Справа № 2а/1412/975/12
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а/1412/975/12

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Щербина С.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Миколаєва на постанову Заводського
районного суду Миколаївської області
від 13 грудня 2012 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва, Департаменту праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, Відділу освіти
Миколаївської міської ради, 3-ї особи
Органу опіки та піклування Виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
про зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії та виплатити допомогу
дитині-сироті,

В С Т А Н О
В И В:

28.05.2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до УПФУ в Заводському районі м.
Миколаєва, Департаменту праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради, відділу
освіти Миколаївької міської ради та 3-ї
особи Органу опіки та піклування
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, в якому просив

- зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва призначити пенсію, як
дитині-сироті, за період з 10.10.2003 р. по
12.10.2011 р. у розмірі двократної
соціальної пенсії, за відповідний
період,

- провести перерахунок між розміром
фактично сплаченої пенсії, по втраті
годувальника, у розмірі 50% від
прожиткового мінімуму за відповідний
період, та розміром пенсії
дитині-сироті, у двократному розмірі
соціальної пенсії за відповідний
період, починаючи з 10.10.2003р. по 12.10.2011р.,

- виплатити різницю між пенсією
виплаченою по втраті годувальника у
розмірі 50% від прожиткового мінімуму за
відповідний період, та розміром пенсії
дитині-сироті, у двократному розмірі
соціальної пенсії за відповідний
період, починаючи з 10.10.2003р. по 12.10.2011р.,

- зобов'язати Департамент праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради призначити
та виплатити щомісячну допомогу, як на
дитину, яка перебувала під піклуванням,
у розмірі, що дорівнює різниці між
прожитковим мінімумом для дитини
відповідного віку та середньомісячним
розміром одержуваних на дитину пенсій
за попередні шість місяців, у період
починаючи з 10.10.2003р. по 12.10.2006 р.,

- стягнути з Відділу освіти
Миколаївської міської ради 795,00 грн.
одноразової допомоги, що виплачується
дітям-сиротам на день досягнення
повноліття (12.10.2006р.).

Постановою Заводського районного суду
Миколаївської області від 13 грудня 2012
р. позов - задоволено. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва
призначити пенсію ОСОБА_1, як
дитині-сироті. за період з 10.10.2003 р. по
12.10.2011 р. у розмірі двократної
соціальної пенсії, за відповідний
період.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва провести перерахунок між
розміром фактично сплаченої пенсії
ОСОБА_1, по втраті годувальника. у
розмірі 50% від прожиткового мінімуму за
відповідний період, та розміром пенсії
дитині-сироті, у двократному розмірі
соціальної пенсії за відповідний
період, починаючи з 10.10.2003 р. по 12.10.2011р.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва виплатити ОСОБА_1 різницю між
пенсією виплаченою по втраті
годувальника у розмірі 50% від
прожиткового мінімуму за відповідний
період, та розміром пенсії
дитині-сироті, у двократному розмірі
соціальної пенсії за відповідний
період, починаючи з 10.10.2003р. по 12.10.2011р.

Зобов'язано Департамент праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради призначити
та виплатити ОСОБА_1 щомісячну
допомогу, як на дитину, яка перебувала
під піклуванням, у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом для
дитини відповідного віку та
середньомісячним розміром одержуваних
на дитину пенсій за попередні шість
місяців, у період починаючи з 10.10.2003 р.
по 12.10.2006 р.

Стягнуто з Відділу освіти
Миколаївської міської ради на користь
ОСОБА_1 795.00 грн. одноразової допомоги,
що виплачується дітям-сиротам на день
досягнення повноліття.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник УПФУ в Заводському районі
м.Миколаєва 18.01.2013 р. подав апеляційну
скаргу, в якій зазначив, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови було
порушено норми матеріального та
процесуального права та просить
скасувати постанову Заводського
районного суду Миколаївської області
від 13 грудня 2012 р. в частині
зобов'язання УПФУ в Заводському районі
м.Миколаєв провести перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 пенсію як дитині
сироті у розмірі двократної соціальної
пенсії за період з 10.10.2003 р. по 12.10.2011 р.,
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволені
позовних вимог до УПФУ в Заводському
районі м.Миколаєва в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача -
ОСОБА_3, відомості про батька ОСОБА_1
були записані за вказівкою матері,
відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного
Кодексу України.

28.10.2005 р. рішенням виконавчого комітету
Миколаївської міської ради №2070 ОСОБА_1
призначено піклувальника - ОСОБА_4
(чоловіка покійної матері), про що було
видано посвідчення НОМЕР_1. У вказаному
рішенні виконкому зазначено, що
померла ОСОБА_3 мала статус
матері-одиначки та вказаним рішенням
позивачу було надано статусу
дитини-сироти.

