Справа № 740/1834/14
Суддя: Діденко О. П.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/1834/14
Провадження № 2-а/740/50/14
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2014 року
м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд
Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Діденко
О.П.,

при секретарі Капленку І.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,
відповідача Гущіної І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ніжині справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
головного державного інспектора з
питань праці Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Чернігівській області Гущіної Ірини
Борисівни про скасування постанови
про накладення адміністративного
стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою № 25-02-016/026, винесеною
відповідачем 16 квітня 2014 року,
позивача ОСОБА_1, який є в.о. директора
державного підприємства «Ніжинський
ремонтний завод інженерного
озброєння» (далі по тексту - ДП
«Ніжинський РЗІО») та посадовою особою,
притягнуто до адміністративної
відповідальності у виді штрафу в
розмірі 1000 (однієї тисячі) грн. за ст.188-6
Кодексу України про адміністративні
правопорушення за невиконання
законних вимог посадової особи
Територіальної державної інспекції
праці щодо усунення порушень
законодавства про працю, виявлених 23
січня 2014 року, а саме щодо необхідності
ліквідації заборгованості по
заробітній платі ДП «Ніжинський РЗІО»
перед працівниками підприємства,
проведення оплати по листках
тимчасової непрацездатності за
рахунок підприємства та проведення
розрахунку зі звільненими
працівниками у строк до 23 лютого 2014
року.

Позивач ОСОБА_1 у позові просив
скасувати зазначену постанову,
мотивуючи заявлені вимоги тим, що:

- він не є суб»єктом
адміністративного правопорушення, так
як не являється директором ДП
«Ніжинський РЗІО», а лише виконує його
обов»язки, контракт з ним не укладався,
обсяг посадових обов»язків його, як
в.о. директора, не затверджувався, а
тому він не повинен нести
відповідальність за порушення
строків виплати заробітної плати
працівникам підприємства;

- відповідачем не враховано
об»єктивні причини, а саме
фінансово-економічну спроможність
підприємства, за наявності яких
усунення виявлених під час перевірки
порушень законодавства про працю у
строк до 23 лютого 2014 року було
неможливим, а відповідно не врахована
відсутність його вини;

- що постановою від 16 квітня
2014 року його за одне й те ж
адміністративне правопорушення до
відповідальності притягнуто повторно,
що не є допустимим.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав та дав
пояснення, аналогічні обставинам,
зазначеним у позові в обґрунтування
позовних вимог.

Відповідач - інспектор Гущіна І.Б.
позовні вимоги не визнала та пояснила,
що позивач ОСОБА_1 згідно наказу
Державного концерну «Укроборонпром»
№90-к від 06.06.2012 року з 08.06.2012 року
виконує обов'язки директора ДП
«Ніжинський ремонтний завод
інженерного озброєння», тому
являється посадовою особою, а
відповідно повинен нести
адміністративну відповідальність за
адміністративні правопорушення,
пов'язані з недодержанням установлених
правил у сфері охорони порядку
управління, державного і громадського
порядку, природи, здоров'я населення та
інших правил, забезпечення виконання
яких входить до його службових
обов'язків.

До того ж, ОСОБА_1 вже сплачував штраф
відповідно до постанови №25-02-021/0042-0003
від 23.01.2014року в розмірі 850,00 грн., а отже
визнає, що він являється посадовою
особою ДП «Ніжинський ремонтний завод
інженерного озброєння» та є суб'єктом
адміністративної відповідальності. Що
постановою №25-02-021/0042-0003 від 23.01.2014
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної
відповідальності за невиконання
законних вимог посадових осіб щодо
невиконання припису №25-02-021/1360-1337 від
09.12.2013 року, а оскаржуваною позивачем
постановою №25-02-016/0372-0026 від 16.04.2014 року
його притягнуто до адміністративної
відповідальності за невиконання
законних вимог посадових осіб щодо
невиконання припису №25-02-016/0046-0046 від
23.01.2014 року. Тобто, постанови
виносились за порушення різних
приписів, таким чином твердження
позивача про те, що за одне
правопорушення штрафи накладалися
двічі, вважає необґрунтованим.
Посилаючись на довідки про рух коштів
на підприємстві, відповідач зазначила,
що підприємством здійснюється
господарська діяльність, а відповідно
має місце і надходження коштів, та що
лише незначна частина з них була
використана підприємством на
погашення заборгованості по
заробітній платі.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд
приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до ст.71 ч.1 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги, а відповідно до частини другої
зазначеної статті в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб»єкта владних
повноважень обов»язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що
доказами у справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні
та інші обставини, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
справи. Ці дані встановлюються
протоколом про адміністративне
правопорушення, поясненням особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності, свідків, висновком
експерта тощо.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що
постанова в справі про адміністративне
правопорушення повинна містити опис
обставин, установлених при розгляді
справи.

Відповідачем надані належні
докази, які дають підстави суду прийти
до висновку, що оскаржувана постанова
винесена з дотриманням вимог
законодавства, а саме, що в діях
позивача наявні подія та склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.188-6 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
так як її вимогами передбачена
відповідальність за невиконання
законних вимог посадових осіб органів
спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади з державного нагляду
за додержанням законодавства про працю
щодо усунення порушень законодавства
про працю та загальнообов»язкове
державне соціальне страхування.

Наявність вимоги посадової особи
органу спеціально уповноваженого
органу виконавчої влади з державного
нагляду за додержанням законодавства
про працю щодо усунення порушень
законодавства про працю, а саме виплати
заборгованості по заробітній платі,
проведення оплати по листках
тимчасової непрацездатності за
рахунок підприємства та проведення
розрахунку зі звільненими
працівниками у строк до 23.02.2014 року
підтверджується приписом від 23.01.2014
року №25-02-016/0046-0046, копія якого на а.с.20.

Факт невиконання припису у
вищезазначеній частині
підтверджується актом повторної
перевірки № 25-02-016/0, яка проводилася
відповідачем у період з 09.04.2014 року по
13.04.2014 року (копія акту на а.с.3-9), та
відповідно протоколом про
адміністративне правопорушення від
16.04.2014 року № 25-02-016/372, копія якого на
а.с.12, і даний факт позивач визнав.

Посилання позивача на ту
обставину, що він не є суб»єктом
адміністративного правопорушення на
увагу не заслуговують, оскільки
відповідно до наказу, про який
зазначено вище, позивач ОСОБА_1 виконує
обов»язки директора підприємства, до

того ж тривалий час, зазначений наказ
ним не оскаржувався, а тому на час
виконання обов»язків директора на
нього покладаються всі права та
обов»язки керівника підприємства
відповідно до п.7.7 Статуту, копія
витягу з якого на а.с.16-18, та передбачені
діючим законодавством, до яких в тому
числі відноситься і розпорядження
коштами та майном підприємства
відповідно до Статуту та
законодавства.

Твердження позивача щодо
повторного його притягнення до
адміністративної відповідальності
оскаржуваною постановою за одне й те ж
правопорушення спростовуються
протоколами про адміністративні
правопорушення від 23.01.2014 року (копія на
а.с.21) та від 16.04.2014 року (копія на а.с.12)
та оскаржуваною постановою, зі змісту
якої вбачається, що позивача
притягнуто до адміністративної
відповідальності саме за невиконання
припису від 23.01.2014 року, а постановою
від 23.01.2014 року № 25-02-021/003, копія якої на
а.с.22, його притягнуто до
адміністративної відповідальності за
невиконання припису посадової особи
від 09.12.2013 року (копія постанови на
а.с.22).

За таких обставин суд
приходить до висновку, що відповідачем
правомірність прийнятого ним рішення
доведена, а позивачем заявлені вимоги
щодо скасування постанови про
накладення адміністративного
стягнення не обґрунтовані, тому у їх
задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 158-163, 171-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ст.ст.188-6, 293 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
головного державного інспектора з
питань праці Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Чернігівській області Гущіної Ірини
Борисівни про скасування постанови
від 16 квітня 2014 року № 25-02-016/026 про
накладення на ОСОБА_1
адміністративного стягнення за ст.188-6
Кодексу України про адміністративні
правопорушення відмовити.

Постанова є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду
О.П.Діденко

Повну постанову виготовлено

16 травня 2014 року.