Справа № 757/9037/14-а
Суддя: Горкава В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9037/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2014 року cуддя Печерського
районного суду Горкава В.Ю.,
розглянувши в скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про
визнання бездіяльності неправомірною
та призначення виплати пенсії, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивач ОСОБА_1 08.04.2014, направивши позов
поштою, звернулася до суду з вказаним
позовом до відповідача, просить
визнати протиправною бездіяльність
Правління Пенсійного фонду України
щодо відмови передачі уповноваженому
територіальному органу її заяви для
прийняття рішення про призначення
виплати їй пенсії за віком за межі
України, зобов'язати останнього
прийняти необхідні документи для
призначення пенсії за віком,
призначити та виплатити їй пенсію за
віком за період з 04.02.2014 року за межі
України, посилаючись на те, що вона є
пенсіонером за віком, 30.11.1990 року вона
виїхала на постійне місце проживання
до Держави Ізраїль. 04.02.2014 року вона
звернулася до Правління Пенсійного
фонду України із заявою про
призначення та виплату їй пенсії за
віком у відповідності до Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року №25-рп/2009, однак останній своїм
листом від 12.02.2014 року відмовив їй у
призначенні та виплати пенсії, у
зв'язку з відсутністю на те законних
підстав.

17.04.2014 року ухвалою судді позов в
частині вимог про визнання актом
порушення прав людини бездіяльності
відповідача Правління Пенсійного
Фонду України щодо невиконання рішення
Конституційного суду України №25-рп/2009
від 07.10.2009 в частині вказівки про
внесення змін до "Порядку подання та
оформлення документів для призначення
пенсії" та зобов'язання цього
відповідача вчинити дії щодо внесення
відповідних змін, повернуто позивачеві
для подачі до належного окружного суду.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.4 ст.183-2 КАС
України суддя розглядає справу в
порядку скороченого провадження
одноособово, без проведення судового
засідання та виклику осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідач Пенсійний фонд України в
особі представника Іванюк В.В. направив
до суду письмові заперечення проти
позову, згідно яких проти позову
заперечував та просив відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.
Зокрема, згідно письмових заперечень,
представник відповідача послався на
пропуск позивачем встановленого
строку звернення до суду, а також на
безпідставність вимог позивача,
оскільки правління Пенсійного фонду
України будь-яких рішень відносно
позивача не приймало, а надало лише
роз'яснення в порядку та строки,
визначені Законом України "Про
звернення громадян", а відтак на думку
останнього правління Пенсійного фонду
України є неналежним відповідачем.
Крім того представник відповідача
зазначив, що законодавством не
визначено процедуру виплати пенсії
громадянам України, які проживають за
її межами в країнах, з якими не укладено
міждержавних угод стосовно
призначення та виплати пенсій.
Одночасно зазначив про відсутність на
даний час міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення між
Україною та державою Ізраїль, який
передбачав би умови поновлення та
виплати пенсій, а тому вважає
відсутніми підстави для поновлення
пенсії позивачу, який проживає за
кордоном. Також зауважив, що позивач не
зверталася до відповідного
територіального Управління Пенсійного
фонду України у встановленому законом
порядку із заявою та необхідними
документами для призначення пенсії за
віком.

Суд, дослідивши письмові докази в
матеріалах справи, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач з серпня 1958 року по вересень 1990
року працювала на території України, що
підтверджується трудовою книжкою.
(а.с.15-21) 30.11.1990 року позивач виїхала з
України до Держави Ізраїль на постійне
місце проживання.

04.02.2014року позивач звернулася до
відповідача Правління Пенсійного
фонду України із заявою про
призначення та виплату їй пенсії у
зв'язку з прийняттям Конституційним
судом України рішення № 25-рп/2009 від
07.10.2009 року, яким визнано недійсними
положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого
речення ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», разом з тим листом
відповідача Правління Пенсійного
фонду України від 12.02.2014року позивачу
було повідомлено, що вказане рішення
Конституційного суду України
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 07.10.2009 року. (а.с.23-24)

Оцінюючи бездіяльність відповідача
щодо відмови в призначенні та виплаті
пенсії за віком особі, яка проживає за
межами України та має трудовий стаж в
Україні, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій
передбачені Законами України «Про
пенсійне забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що іноземні
громадяни та особи без громадянства,
які проживають в Україні, мають право
на пенсію нарівні з громадянами
України на умовах, передбачених
законодавством або міждержавними
угодами.

Пенсійне забезпечення громадян
України, що проживають за її межами,
провадиться на основі договорів (угод)
з іншими державами.

Згідно з приписами ст. 92 цього Закону
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються. Виключення з даного
правила встановлено тільки для пенсій,
призначених внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
Фонду України або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України. У
статті 51 вказаного закону передбачено,
що у разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед виїздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 07.10.2009 року № 25-рп/2009
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що питання щодо призначення та виплати
пенсій громадянам України, які виїхали
на постійне місце проживання за межі
України, після визнання положень
пункту 2 частини першої статті 49,
другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» такими,
що не відповідають Конституції України
рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», що на час існування
спірних правовідносин та розгляду
справи є чинними так як
неконституційними не визнавалися та є
обов'язковими для всіх громадян,
підприємств, установ та організацій і
підлягають застосуванню на всій
території України.

Виходячи з наведеного, суд надходить до
висновку, що у відповідача в силу
положень ст.ст. 1, 92 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» відсутні
правові підстави для призначення
пенсій громадянам, які виїхали на
постійне проживання в держави, з якими
Україною не укладено міжнародні
договори, що врегульовують питання
пенсійного забезпечення таких осіб
(крім пенсій, призначених внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання).

Крім цього, аналізуючи обставини
справи, суд звертає увагу, що Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
встановлено порядок призначення
пенсій, дотримання якого виключає
наявність спірних правовідносин між
сторонами щодо призначення пенсій.

Частина перша ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» вказує на те, що заява про
призначення (перерахунок) пенсії або
про її відстрочення та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсії відповідно до
зазначеного вище Закону, затверджений
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005р. № 22-1,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 27.12.2005р. за № 1566/11846 передбачає,
зокрема ч.2, що заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам
подається заявником особисто
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Пунктом 7 вказаного Порядку
передбачено, що до заяви про
призначення пенсії за віком
додаються, зокрема, документи про місце
проживання (реєстрації) особи.
Відповідно до п. 16 Порядку особа, яка
звертається за пенсією (незалежно від
виду пенсії) повинна пред'явити паспорт
(або інший документ, що засвідчує цю
особу, місце її проживання (реєстрації)
та вік, а за приписами п. 29 Порядку за
документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування.

З наведеного вбачається, що усім
пенсіонерам незалежно від виду пенсій
призначаються та виплачуються за
місцем проживання.

Згідно з п. 1 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 24.10.2007
року № 1261 (далі - Положення), Пенсійний
фонд України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра соціальної політики України.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення,
Пенсійний фонд України у своїй
діяльності керується Конституцією
України та законами України, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України, наказами
Міністерства соціальної політики
України, іншими актами законодавства
України, а також дорученнями
Президента України та Міністра.

Згідно з п. 17 вищенаведеного Положення,
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах.

Відповідно до зазначеного вище
Положення, Пенсійний фонд України, як
центральний орган виконавчої влади,
відповідно до покладених на нього
завдань лише організовує, координує та
контролює роботу його органів щодо
призначення (перерахунку) та виплати
пенсій. Спеціальних підрозділів, які
безпосередньо призначають та
виплачують пенсію, в Пенсійному фонді
України, не створено.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. 2.2 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року № 8-2, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 21.05.2002
року за № 442/6730, призначає (здійснює
перерахунок) і виплачує пенсії
управління Фонду в районі, місті і
районах у містах, а не Пенсійний фонд
України.

Позивач зверталася до Правління ПФ
України із проханням призначити та
виплатити їй пенсії, проте останній не
відмовляв у призначенні та виплати
такої, а лише надав роз'яснення
відповідно до Закону України «Про
звернення громадян».

За таких обставин, відповідач
Правління ПФ України діяв в межах
чинного законодавства та жодним чином
не порушив права та свободи позивача.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою у позові, понесені
позивачем судові витрати не
відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
1, 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», Положенням про
Пенсійний Фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011
року № 384/2011, Положення про Управління
Пенсійного Фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного Фонду України від 30.04.2002
року № 8-2, зареєстрованого в
Міністерстві Юстиції України 21 травня
2002 року за № 442/6730, ст.ст. 2, 6, 9, 11, 71, 94, 99,
158-163, 183-2, 256 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Печерський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Суддя
В.Ю.Горкава