Справа № 817/673/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року м.
Київ К/800/31574/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Рівненської митниці
Міндоходів на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 1
квітня 2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 травня 2013 року

у справі № 817/673/13-а

за позовом Приватного
акціонерного товариства
«Консюмерс-Скло-Зоря»

до Рівненської митниці

про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С ТА Н О В И В

Приватне акціонерне товариство
«Консюмерс-Скло-Зоря» (надалі також -
позивач, ПАТ «Консюмерс-Скло-Зоря»)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Рівненської митниці (надалі
також - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 17
січня 2013 року № 12 та № 13.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 1 квітня 2013
року позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення - рішення Рівненської
митниці від 17 січня 2013 року №12 та №13.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року апеляційну скаргу Рівненської
митниці залишено без задоволення, а
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 1 квітня 2013
року - без змін.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 1 квітня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 травня 2013 року і прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідачем було проведено
планову виїзну документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог законодавства України при
здійсненні зовнішньоекономічної
діяльності за період з 1 листопада 2011
року по 30 вересня 2012 року, за
результатами якої було складено
проміжний акт від 28 грудня 2012
року №п0041/2/204000006/.

Так, у вказаному акті зафіксовано, що
позивачем допущено порушення правил
класифікації товарів, що імпортувались
позивачем, а саме «хватків», «дуттєвої
головки», «трубки охолодження», «лійки
(воронки)», які були заявлені
декларантом за кодом згідно з УКТ ЗЕД
(ставка мита 2%), замість товарної
підкатегорії (ставка мита 5%), у
зв'язку з чим було занижено податкові
зобов'язання на суму 76 038,95 грн., в тому
числі із ввізного мита (вид платежу 020) -
63 366,43 грн., ПДВ (вид платежу 028) -
12 672,52 грн.

На підставі акту перевірки було
винесено податкове
повідомлення-рішення від 17 січня 2013
року №12 про стягнення з товариства 73
441,63 грн. мита, включаючи 62217,37 грн. за
основним платежем та штрафні санкції в
розмірі 11170,24 грн., а також податкове
повідомлення-рішення від 17 січня 2013
року № 13 про стягнення із товариства
14 717,01 грн. ПДВ, включаючи
12453,50 грн. за основним платежем та 2263,51
грн. за штрафними санкціями.

Відповідно до пункту 12 статті 1 Митного
кодексу України від 11 липня 2002 року
(чинного на час виникнення спірних
правовідносин) митна декларація - це
письмова заява встановленої форми, яка
подається митному органу і містить
відомості щодо товарів і транспортних
засобів, які переміщуються через
митний кордон України, необхідні для їх
митного оформлення або переоформлення.

Згідно з пунктом 14 статті 1 цього
кодексу визначено, що митне оформлення
- це виконання митним органом дій
(процедур), які пов'язані із
закріпленням результатів митного
контролю товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, і мають юридичне
значення для подальшого використання
цих товарів і транспортних засобів.

Пунктом 19 статті 1 Митного кодексу
України встановлено, що митні
процедури - операції, пов'язані із
здійсненням митного контролю за
переміщенням товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
митного оформлення цих товарів і
транспортних засобів, а також із
справлянням передбачених законом
податків і зборів.

За змістом пункту 35 статті 1 цього
кодексу пропуск товарів і транспортних
засобів через митний кордон України -
дозвіл митного органу на переміщення
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України з урахуванням
заявленої мети такого переміщення
після проведення митних процедур.

Статтею 72 Митного кодексу України
визначено, що митне оформлення
починається після подання митному
органу митної декларації, а також усіх
необхідних для здійснення митного
контролю та оформлення документів,
відомостей щодо товарів і транспортних
засобів, які підлягають митному
оформленню. Засвідчення митним органом
прийняття товарів, транспортних
засобів та документів на них до митного
контролю та митного оформлення
здійснюється шляхом проставлення
відповідних відміток на митній
декларації та товаросупровідних
документах.

Відповідно до статті 78 цього кодексу
митне оформлення вважається
завершеним після виконання митним
органом митних процедур, визначених
ним на підставі Кодексу відповідно до
заявленого митного режиму.

Згідно зі статтею86 Митного кодексу
України митна декларація приймається
митним органом, якщо встановлено, що в
ній містяться всі необхідні відомості
і до неї додано всі необхідні
документи. Дата і час прийняття митної
декларації фіксуються посадовою
особою митного органу, що її прийняла,
проставлянням відміток на бланку
митної декларації та відповідним
записом у документах митного органу. З
моменту прийняття митної декларації
вона є документом, що засвідчує факти,
які мають юридичне значення. Митний
орган не має права відмовити в
прийнятті митної декларації, якщо
декларантом виконано всі умови,
встановлені цим Кодексом.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ПАТ «Консюмерс-Скло-Зоря»
згідно укладених контрактів із
іноземними підприємствами на митну
територію України ввозилися товари:
формокомплекти та їх складові, які в
сукупності (як єдине ціле) формують
готовий виріб (склопляшку).

За період з 1 січня 2009 року по 30 грудня
2011 року Рівненською митницею було
здійснено митне оформлення
задекларованих товариством товарів за
кодом УКТ ЗЕД « - форми для
відливання скла» на підставі поданих
митних декларацій, без жодних
зауважень до них.

Проте, при проведенні перевірки
Рівненською митницею було змінено
кваліфікацію таких товарів як
«хватки», «дуттєва головка», «трубка
охолодження», «лійка (воронка)» за
кодом УКТ ЗЕД « - частини» (ставка
мита 5%).

Вказані товари було зазначено у
ввізних митних деклараціях, в тому
числі у графі 31, і митний орган не
заявляв про неповноту такого опису. У
наданих товариством для митного
оформлення митних деклараціях
містилася вся необхідна інформація
передбачена Порядком заповнення графи
31 митної декларації, що визначений
Інструкцією про порядок заповнення
вантажної митної декларації, яка
затверджена Наказом Держмитслужби від
9 липня 1997 року № 307, документів або
пояснень від позивача відповідачем
запитано не було.

З огляду на вищенаведене, суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованих висновків про те, що
прийняття митним органом митних
декларацій свідчить про виконання
товариством вимог чинного
законодавства з питань митної справи, а
наявність оформлених митних
декларацій і закінчення митного
оформлення свідчить про підтвердження
митним органом правильності
застосування товариством коду УКТ ЗЕД.

Статтею 313 Митного кодексу України (в
редакції, чинній на час закінчення
митного оформлення товарів) було
визначено, що саме митні органи
класифікують товари, тобто відносять
товари до класифікаційних групувань,
зазначених в УКТ ЗЕД. Рішення митних
органів щодо класифікації товарів для
митних цілей є обов'язковими для
підприємств і громадян.

Відтак, суди попередніх інстанцій
дійшли юридично правильного висновку
про те, що оскільки митний орган,
приймаючи вантажні митні декларації та
пропускаючи товар на митну територію
України, погодився з відомостями
зазначеними у митній декларації, з
кодом товарної номенклатури,
зазначеної імпортером, то він не мав
правових підстав для прийняття
відповідних рішень про нарахування
податкових зобов'язань у зв'язку з
помилковим визначенням коду товарної
номенклатури, зокрема, з посиланням на
результати перевірки.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про
можливість митного контролю після
завершення митного оформлення за умови
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів через митний кордон
України було допущено порушення
законодавства України.

Таких обставин Рівненською митницею не
було наведено, як і не встановлено у
ході судового розгляду справи.

Відтак, суди попередніх інстанцій
відповідно до вимог чинного
законодавства задовольнили позов
Приватного акціонерного товариства
«Консюмерс-Скло-Зоря» та визнали
протиправними та скасували податкові
повідомлення-рішення від 17 січня 2013
року № 12 та № 13.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційні скарзі позиція
не знаходить свого підтвердження за
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Рівненської митниці
Міндоходів відхилити, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 1 квітня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко