити кілька вимог в одній позовній
заяві, якщо вони пов'язані між собою.
Якщо справа щодо однієї з вимог
підсудна окружному адміністративному
суду, а щодо іншої вимоги (вимог) -
місцевому загальному суду як
адміністративному суду, таку справу
розглядає окружний адміністративний
суд.

Таким чином, справа підсудна
Дніпропетровському окружному
адміністративному суду.

15.11.2013 року до
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції надійшло
заява про прийняття до виконання
постанови в справі про адміністративне
правопорушення від 12.09.2013 року № АА2
596705, яка підписана начальником відділу
ДАЇ м. Дніпропетровська Волчковим С.А.

18.11.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 40776487.

27.12.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про розшук майна
боржника.

12.01.2014 року працівниками ДАЇ
затримано транспортний засіб, який
належить позивачу на праві власності,
для його примусового переміщення на
спеціальний майданчик, про що складно
Акт від 12.01.2014 року.

14.01.2014 року державним виконавцем
скасовано розшук майна боржника.

28.01.2014 року державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження на підставі п.4
ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження».

У копіях матеріалів виконавчого
провадження ВП № 40776487 наявний
супровідний лист про направлення
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 18.11.2013 року позивачу,
про те відсутні докази її фактичного
направлення (фіскальний чек відділення
зв'язку, повідомлення пор вручення
поштового відправлення, розписка
позивача про отримання тощо).

Згідно ч.1 ст. 31 Закону України
«Про виконавче провадження» копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Державним виконавцем на запит суду не
надано доказів направлення та
отримання позивачем копії постанови
про відкриття виконавчого провадження
від 18.11.2013 року.

Судом встановлено, що постанова в
справі про адміністративне
правопорушення від 12.09.2013 року № 596705
серія АА2, яка надіслана до виконання в
Красногвардійський ВДВС
Дніпропетровського МУЮ не відповідає
вимогам статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки не
містить всіх необхідних реквізитів, а
саме: не зазначено строк пред'явлення
виконавчого документу до виконання.

У відповідності до п.6 ч.1 ст. 18
Закону України «Про виконавче
провадження» у виконавчому документі
зазначається, строк пред'явлення
виконавчого документу до виконання.

Згідно п.3.6 Інструкції з оформлення
працівниками Державтоінспекції МВС
матеріалів про адміністративні
порушення у сфері забезпечення безпеки
дорожнього руху, яка затверджена
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 26.02.2009 року № 77, відповідно
до положень Закону України "Про
виконавче провадження" постанова, що
надсилається до органу Державної
виконавчої служби, повинна бути
скріплена печаткою підрозділу, який її
надіслав, містити дату набрання
законної (юридичної) сили рішенням та
строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання, визначений
статтею 303 КУпАП.

Пунктом 6 ч.1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження».

Таким чином, судом встановлено, що
державний виконавець протиправно
відкрив виконавче провадження,
оскільки виконавчий документ не
відповідає вимогам статті 18 Закону
України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що постанова в
справі про адміністративне
правопорушення від 12.09.2013 року № 596705
серія АА2 пред'явлена до виконання
начальником відділу ДАЇ у м.
Дніпропетровську С.А. Волчковим.

Згідно ч.3 ст. 8 Закону України «Про
виконавче провадження» за виконавчим
документом про стягнення в дохід
держави коштів або про вчинення інших
дій на користь чи в інтересах держави
від її імені виступає орган, за позовом
якого судом винесено відповідне
рішення, або орган державної влади
(крім суду), який відповідно до закону
прийняв таке рішення. За іншими
виконавчими документами про стягнення
в дохід держави коштів або про вчинення
інших дій на користь чи в інтересах
держави від її імені виступають органи
доходів і зборів

У відповідності до ч.4 ст. 299 КУпАП
постанова про накладення
адміністративного стягнення
звертається до виконання органом
(посадовою особою), який виніс
постанову.

Згідно ч.1 ст. 308 КУпАП у разі
несплати правопорушником штрафу у
строк, установлений частиною 1 статті 307
КУпАП, постанова про накладення штрафу
надсилається для примусового
виконання до відділу державної
виконавчої служби за місцем проживання
правопорушника, роботи або за
місцезнаходженням його майна в
порядку, встановленому законом.

Статтею 213 КУпАП визначено
перелік органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення, до
яких віднесено також і органи
внутрішніх справ.

Пунктом 9.15 Інструкції з оформлення
працівниками Державтоінспекції МВС
матеріалів про адміністративні
порушення у сфері забезпечення безпеки
дорожнього руху, яка затверджена
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 26.02.2009 року № 77,
передбачено, що справи про
адміністративне правопорушення у
сфері забезпечення безпеки дорожнього
руху розглядаються за місцем
проживання правопорушника. У разі
розгляду справи за місцем учинення
правопорушення матеріали справи та
постанова в справі про адміністративне
правопорушення протягом десяти днів з
дня винесення вищезазначеної
постанови надсилаються до підрозділу
Державтоінспекції МВС за місцем
проживання порушника.

З урахуванням вказаних вище норм
чинного законодавства України суд
вважає, що пред'являти до виконання
постанову в справі про адміністративне
правопорушення можуть органи
внутрішніх справ, до яких віднесено і
Державна автомобільна інспекція
України.

Таким чином, судом встановлено, що
постанова в справі про адміністративне
правопорушення пред'явлена до
виконання вповноваженою на це особою, а
саме: представником органів внутрішніх
справ - начальником відділу ДАЇ у м.
Дніпропетровську С.А. Волчковим.

Судом також встановлено, що
постанова в справі про адміністративне
правопорушення від 12.09.2013 року № 596705
серія АА2 скасована постановою
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.12.2013 року №
204/6823/13а у справі за позовом ОСОБА_3 до
УДАЇ ГУ МВС України в Донецькій
області, ОСОБА_5 про визнання
протиправною та скасування постанови в
справі про адміністративне
правопорушення, визнання
протиправними дії Управління ДАЇ МВС в
Донецькій області, закриття справи про
адміністративне правопорушення.

У відповідності до пункту 10.2 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове
рішення в адміністративній справі» із
змісту статті 162 КАС України випливає,
що в разі задоволення позову про
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи його окремих
положень суд повинен зазначити про це в
судовому рішенні та одночасно
застосувати один із встановлених
законом способів захисту порушеного
права позивача: про скасування або
визнання нечинними рішення чи окремих
його положень. Скасування акта суб'єкта
владних повноважень як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.

Враховуючи те, що постанова
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.12.2013 року №
204/6823/13а набрала законної сили негайно є
остаточною та оскарженню не підлягає,
то постанова в справі про
адміністративне правопорушення від
12.09.2013 року № 596705 серія АА2 є скасованою
з моменту її прийняття і вважається
такою, що не породжує жодних правових
наслідків.

Одночасно судом встановлено, що
постановою Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
17.12.2013 року № 204/6823/13а закрито
провадження у адміністративній справі.

Щодо заявлених позивачем
позовних вимог:

- визнати дії Красногвардійського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції з прийняття
постанови не від органу, який її виніс,
неправомірними;

- визнати дії Красногвардійського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції з невжиття заходів
щодо повідомлення (позивача) про
відкриття виконавчого провадження
неправомірними:

- визнати дії Управління ДАЇ МВС
України в Донецькій області з невжиття
заходів щодо призупинення примусового
стягнення коштів згідно постанови, яка
оскаржується, неправомірними;

- визнати дії Управління ДАЇ МВС
України в Донецькій області з
направлення постанови для примусового
стягнення до органу, який не займається
примусовим стягненням неправомірними;

- визнати дії Управління ДАЇ МВС
України в Дніпропетровській області з
направлення до примусового виконання
постанови, яка виносилася іншим
органом державної влади
неправомірними, то суд зазначає
наступне.

Звертаючись до адміністративного суду
з вимогами про визнання протиправними
дій державного виконавця та Управління
ДАЇ, позивач скористався гарантованим
Конституцією України правом на
звернення до суду для захисту
конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.6
Кодексу адміністративного суду
України, в якій зазначено, що кожна
особа має право у порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.2 ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність
у будь-якому випадку повинні бути
такими, які породжують, змінюють або
припиняють права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Порядок оформлення працівниками
Державтоінспекції МВС матеріалів про
адміністративні порушення у сфері
забезпечення безпеки дорожнього руху
затверджено наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 26.02.2009
року № 77.

Згідно чинного законодавства вчинення
державним виконавцем дій по прийняттю
до виконання виконавчого документу та
направлення боржнику постанови про
відкриття виконавчого провадження, а
також вчинення працівниками
Управління ДАЇ дій стосовно оформлення
матеріалів про адміністративні
порушення у сфері забезпечення безпеки
дорожнього руху прямо передбачено у
повноваженнях державного виконавця та
працівників Управління ДАЇ. Тобто,
вказані дії державного виконавця та
працівників Управління ДАЇ є частиною
процесу реалізації ними своїх
повноважень, наданих їм чинним
законодавством. Результатом
реалізації цих повноважень є винесення
у відповідній формі рішення, яке
породжує юридичні наслідки для
позивача, а саме: постанов у випадках,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження» та іншими
нормативно-правовими актами, постанов
у справах про адміністративне
правопорушення.

Отже, виключно результат реалізації
повноваження державного виконавця та
працівників Управління ДАЇ (а саме -
рішення органу), а не процес реалізації
їх повноважень (як то, дії по прийняттю
до виконання виконавчого документу та
направлення боржнику постанови про
відкриття виконавчого провадження,
правильність оформлення постанови у
справі про адміністративне
правопорушення) може бути об'єктом
судового оскарження. А дотримання
державним виконавцем та працівниками
Управління ДАЇ вимог актів
законодавства щодо порядку здійснення
виконавчого провадження та порядку
оформлення матеріалів про
адміністративні порушення у сфері
забезпечення безпеки дорожнього руху
входить до предмету доказування при
розгляді спору про правомірність
рішення, прийнятого державним
виконавцем та працівниками Управління
УДАЇ під час здійснення виконавчого
провадження та притягнення до
адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного суд відмовляє
у задоволенні вказаних позовних вимог
позивача, оскільки оскаржувані дії
державного виконавця та працівників
Управління ДАЇ не є діями суб'єкта
владних повноважень у розумінні п1.ч.2
ст. 17 КАС України.

Одночасно згідно ч.2 ст.11 КАС України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Враховуючи те, що станом на день
розгляду існує постанова
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.12.2013 року №
204/6823/13а, якою скасовано постанову в
справі про адміністративне
правопорушення від 12.09.2013 року № 596705
серія АА2, а також, що постанова в справі
про адміністративне правопорушення
від 12.09.2013 року № 596705 серія АА2 не
породжує жодних правових наслідків з
моменту її прийняття і не відповідає
вимогам статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження», то суд вважає
за необхідне вийти за межі заявлених
позовних вимог та визнати протиправною
та такою, що підлягає скасуванню
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 18.11.2013 року ВП № 40776487,
оскільки це є необхідним для захисту
права, свобод та охоронюваних законом
інтересів позивача, про захист яких він
просить.

Щодо стосується позовної вимоги:

- зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби в
Донецькій області відшкодувати мені
суму нанесеного матеріального збитку
за рахунок коштів, призначених на
утримання Управління ДАЇ МВС України в
Донецькій області в розмірі 2141,39 грн.
та на компенсацію заподіяної моральної
шкоди - 3000,00 грн.;

- зобов'язати Управління
Державного казначейства України в
Дніпропетровській області сплатити
мені компенсацію заподіяної моральної
шкоди 2000,00 грн. за рахунок коштів
призначених на утримання
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції;

- зобов'язати Управління
Державного казначейства України в
Дніпропетровській області сплатити
мені компенсацію заподіяної моральної
шкоди 1000,00 грн. за рахунок коштів
призначених на утримання Управління
ДАЇ МВС України в Дніпропетровській
області, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56
Конституції України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
або бездіяльністю органів державної
влади, їх посадових та службових осіб
при здійсненні ними службових
повноважень.

За цією нормою Конституції України
відшкодуванню шкоди в обов'язковому
порядку передує встановлення судом
незаконності рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх
посадових чи службових осіб та щоб ця
шкода була завдана саме цими рішеннями,
діями та бездіяльністю.

Згідно статті 8 Конституції України
норми Конституції України є нормами
прямої дії. Звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод
людини і громадянина безпосередньо на
підставі Конституції України
гарантується.

У відповідності до ч.3 статті 11
Закону України «Про державну виконавчу
службу» шкода, заподіяна державним
виконавцем фізичним чи юридичним
особам під час виконання рішення,
підлягає відшкодуванню у порядку,
передбаченому законом, за рахунок
держави.

Згідно статті 1174 Цивільного кодексу
України шкода завдана фізичній особі
незаконними рішеннями, діями або
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади при
здійсненні ним повноважень
відшкодовується державою незалежно
від вини цієї особи.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 1176 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту чи
виправних робіт, відшкодовується
державою у повному обсязі незалежно
від вини посадових і службових осіб
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду. Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

У відповідності до п.2 ст.1 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» підлягає відшкодуванню шкода,
завдана громадянинові внаслідок
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу.

Крім того, п.4 ч.2 зазначеного вище
закону України встановлено, що право на
відшкодування шкоди в розмірах і
порядку передбачених чим законом
України виникає у випадку, зокрема,
закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Враховуючи те, що провадження у
справі про адміністративне
правопорушення закрито постановою
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.12.2013 року №
204/6823/13а, про що прямо вказано у
резолютивній частині постанови суду, а
також те, що моральна шкода, яку позивач
просить стягнути, заподіяна внаслідок
примусового виконання постанови у
справі про адміністративне
правопорушення, то до спірних
правовідносин сторін підлягає
застосуванню Закон України «Про
порядок відшкодування шкоди завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду».

Згідно статті 3 та 4 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду» у
наведених в статті 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовуються (повертаються): 1)
заробіток та інші грошові доходи, які
він втратив внаслідок незаконних дій; 2)
майно (в тому числі гроші, грошові
вклади і відсотки по них, цінні папери
та відсотки по них, частка у статутному
фонді господарського товариства,
учасником якого був громадянин, та
прибуток, який він не отримав
відповідно до цієї частки, інші
цінності), конфісковане або звернене в
доход держави судом, вилучене органами
досудового розслідування, органами,
які здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, а також майно, на яке
накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на
виконання вироку суду, судові витрати
та інші витрати, сплачені громадянином;
4) суми, сплачені громадянином у зв'язку
з поданням йому юридичної допомоги; 5)
моральна шкода. Відшкодування шкоди у
випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5
статті 3 цього Закону, провадиться за
рахунок коштів державного бюджету.

Суд зазначає, що поняття «Інші витрати
сплачені громадянином» розкрито у
пункті 10 Положення про застосування
Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду, яке
затверджено спільним наказом
Міністерства фінансів України,
Генеральної прокуратури України та
Міністерства юстиції України від 04.03.1996
року № 6/5/3/41, під якими розуміються
суми, стягнуті з громадянина на
виконання вироку в частині
задоволеного цивільного позову, суми,
внесені ним на відшкодування
матеріальної шкоди добровільно або за
вимогою адміністрації, а також суми,
витрачені на оплату проїзду за
викликами органів розслідування і суду
та найом жилого приміщення.

Статями 12 та 13 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» передбачено, що
розмір відшкодовуваної шкоди,
зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього
Закону, залежно від того, який орган
провадив слідчі (розшукові) дії чи
розглядав справу, у місячний термін з
дня звернення громадянина визначають
відповідні органи, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратура і
суд, про що виносять постанову (ухвалу).
Якщо кримінальне провадження закрито
судом при розгляді кримінальної справи
в апеляційному або касаційному
порядку, зазначені дії провадить суд,
що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою
(ухвалою) про відшкодування шкоди
громадянин відповідно до положень
цивільного процесуального
законодавства може оскаржити
постанову до суду, а ухвалу суду - до
суду вищої інстанції в апеляційному
порядку. Оскарження до суду не
позбавляє громадянина права
звернутись із скаргою до відповідного
прокурора.

Питання про відшкодування моральної
шкоди за заявою громадянина
вирішується судом відповідно до
чинного законодавства в ухвалі, що
приймається згідно з частиною першою
статті 12 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду».

Розмір моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Пунктом 11 Положення про застосування
Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду, яке
затверджено спільним наказом
Міністерства фінансів України,
Генеральної прокуратури України та
Міністерства юстиції України від 04.03.1996
року № 6/5/3/41, передбачено, що для
визначення розміру шкоди, переліченої
в пунктах 1, 3, 4 ст.3 Закону, громадянин
протягом шести місяців після
направлення йому повідомлення може
звернутися:

1) при закритті провадження в справі
органами дізнання або слідства
Міністерства внутрішніх справ,
Генеральної прокуратури і Служби
безпеки України - відповідно до цих
органів;

2) при винесенні виправдувального
вироку або закритті справи судом
першої інстанції чи в касаційному або
наглядному порядку - до суду, який
розглядав справу по першій інстанції;

3) при скасуванні постанови районного
(міського) суду (судді) про накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт і закритті
справи - в районний (міський) суд (до
судді), який розглядав справу про
адміністративне правопорушення.

Таким чином, з аналізу норм Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду» та Положення про застосування
Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду, яке
затверджено спільним наказом
Міністерства фінансів України,
Генеральної прокуратури України та
Міністерства юстиції України від 04.03.1996
року № 6/5/3/41 вбачається, що шкода
завдана громадянинові незаконним
накладенням штрафу у разі закриття
провадження у справі про
адміністративне правопорушення
підлягає відшкодуванню у порядку та
розмірах передбачених вказаним вище
законом України.

Оскільки Законом України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду» прямо
передбачено відшкодування моральної
шкоди заподіяної громадянину у зв'язку
з незаконним накладенням штрафу у разі
закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення, то
позивач повинен звертатися з вимогою
відшкодувати моральну шкоду до органу,
який закрив провадження у справі про
адміністративне правопорушення, в
даному випадку до Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська,
який визначить розмір моральної шкоди
згідно статті 13 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду» та з
урахуванням норм цивільного
законодавства України.

Судом встановлено, що позивач не
звертався з заявою про відшкодування
моральної шкоди до суду, який закрив
справу про адміністративне
правопорушення, і ухвала суду з цього
приводу не виносилася, тому суд
відмовляє у задоволенні позовної
вимоги про відшкодування моральної
шкоди, враховуючи те, що позивачем не
додержано встановленого Законом
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду» порядку розгляду вказаних
вимог і вимогу про відшкодування
моральної шкоди пред'явлено не до того
суду, який повинен її вирішити.

Що стосується позовної вимоги -
зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби в
Донецькій області відшкодувати мені
суму нанесеного матеріального збитку
за рахунок коштів, призначених на
утримання Управління ДАЇ МВС України в
Донецькій області в розмірі 2141,39 грн.,
то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що сума 2141,39
грн. складається з оплати послуг таксі
у сумі 350,00 грн., оплати проїзду до м.
Дніпропетровська у сумі 96,94 грн., оплати
проїзду до м. Красно армійська у сумі
71,49 грн., оплати відповідального
зберігання на спеціальному майданчику
у розмірі 576,00 грн., оплати за доставку
транспортного засобу на спеціальний
майданчик у розмірі 850,00 грн., комісії
банку за проведення касових операцій у
розмірі 14,26 грн. та судового збору у
розмірі 182,70 грн.

Суд зазначає, що вказані вище види
збитків заподіяних позивачу не
перераховано у статті 3 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду», а тому на
їх відшкодування не поширюється
процедура передбачена вказаним
законом України.

Враховуючи викладене суд
зазначає, що їх відшкодування повинно
провадитись у загальному порядку
передбаченому Цивільним кодексом
України.

Згідно статті 1174 Цивільного кодексу
України шкода завдана фізичній особі
незаконними рішеннями, діями або
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади при
здійсненні ним повноважень
відшкодовується державою незалежно
від вини цієї особи.

У відповідності до рішення
Конституційного Суду України від 03.10.2001
року у справі № 1-36/2001 (№ 12рп/2001) про
відшкодування шкоди державою
визначено, що шкода, завдана
незаконними діями державних органів,
відшкодовується за рахунок державного
бюджету.

Суд зазначає, що розглядаючи вимогу про
відшкодування матеріальної шкоди
необхідно виходити з того, що
відповідно до загальних підстав
деліктної відповідальності
обов'язковою є наявність сукупності
чотирьох елементів: наявність такої
шкоди, протиправна поведінка
заподіювача шкоди, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправною поведінкою заподіювача
шкоди та вина.

Суд зазначає, що факт та розмір
заподіяної позивачу матеріальної
шкоди підтверджується копіями
квитанцій банківської установи від
15.01.2014 року на суму 850,00 грн. призначення
платежу за доставку транспортного
засобу, від 15.01.2014 року на суму 576,00 грн.
за відповідальне зберігання
транспортного засобу, від 15.01.2014 року у
розмірі 14,26 грн. комісія банківської
установи, квитків від 15.01.2014 року на
суму 71,49 грн. за проїзд до м.
Красноармійська та від 13.01.2014 року на
суму 96,94 грн. за проїзд до м.
Дніпропетровська.

Позивачем не надано суду доказів
понесення витрат у сумі 350,00 грн. за
користування послугами таксі.

Факт протиправної поведінки
державного виконавця та працівників
Управлінь ДАЇ у Донецькій та
Дніпропетровській області при
виконанні ними повноважень
підтверджується копією постанови
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.12.2013 року №
204/6823/13а, якою скасовано постанову в
справі про адміністративне
правопорушення, на підставі якої було
відкрито виконавче провадження та
також тим, що державний виконавець
відкрив виконавче провадження на
підставі виконавчому документу, який
оформлено з порушенням вимог статті 18
Закону України «Про виконавче
провадження».

Таким чином, судом встановлено, що на
виконанні у державного виконавця
знаходився виконавчий документ, який
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття.

Наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправною поведінкою
заподіювача шкоди підтверджується тим,
що під час виконання виконавчого
документу транспортний засіб позивача
тимчасово затримано та доставлено на
спеціальний майданчик у м.
Красноармійську, що підтверджується
копією Акту огляду та тимчасового
затримання транспортного засобу від
12.01.2014 року.

Згідно Порядку тимчасового затримання
та зберігання транспортних засобів на
спеціальних майданчиках і стоянках,
який затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 11.02.2009 року № 94, у
разі виявлення транспортного засобу
боржника, оголошеного в розшук
відповідно до статті 40 Закону України
"Про виконавче провадження" ,
уповноважена особа Державтоінспекції
негайно тимчасово затримує такий
транспортний засіб та доставляє на
спеціальний майданчик чи стоянку.

Пунктом 12 вказаного вище порядку
передбачено, що повернення тимчасово
затриманого транспортного засобу, який
зберігається на спеціальному
майданчику чи стоянці, здійснюється за
письмовим зверненням його водія,
власника (співвласника) за умови оплати
ним витрат, пов'язаних з
транспортуванням та зберіганням
такого транспортного засобу, та
пред'явлення відповідного протоколу
про адміністративне правопорушення.

Таким чином, позивач вимушений був
оплатити витрати на транспортування
транспортного засобу на спеціальний
майданчик та витрати за відповідальне
зберігання транспортного засобу на
спеціальному майданчику, а також
повести витрати на проїзд до
спеціального майданчика з місця
проживання.

Суд зазначає, що позивачем оплачено
випрати на транспортування
транспортного засобу на спеціальний
майданчик та витрати за відповідальне
зберігання транспортного засобу на
спеціальному майданчику у
відповідності до розмірів плат за
транспортування і зберігання
тимчасово затриманих транспортних
засобів на спеціальних майданчиках
(стоянках), які затверджено спільним
наказом Міністерства внутрішніх
справи України, Міністерства
економічного розвитку та торгівлі
України та Міністерством фінасів
України від 10.10.2013 року № 967/1218/869.

У відповідності до диспозиції статті
1174 Цивільного кодексу України шкода
відшкодовується державою незалежно
від вини посадової або службової особи
органу державної влади при здійсненні
ним повноважень.

Враховуючи викладене, відшкодуванню
підлягає заподіяна позивачу
матеріальна шкода у розмірі 1608,69 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України у
разі якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійсненні позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суму судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Судом встановлено, що позовні вимоги
позивача є одночасно є майновими
(відшкодування матеріальних збитків)
та немайновими (визнання дій
протиправними та стягнення моральної
шкоди) і останній повинен сплатити за
них судовий збір у розмірі 73,08 грн. - за
немайнову вимогу та 182,70 грн. - за
майнову вимогу.

Розмір судового збору, який повинен
доплатити позивач становить: 83,75 грн.

1900,08 грн. (сума судового збору, яку мав
сплатити позивач) - (1900,08 грн. (сума
судового збору, яку мав сплатити
позивач) х 1608,69 грн. (сума задоволених
позовних вимог) : 1958,69 грн. (загальна
сума заявлених вимог) + 255,78 грн.
(сплачена сума судового збору
позивачем)).

Керуючись ст.ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159-163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 18.11.2013 року ВП № 40776487,
яка винесена державним виконавцем
Бакай О.М. Красногвардійського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 суму матеріальних
збитків у розмірі 1608,69 грн.

В іншій частині заявлених позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 до Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
83,75 грн.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя С.В. Златін