Справа № 2а-861/11
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/37928/12

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
ухвалу Баранівського районного суду
Житомирської області від 24 січня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Баранівської міської ради,
третя особа: ОСОБА_5, про визнання
протиправними та скасування рішення
Баранівської міської ради,

встановив:

09 вересня 2011 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Баранівської міської ради, у
якому з урахуванням уточнення позовних
вимог просив визнати рішення 15 сесії 4
скликання Баранівської міської ради
від 15 листопада 2004 року про передачу у
власність земельної ділянки для
ОСОБА_5, площею 0,074 га, та рішення 19 сесії
4 скликання Баранівської міської ради
від 27 січня 2005 року про
передачу у власність земельної діялнки
для ОСОБА_4, площею 0,10 га, незаконними,
оскільки вони прийнятті з порушенням
вимог земельного законодавства.

Ухвалою Баранівського районного суду
Житомирської області від 24 жовтня 2011
року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Баранівського районного суду
Житомирської області від 24 січня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року, позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, у якій просить їх скасувати, а
справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

У касаційній скарзі позивач вказує на
помилкове незастосування судами
першої та апеляційної інстанцій
положень пункту 4 частини першої статті
268 Цивільного кодексу України з
урахуванням підпункту 3 пункту 5
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України від 20 грудня 2011 року N
4176-VI "Про внесення змін до деяких
законів України щодо вдосконалення
порядку здійснення судочинства" (далі -
Закон N 4176-VI), згідно з якими особа
протягом трьох років з дня набрання
чинності Законом N 4176-VI має право
звернутися до суду з позовом про
визнання незаконним правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право цієї особи.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 15 листопада 2004
року та 27 січня 2005 року відповідачем
прийняті рішення про передачу у
власність земельної ділянки для
ОСОБА_5, площею 0,074 га, та рішення про
передачу у власність земельної діялнки
для ОСОБА_4, площею 0,10 га, відповідно.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
відповідача, позивач заявив цей позов.

Житомирський апеляційний суд,
залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції про залишення позову без
розгляду, виходив з того, що позивач
пропустив шестимісячний строк
звернення до суду за захистом
порушеного права, відповідно до статей
99, 100 КАС України.

Судами також зазначено, що позивач не
заперечував, що про порушене право йому
стало відомо ще в 2005 році.

Крім того, на думку судів, листом
Держкомзему у Житомирській області від
17 травня 2010 року № 1960 підтверджено
порушення вимог земельного
законодавства, зокрема, виявлення
невідповідності фактичного розміру
земельної ділянки розмірам, визначеним
Державним актом на право власності на
землю, що вказує на обізнаність
позивача про оскаржувальні рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій.

Відповідно до приписів частин першої -
третьої статті 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Для звернення до
суду у справах щодо прийняття громадян
на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Аналіз наведених вище редакцій частин
другої і третьої статті 99 КАС України
дає підстави для висновку, що ці норми
права застосовуються до
публічно-правових відносин, оскільки
право на застосування встановлених
іншими законами строків, відмінних від
визначених у частині другій статті 99
КАС, стосується звернень до суб'єкта
владних повноважень, а передбачене
частиною третьою цієї статті таке ж
право стосується публічної служби,
тобто також публічно-правових
відносин.

Наслідки пропуску цих строків
встановлені статтею 100 КАС України (у
редакції зі змінами, внесеними згідно
із Законом N 2453-VI), відповідно до якої
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Така редакція цієї статті характеризує
її як норму процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 268 ЦК України (чинної до внесення
до неї змін Законом N 4176-VI) позовна
давність не поширюється на вимогу
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Незважаючи на характер правопорушення,
у згаданій нормі права йдеться про
порушення права у сфері
публічно-правових відносин.

Норми процесуального права, якими
врегульовані публічно-правові
відносини, містяться в КАС. Зокрема,
статтями 99, 100 цього Кодексу визначені
строки звернення до адміністративного
суду та наслідки пропущення таких
строків.

Визначене абзацом другим частини
другої статі 99 КАС України правило, що
цим Кодексом та іншими законами можуть
також встановлюватись інші строки для
звернення до адміністративного суду,
стосується лише суб'єктів владних
повноважень.

Наслідки спливу позовної давності,
визначені статтею 267 ЦК України, на
публічно-правові відносини не
поширюються.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для застосування інших, ніж
визначені статтями 99, 100 КАС, правил
щодо строків звернення до
адміністративного суду, зокрема тих, що
зазначені статтею 268 ЦК України.

Оскільки у справі, що розглядається,
суди першої та апеляційної інстанцій
правомірно не застосували до спірних
правовідносин положення пункту 4
частини першої статі 268 ЦК та підпункту
3 пункту 5 Прикінцевих та перехідних
положень Закону N 4176-VI, які визначають
правила позовної давності у справах
про визнання незаконним правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи, то підстав для
скасування ухвали Баранівського
районного суду Житомирської області
від 24 січня 2012 року та ухвали
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року немає.

Аналогічна правова позиція висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постанові від 15 жовтня
2013 року по справі № 21-240а13.

Частиною першою статті 244-2 КАС України
встановлено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями статями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Баранівського
районного суду Житомирської області
від 24 січня 2012 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: