Справа № 810/1228/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1228/14
інстанції: Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб
В.А.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи - підприємця -
ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправною і скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року, позивач звернулася до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправною і
скасування вимоги. Свої позовні вимоги
мотивувала тим, що оскаржувана вимога
про сплату боргу по єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є незаконною,
оскільки позивач здійснює
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування і є
пенсіонером за віком, перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України. Враховуючи те, що згідно з
частиною четвертою статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, позивач вважає, що у
нього відсутній обов'язок сплачувати
недоїмку з єдиного внеску.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 21.11.2013 року №Ф-1330
на суму 10119,95 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою -
підприємцем та є платником єдиного
податку за ставкою 08% до розміру
мінімальної заробітної плати (І група),
що підтверджується Свідоцтвом серії
НОМЕР_1.

Як слідує з копії пенсійного
посвідчення серії НОМЕР_2, позивач є
пенсіонером за віком.

Відповідачем 21.11.2013 року прийнято
вимогу №Ф-1330 про сплату боргу по
єдиному внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
10119,95 грн.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, необхідно зазначити наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 1 Закону України №2464-VI "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону №2464-VI, платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 4
Закону №2464-VI, особи, зазначені у пункті
4 частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до статті 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення чоловіками 60
років, жінками - 55 років та наявності
страхового стажу не менше п'яти років.

Разом з тим, відповідно до абзацу 1
статті 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено, що особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

У даному випадку положення статті 55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
потрібно розуміти в контексті з
положеннями статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Відтак, пенсія
за віком може бути надана особі, яка не
досягла пенсійного віку, встановленого
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за умови, якщо остання
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

Судом першої інстанції також
встановлено, що позивачу відповідно до
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
була призначена пенсія за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відповідно до наявної в матеріалах
справи копії посвідчення серії НОМЕР_3,
позивач є особою віднесеною до 4
категорії осіб, які постраждали від
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

Таким чином, позивач має право вийти на
пенсію раніше, ніж встановлено в Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Проте,
ця обставина лише підтверджує той факт,
що позивач вийшов на пенсію саме за
віком, хоча і на пільгових умовах, що і
зазначається у її пенсійному
посвідченні.

Згідно з частиною четвертою статті 4
Закону №2464-VI, необхідними умовами для
звільнення від сплати єдиного внеску, є
та обставина, що особа обрала спрощену
систему оподаткування і є пенсіонером
за віком або інвалідом та отримує
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу.

Також слід відмітити, що занижений
граничний вік на вихід на пенсію осіб,
які підпадають під дію Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" не є
підставою для висновку про виплату
позивачу пенсії з інших підстав і він є
пенсіонером в розумінні визначення
поняття "пенсіонер", яке наводиться у
статті 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом). А тому, на
позивача, як на пенсіонера у розумінні
норм наведеного Закону, поширюються
положення частини четвертої статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

За таких обставин, посилання
відповідача на те, що до позивача не
може бути застосовано положення
частини четвертої статті 4 Закону
№2464-VI, оскільки він не досяг загального
пенсійного віку є безпідставними,
оскільки вказана норма не пов'язує
звільнення від сплати єдиного внеску
із досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску всіх пенсіонерів за віком.

Крім того, на неправомірність
нарахування позивачу недоїмки зі
сплати єдиного внеску свідчить також
норми Закону України "Про пенсійне
забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII.

Так, у статті 2 визначені види державних
пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років; б)
соціальні пенсії (пункт "б" статті 2
втратив чинність у частині призначення
соціальних пенсій згідно із Законом
України від 31.05.2005 року № 2603-IV).

Отже, як вбачається із системного
аналізу законодавства України у сфері
пенсійного забезпечення є чотири
різновиди трудових пенсій, в тому числі
і пенсія за віком, яка і включає в себе
пенсію за віком на пільгових умовах.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
відповідач неправомірно та
безпідставно звужує коло осіб, які
звільняються від сплати єдиного
внеску.

Враховуючи викладене, сформована
відповідачем вимога від 21.11.2013 року
№Ф-1330 про стягнення недоїмки зі сплати
єдиного внеску з фізичної
особи-підприємця є протиправною.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин по
справі та вимог законодавства, не довів
правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 20
травня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.