Як встановлено судами обох інстанцій,
позивач отримував пенсію у наступних
розмірах: з 09.10.2003р. - 91,80 грн.; з
01.01.2004р.-102,82 грн.; з 01.08.2004р. - 117,82 грн.; з
01.09.2004р. - 142,35 грн.; з 12.01.2005р. - 173,51 грн.; з
01.01.2006р. -182,51 грн.; з 01.04.2006р. - 187,01 грн.; з
01.01.2006р. по 31.10.2006р. - 190,51 грн. Будь яких
інших виплат від УПФУ Заводського
района м. Миколаєва - ОСОБА_1 не
отримував.

Вказані виплати є значно меншими за
встановлений розмір пенсії
дітям-сиротам, як соціальна гарантія
незахищеної верстви населення, та
становлять 50% від встановленого
прожиткового мінімуму.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 звернувся у квітні 2012 р. до УПФУ
в Заводському районі м.Миколаєва з
заявою про проведення перерахунку та
донарахування і виплати раніше
недоплаченої пенсії, як дитині-сироті.
Листом відповідача №206-К-7 від 11.05.2012
року йому в цьому було відмовлено.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що здійснений
Управлінням ПФУ перерахунок пенсії
позивача суперечить чинному
законодавству, оскільки він зменшує
розмір пенсії.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи,
цілком погоджується з такими
висновками суду 1-ї інстанції і вважає
їх правильними та заснованими на
законі, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 46 Конституції
України проголошено, що громадяни
мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом.

Також, згідно до ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхуванні» пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по 3 групі інвалідності, а в разі
смерті пенсіонера або осіб, зазначених
у частив другій ст.. 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому, дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Діти, які навчаються за денною формою
навчання у загальноосвітніх
навчальних закладах системи загальної
середньої освіти, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах, - до закінчення такими дітьми
навчальних закладів, але не довше ніж
до досягнення ними 23 років, та
діти-сироти - до досягнення ними 23 років
незалежно від того, навчаються вони чи
ні.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є
дитиною-сиротою, йому повинно було
виплачувати пенсію до досягнення ним
23-річного віку, незалежно від того, чи
навчається він.

Також, колегія суддів зазначає, що
згідно ч.1,2 ст. 37 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», пенсія у зв'язку з
втратою годувальника призначається в
розмірі: на одного непрацездатного
члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за
віком померлого годувальника; на двох
та більше непрацездатних членів сім'ї -
100 відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

При цьому, дітям-сиротам пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірах, визначених
частиною першою цієї статті, виходячи з
розміру пенсії за віком кожного з
батьків.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»,
допомога на дітей, які перебувають під
опікою чи піклуванням, призначається
особам, визначеним вустановленому
законом порядку опікунами чи
піклувальниками дітей, які внаслідок
смерті батьків, позбавлення їх
батьківських прав, хвороби батьків чи з
інших причин залишилися без
батьківського піклування та така
допомога є власністю дитини.

Згідно ст.ст. 17-18 вказаного Закону (у
редакції, що діяла з 01.08.2003 р. на день
виникнення, спірних правовідносин),
допомога на дітей, які перебувають під
опікою чи піклуванням, призначається
на підставі рішення про встановлення
опіки чи піклування за умови, що
середньомісячний розмір одержуваних
на дитину аліментів, пенсії за
попередні шість місяців не перевищує
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Також, допомога на дітей, які
перебувають під опікою чи піклуванням,
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом для
дитини відповідного віку та
середньомісячним розміром одержуваних
на дитину аліментів та пенсій за
попередні шість місяців.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», всі
види державної допомоги сім'ям з
дітьми, крім допомоги у зв'язку з
вагітністю та пологами жінкам,
зазначеним у частині другій статті 4
цього Закону, призначають і виплачують
органи соціального захисту населення
за місцем проживання батьків
(усиновлювачів, опікуна,
піклувальника). В даному випадку таким
органом є Департамент праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради.

У відповідності до п. 45 Постанови КМУ
N1751 від 27.12.2001р., «Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми»,
орган, що призначає і виплачує державну
допомогу сім'ям з дітьми, повинен
давати роз'яснення з питань її
призначення і виплати та надавати
заявнику допомогу в одержанні
необхідних документів.

При цьому, ані позивачу, ані його
піклувальникові не було роз'яснено
права на отримання вказаної допомоги,
тобто Департамент праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради не виконано свого прямого
обов'язку.

У зв'язку із чим, ОСОБА_4 направлено
запит до Департаменту праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради про
призначення ОСОБА_1 допомоги, як
дитині-сироті.

Однак, 09.04.2012р. за №Д-Х-428-1/з надано
відповідь, що ОСОБА_1 така допомога не
призначалась та відсутня інформація
щодо статусу позивача, як
дитини-сироти.

У відповідності до ст. 246 СК України,
орган опіки та піклування контролює
умови утримання, виховання, навчання
дитини, над якою встановлено опіку або
піклування.

Згідно п. 4 Про затвердження «Правил
опіки та піклування», затверджених
Наказом N34/166/131/88 від 26.05.1999р. Державного
комітету України у справах сім'ї та
молоді, безпосереднє ведення справ
щодо опіки і піклування покладається у
межах їх компетенції на відповідні
відділи й управління місцевої
державної адміністрації районів,
районів міст Києва і Севастополя,
виконавчих комітетів міських чи
районних у містах рад.

При цьому, органи опіки та піклування
відповідно до покладених на них
завдань та розподілу повноважень між
структурними підрозділами відповідних
управлінь і відділів місцевої
державної адміністрації: вирішують
питання про встановлення і припинення
опіки та піклування; ведуть облік щодо
осіб, які потребують опіки (піклування);
вирішують згідно з чинним
законодавством питання щодо грошових
виплат дітям, які перебувають під
опікою (піклуванням): вживають заходи
щодо захисту особистих та майнових
прав | неповнолітніх дітей і осіб, які
перебувають під опікою (піклуванням);
провадять іншу діяльність щодо
забезпечення прав та інтересів
неповнолітніх дітей та повнолітніх
осіб, які потребують опіки і
піклування.

Також, районні (міські) управління
праці та соціального захисту населення
зобов'язані подати до районних
(міських) управлінь Пенсійного фонду
України за місцем проживання довідку
на кожну дитину-сироту І віком старшу
за 18 років, якій призначено державну
соціальну допомогу.

У разі зміни розміру соціальної
допомоги районні (міські) управління
праці та соціального захисту населення
повідомляють районні (міські)
управління Пенсійного фонду в 3-денний
термін.

Таким чином, обов'язком саме органу
опіки та піклування було постановлення
ОСОБА_1 на облік, як дитину-сироту,
передання даних до пенсійних органів,
та органів соціального захисту
населення.

Отже, з огляду на викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції відносно того, що
посилання відповідачів щодо не
звернення позивача до відповідних
органів із заявою не може позбавити
дитину-сироту законного права до
достатній прожитковий рівень та
соціальних захист, гарантований
Державою, Конституцію України та
міжнародними правовими актами.

Також, відповідно до постанови КМУ N823
від 25.08.2005р. «Про затвердження Порядку 4
надання одноразової допомоги
дітям-сиротам і дітям, позбавленим
батьківського піклування, після
досягнення 18-річного віку», визначено
механізм надання одноразової допомоги
дітям-сиротам і дітям, позбавленим
батьківського піклування, після
досягнення 18-річного віку.

На день досягнення позивачем
повноліття тобто 12.10.2006р., розмір
одноразової допомоги дітям-сиротам і
дітям, позбавленим батьківського
піклування, у 2006 році становив 795, 00 грн.
на одну дитину.

Виплата одноразової допомоги
здійснюється у готівковій (грошовій)
формі районними (міськими) відділами
(управліннями) освіти на підставі заяви
та паспорта отримувача цієї допомоги.

Слід зазначити, що служба у справах
неповнолітніх районних, районних у м.
Києві та м. Севастополі державних
адміністрацій, виконавчих комітетів
міських, районних у містах рад
складають списки дітей-сиріт і дітей,
позбавлених батьківського піклування,
яким у поточному році виповнюється 18
років.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази надіслання вказаного
повідомлення позивачу та роз'ясненню
йому органами опіки та піклування,
органами соціального захисту
населення вказаного права на отримання
одноразової допомоги після досягнення
ним повнолітнього віку.

Відповідно, до ч. 2 ст. 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», також
передбачено, що нараховані суми пенсій,
які не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію
виплачуються за минулий час без
обмежень будь-яким строком із
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Таким чином, з огляду на викладене,
апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
охорона дитинства в Україні є
стратегічним загальнонаціональним
пріоритетом.

Крім того, апеляційний суд також
погоджується, що діяльність низки
органів системи апарату держави на
яких покладено виконання функцій
держави спрямовано на забезпечення
реалізації прав дитини на життя,
охорону здоров'я, освіту, соціальний
захист та всебічний розвиток.

До того ж, судова колегія звертає увагу
ще й на те, що основні засади державної
політики у цій сфері закріпленні на
законодавчому рівні.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія доходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія,
діючи виключно в межах позовних вимог
та доводів апеляційної скарги,
відповідно до ст.200 КАС України, залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва - залишити без
задоволення, а постанову Заводського
районного суду Миколаївської області
від 13 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко