Справа № 826/528/14
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/528/14
інстанції: Каракашьян С.К.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Ключковича В.Ю.,

суддів
Петрика І.Й.

Собківа Я.М.

при секретарі
Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційної скарги
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО
ПДВПП" до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості
товарів, -

В С Т А Н О В
И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 березня 2014 року адміністративний
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано рішення Київської
міжрегіональної митниці про
коригування митної вартості товарів
від 17.07.2013р. №100250000/2013/500083/2, від 13.08.2013
№100250000/2013/500144/2, від 06.09.2013р.
№100250000/2013/500216/2.

Не погоджуючись з постановленим
рішенням суду першої інстанції,
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій апелянт просить скасувати
постанову суду, як таку, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та винести нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

Відповідно до положень ч.1 ст.41 КАС
України у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи у порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, оцінивши їх в сукупності,
колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін з
наступних підстав.

Згідно зі ст.198 ч.1 п.1 та ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позивачем подано відповідачу
достатній пакет документів на
підтвердження кількісних і вартісних
показників імпортованого товару,
повноти і достовірності митної
вартості товару, заявленої позивачем
за першим методом, тому заявлена
позивачем митна вартість товарів за
ціною договору відповідає вимогам ст. 58
МК. Натомість, коригування
відповідачем митної вартості
здійснено неправомірно з порушенням ч.
3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч
правилам, визначеним ст. 58 цього
Кодексу.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційного адміністративного
суду з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджується, що
на виконання умов
зовнішньоекономічного договору № 93-S
від 27 травня 2013р., укладеного ТОВ
«Сільпо ПДВПП» з компанією LTD «Saare Fishexport
Ltd» (Естонія), позивач здійснив поставку
в Україну товар: риба свіжоморожена
морська - салака, не піддана тепловій та
кулінарній обробці, без додання
харчових добавок та приправ, не
консервована.

Позивачем було подано до митного
оформлення митні декларації від
16.07.2013р. №100250000/2013/030321, від 13.08.2013р., №
100250000/2013/031588, від 06.09.2013р. № 100250000/2013/032676
та товаросупровідні документи на
товар: «Салаки», який був заявлений в
режимі імпорт.

Митна вартість товару в вищезазначених
деклараціях митної вартості була
заявлена декларантом за основним
методом, тобто за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Не зважаючи на подані до митного
оформлення документи, які містили
інформацію про складові митної
вартості товару, визначеної
декларантом за основним методом,
Київською регіональною митницею були
прийняті рішення про коригування
митної вартості товарів №100250000/2013/500083/2
від 17.07.2013р., №100250000/2013/500144/2 від 13.08.2013р.,
№100250000/2013/500216/2 від 06.09.2013р., у зв'язку з
чим позивачу було відмовлено у митному
оформленні товарів за поданою ним
митною декларацією.

У відповідності до рішень відповідачем
було скореговано митну вартість
товару, у зв'язку з чим, для випуску
товарів у вільний обіг під гарантійні
зобов'язання, товариство додатково
сплатило обов'язкові платежі.

Підставою, зазначеною у вказаних
рішеннях, було визначено, що митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, у зв'язку з
тим, що декларантом на письмову вимогу,
митного органу, подано документи не в
повному обсязі, а надані додаткові
документи не підтверджують числові
значення митної вартості.

Даючи правову оцінку обставинам справи
та діям відповідача, колегія суддів
Київського апеляційного
адміністративного суду зазначає
наступне.

Митна справа в Україні регулюється
Митним кодексом України.

Відповідно до статті 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1ст. 53 МК України, у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Згідно ч.2 ст.53 МК України, документами,
які підтверджують митну вартість
товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, -
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні)
документи, якщо за умовами поставки
витрати на транспортування не включені
у вартість товару, а також документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо
імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування,
- страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Згідно ч.3. ст.53 МК України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів,
митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

З матеріалів справи вбачається, що для
підтвердження митної вартості товару,
заявленої позивачем у митній
декларації від 16.07.2013р. №100250000/2013/030321,
було надано митному органу пакет
документів, зокрема: міжнародну
автомобільну накладну (CMR); книжка МДП
(Carnet Tir); документ, що підтверджує
вартість перевезення товару;
рахунок-фактуру (інвойс); пакувальний
лист; зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу 93-S від
27.05.2013р.,стороною якого є виробник
товарів; ветеринарні свідоцтва форм Ф-1,
Ф-2; сертифікат відповідності;
декларацію виробника; підтвердження
законності вилучення водних
біоресурсів із середовища їх
існування; інформацію про позитивні
результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю;
інформацію про позитивні результати
здійснення фітосанітарного контролю
товару; інформацію про позитивні
результати здійснення радіологічного
контролю; сертифікат про походження
товару загальної форми; якісне
посвідчення; копію митної декларації
країни відправлення

Судом першої інстанції встановлено, що
подібний пакет товаросупровідних
документів був поданий позивачем під
час подання митних декларацій від
13.08.2013р. №100250000/2013/031588, та від 06.09.2013р. №
100250000/2013/032676.

Вважаючи, що подані декларантом
документи не дають змоги визначити
митну вартість імпортованих товарів,
посадовою особою митниці зобов'язано
товариство надати додаткові документи,
а саме:

- виписку з бухгалтерської
документації;

- каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару;

- копію митної декларації країни
відправлення;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини;

- інші додаткові наявні документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товару за власним бажанням.

При цьому суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що у вимозі про
надання додаткових документів
відповідачем не зазначено підставу для
витребування документів та які
розбіжності виявлено в поданих
документах. Не зазначено і які
конкретно документи потрібно надати та
для підтвердження яких складових
митної вартості необхідно надати ці
документи.

Так, відповідач витребував «виписку із
бухгалтерської документації», але не
зазначив, який саме бухгалтерський
документ необхідно надати та для
підтвердження яких даних.

Враховуючи наведене, позивачем листом
від 17.07.2013р. №20 для підтвердження
митної вартості за МД №100250000/2013/030321 від
16.07.2013р. додатково надано документи,
зокрема: рахунок за перевезення №447 від
16.07.2013; комерційна пропозиція від 09.07.2013;
прас лист від 09.07.203; лист про
бухгалтерську документацію 16.07.2013 та
зазначено, що інших додаткових
документів на даний час надати немає
можливості.

Листом від 13.08.2013р. №67 для
підтвердження митної вартості за МД
№100250000/2013/031588 від 13.08.2013р. додатково
надано документи: рахунок на
перевезення вантажу №261 від 08.08.2013;
прайс-лист б/н 08.08.2013; довідка про
транспортні витрати №93-102 від 08.087.2013;
виписка з бухгалтерської документації
- оборотно - сальдова відомість від
13.08.2013; виписка по рахунку за 09.08.2013 від
12.08.2013; експортна декларація
13ЕЕ3600ЕЕ71920743 від 08.08.2013. Також,
повідомлено митний орган, що висновок
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини та інші додаткові
документи на даний момент надати
товариство не має можливості.

Листом від 06.09.2013р. №115 для
підтвердження митної вартості за МД
№100250000/2013/032676 від 06.09.2013р. додатково
надано документи: рахунок на
перевезення вантажу№ВР-0000027 ВІД 06.09.2013;
довідка про транспортні витрати №39-103
від 06.09.2013; прайс-лист б/н від 03.09.2013;
комерційна пропозиція №12 від 03.09.2013;
виписка з бухгалтерської документації
- оборотно - сальдова відомість від
13.08.2013; виписка по рахунку за 09.08.2013 від
12.08.2013; експортна декларація
13ЕЕ3600ЕЕ72154224 від 03.09.2013. Також,
повідомлено митний орган, що висновок
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини та інші додаткові
документи на даний момент надати
товариство не має можливості.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
ненадання додаткових документів в
повному обсязі на вимогу митного
органу не може бути підставою для
коригування митної вартості товарів,
якщо інші документи підтверджують її
складові.

Згідно правової позиції Верховного
суду України вказаної в постановах від
29 травня 2012 року по справі №21-91а12, від 11
вересня 2012 року по справі № 21-262а12, яка
винесена у зв'язку з неоднаковим
застосуванням норм матеріального
права і є обов'язковою для державних
органів та судів України, суд дійшов
висновку, що за умови не наведення
митним органом доказів того, що
документи, подані декларантом для
митного оформлення товару є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультації між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього
Кодексу. Під час таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за
основу для її визначення може братися
або ціна, за якою ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному із продавцем
покупцю відповідно до статті 62 цього
Кодексу, або вартість товарів,
обчислена відповідно до статті 63 цього
Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі, якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Колегією суддів апеляційного
адміністративного суду встановлено, що
позивачем на підтвердження заявленої
митної вартості було надано комплект
обов'язкових документів, передбачений
ч.2 ст.53 Митного кодексу України, які є
належним чином оформленими, містять
достовірні відомості, базуються на
об'єктивних і документально
підтверджених даних.

Посилання відповідача на наявність
розбіжностей у поданих документах,
колегією суддів не приймаються до
уваги як такі, що спростовуються
матеріалами справи, з яких вбачається,
що позивачем дотримані всі умови,
встановлені законодавством, висновки
відповідача щодо не підтвердження
позивачем заявленої митної вартості
зроблені на припущеннях, а позивачем
були надані митному органу всі
необхідні документи для підтвердження
заявленої митної вартості як при
поданні митної декларації, так і
додатково витребувані, надання яких
було обов'язковим.

При цьому, колегія суддів апеляційного
суду зазначає, що деякі розбіжності при
оформленні документів, поданих
позивачем, на які послався відповідач в
запереченнях на позов та в апеляційній
скарзі, не є тими обставинами, які
потягли за собою безумовне
застосування відповідачем саме
останнього резервного методу
визначення митної вартості товару, та
не є тими обставинами, які б
безпосередньо потягли за собою зміну
митної вартості імпортованих
позивачем товару, яка зазначена
позивачем, оскільки жодних належних
доказів на зворотне, які б можна взяти
до уваги, відповідачем по справі не
надано.

Не надано відповідачем і жодних
належних доказів щодо того, з чого він
виходив, визначаючи розмір митної
вартості за резервним методом,
всупереч вимогам ч.2 ст. 71 КАС України.

Разом з тим, доказів послідовного
застосування методів визначення
митної вартості товарів або
неможливості застосування попередніх
методів відповідачем суду не надано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
визначивши митну вартість за резервним
методом без послідовного застосування
попередніх, митний орган виходив з
неможливості послідовного
застосування попередніх методів
визначення митної вартості, в тому
числі методи 2-а, 2-б у зв'язку з
відсутністю цінової інформації на
ідентичні та подібні товари, методи 2-в,
2-г - через відсутність основи для
віднімання (додавання) вартості, не
зазначаючи будь-якого обґрунтування
неможливості їх застосування в рішенні
про визначення митної вартості
товарів.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Верховним Судом
України у постановах від 21 січня 2011
року (справа № 21-56а10), від 7 лютого 2011
року (справа № 21-76а10), від 14 листопада 2011
року (справа № 21-213а11), від 6 лютого 2012
року (справа № 21-418а11), від 29 травня 2012
року (справа № 21-91а12).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову, який відповідачем в даній
справі не виконано.

Згідно зі ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, що на думку
колегії апеляційного
адміністративного суду, дотримано
судом першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
постанова суду першої інстанції
постановлена з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.41,160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та
підписано 16.05.2014 року.

Головуючий суддя:
В.Ю.Ключкович

Судді:
І.Й.Петрик

Я.М.Собків

.

Головуючий суддя
Ключкович В.Ю.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.