Справа № 2а-5493/11/2670
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року м. Київ
К/9991/30254/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чумаченко Т.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 18 серпня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства інфраструктури України
про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
Міністерства інфраструктури України
про зобов'язання ініціювати та
прийняти рішення про передачу
гуртожитку, розташованого АДРЕСА_1, у
власність територіальної громади
міста Іллічівська; зобов'язання
звернутися з прийнятим рішенням про
передачу гуртожитку до Іллічівської
міської ради; зобов'язання підготувати
акт приймання-передачі згідно з яким
передати гуртожиток, розташований
АДРЕСА_1, у власність територіальної
громади міста Іллічівська;
зобов'язання не чинити перешкоди у
передачі гуртожитку, розташованого
АДРЕСА_1, у власність територіальної
громади міста Іллічівська.

Позовні вимоги мотивовано
невиконанням з боку Міністерства
інфраструктури України вимог Закону
України "Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків" в
частині передачі гуртожитку, який
перебуває в його управлінні, у
власність територіальної громади
міста Іллічівська.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 серпня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржувані судові
рішення та ухвалити нове,

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_1 (гуртожиток).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на будівлю гуртожитку від
31.08.2006 зазначений гуртожиток належить
державі в особі Верховної Ради України
під управлінням Міністерства
транспорту та зв'язку.

Указом Президента України від 09.12.2010
№1085/2010 Міністерства транспорту та
зв'язку реорганізовано в Міністерство
інфраструктури України.

Вказуючи на те, що бездіяльність
відповідача щодо не вчинення дій по
передачі зазначеного гуртожитку у
власність територіальної громади
порушує право позивача на приватизацію
кімнати у вказаному гуртожитку, ОСОБА_2
звернулась до суду із зазначеним
позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що Законом України "Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності" не встановлено
обов'язку відповідача ініціювати
передачу гуртожитку територіальній
громаді.

Колегія суддів, погоджуючись із
позицією судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для
задоволення позову, вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків" громадяни,
на яких поширюється дія цього Закону,
можуть реалізувати конституційне
право на житло або шляхом приватизації
житла у гуртожитку (у випадках,
передбачених цим Законом), або шляхом
отримання соціального житла
(відповідно до цього Закону та Закону
України "Про житловий фонд соціального
призначення"), або шляхом самостійного
(на власний розсуд, за власні чи
залучені кошти) вирішення свого (своєї
сім'ї) житлового питання (відповідно до
цивільного законодавства України).

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 3 Закону України "Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків" від 04.09.2008 №500-VI
в редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, передача
гуртожитків у власність
територіальних громад відповідно до
цього Закону має бути здійснена
протягом трьох років з дня його
прийняття.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону
України "Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків"
встановлено, що передача гуртожитків
згідно із цим Законом у власність
територіальних громад здійснюється
відповідно до порядку, передбаченого
Законом України "Про передачу об'єктів
права державної та комунальної
власності" та прийнятих відповідно до
нього підзаконних актів, з урахуванням
особливостей цього Закону.

За результатами аналізу наведених норм
колегія суддів дійшла висновку, що на
момент виникнення спірних
правовідносин Законом України "Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків", норми якого є
спеціальними при регулюванні спірних
правовідносин у порівнянні із нормами
Закону України "Про передачу об'єктів
права державної та комунальної
власності", встановлювалась
імперативна норма щодо передачі
гуртожитків у власність
територіальних громад відповідно до
цього Закону протягом трьох років з дня
його прийняття.

При цьому, положеннями Закону України
"Про передачу об'єктів права державної
та комунальної власності" при
регулюванні спірних правовідносин
підлягають застосуванню лише у
визначенні порядку передачі об'єктів,
на які поширюється дія Закону України
"Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків".

За вказаних обставин, колегія суддів
вказує на помилковість позиції судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позову
виключно з мотивів відсутності
визначеного Законом України "Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності" обов'язку
відповідача ініціювати питання щодо
передачі об'єкта до комунальної
власності.

У той же час, вказуючи на відсутність
підстав для задоволення позову,
колегія суддів виходить з відсутності
ознак протиправної бездіяльності
відповідача, оскільки на момент
звернення позивача до суду - 08.04.2011, як і
на момент вирішення спору судом першої
інстанції - 18.08.2011, встановлений пунктом
2 частини першої статті 3 Закону України
"Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків" трирічний
строк для передачі гуртожитків у
власність територіальних громад не був
таким, що закінчився.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За вказаних обставин, зважаючи на
відсутність ознак протиправної
бездіяльності відповідача, колегія
суддів вказує на відсутність підстав
для вжиття заходів судового захисту
прав та інтересів позивача за вказаним
позовом, у зв'язку з чим погоджується із
висновками судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для
задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків
судів попередніх інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позову, не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 серпня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: