Справа № 1423/1859/2011
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 1423/1859/2011

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради на постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва області від
24 січня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Департаменту праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Департаменту праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
про визнання неправомірними дій,
зобов'язання здійснення перерахунку та
виплату щорічної одноразової допомоги
на оздоровлення за шкоду заподіяну
здоров'ю, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва області від 24 січня 2012
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано неправомірними дії
Департаменту праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської Міської Ради
щодо нарахування та виплати ОСОБА_1
щорічної допомоги на оздоровлення за
2009, 2010 роки. Зобов'язано Департамент
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
Міської Ради здійснити нарахування
ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення за 2009 рік, виходячи з п'яти
визначених відповідно до статті 55
Закону України «Про державний бюджет
України на 2009 рік», статті 2 Закону
України «Про встановлення
прожиткового мінімуму та мінімальної
заробітної плати» мінімальних
заробітних плат. Зобов'язано
Департамент праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської Міської Ради
здійснити нарахування ОСОБА_1 щорічної
допомоги на оздоровлення за 2010 рік,
виходячи з п'яти визначених відповідно
до статті 53 Закону України «Про
державний бюджет України на 2010 рік»,
статті 2 Закону України «Про
встановлення прождиткового мінімуму
та мінімальної заробітної плати»
мінімальних заробітних плат.
Зобов'язано Департамент праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
Міської Ради сплатити ОСОБА_1 різницю
між нарахованими відповідно до цієї
постанови та фактично сплаченими у 2009 -
2010 роках сумами.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, відповідач в
апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про відмову
у задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Судом першої інстанції справа була
розглянута в порядку скороченого
провадження, в зв'язку з чим, відповідно
до ч. 8 ст. 183-2 КАС України апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції розглядається апеляційним
судом в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії
на ЧАЕС 1 категорії та є інвалідом 2-ї
групи.

У 2009-2010 роках Департаментом праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради позивачу виплачена
щорічна допомога на оздоровлення в
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»(із змінами,
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що положення ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»є пріоритетними перед
постановами Кабінету Міністрів
України.

Проте, із розглядом судом першої
інстанції позовних вимог ОСОБА_1 за 2009
року, погодитися не можна.

Так, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як встановлено матеріалами справи,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
перерахунок щорічної допомоги на
оздоровлення за 2009-2010 роки лише у
листопаді 2010 року, тобто з порушенням
встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України
процесуального строку.

На підставі наведених вище положень
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд приходить до
висновку про скасування постанови суду
першої інстанції в частині позовних
вимог ОСОБА_1 про зобов'язання
відповідача провести перерахунок та
виплатити допомогу на оздоровлення за
2009 рік із залишенням цих вимог без
розгляду.

В той же час, висновок суду першої
інстанції про задоволення вимог
позивача про перерахунок та виплату
вказаної допомоги за 2010 рік є
правильним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»внесено
зміни до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
відповідно до яких щорічна допомога на
оздоровлення виплачується учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Із врахуванням викладеного позивач, як
учасник ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії -
інвалід другої групи, з травня 2008 року
має право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат,
передбаченому ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»(в редакції
до 28 грудня 2007 року).

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Як встановлено матеріалами справи,
відповідачем виплачено позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС першої категорії
та інваліду ІІ групи за 2010 рік після
винесення Конституційним Судом
України рішення № 10-рп/2008 від 22 травня
2008 року про визнання такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), змін, внесених
підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Виходячи з вищенаведеного відповідач
при виплаті позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення у 2010 році в розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року №
836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»(із змінами,
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»), діяв неправомірно та з
порушенням норм чинного на момент
виплати допомоги на оздоровлення
законодавства.

Із врахуванням викладеного висновок
суду першої інстанції про задоволення
вимог ОСОБА_1 в частині зобов'язання
відповідача провести нарахування та
виплату позивачу допомоги на
оздоровлення за 2010 рік у розмірі,
встановленому ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», є
правильним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та не допустив порушень норм
матеріального і процесуального права
при вирішенні справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга
Департаменту праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 183-2, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради - задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суду
м. Миколаєва області від 24 січня 2012 року
в частині зобов'язання відповідача
провести перерахунок та виплатити
ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення, як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
за 2009 роки - скасувати, а позовні вимоги
ОСОБА_1 у вказаній частині - залишити
без розгляду.

В іншій частині постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва області від
24 січня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає згідно ч. 10 ст.
183-2 КАС України.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов