Справа № 815/2271/14
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2271/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.

при секретарі - Гаврилюк І.С.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача -
Реєстраційної служби Одеського
міського управління

юстиції - Голоцван Є.О. (за
довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
про визнання протиправним та
скасування рішення і зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просить суд визнати
протиправним та скасувати рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Єрмілова А.Г. від 27.02.2014 року № 11266665 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень та зобов'язати
Реєстраційну службу Одеського
міського управління юстиції
зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на 68/100 часток будинку
АДРЕСА_1 відповідно до рішення
Київського районного суду м. Одеси від
25.11.2013 року по справі №520/1299/13-ц.

Позивач мотивує свої позовні вимоги
тим, що рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 25.11.2013 року по
справі №520/1299/13-ц, яке набрало законної
сили 06.12.2013 року, за ОСОБА_3 визнано
право власності на 68/100 часток жилого
будинку АДРЕСА_1, що складається із
жилого будинку літ. «А»: 2-1 кухня 14,3
кв.м.; 2-2 жила 10,3 кв.м.; 2-3 санвузол 7,0 кв.м.;
2-4 коридор 5,3 кв.м.; 2-5 коридор 4,3 кв.м.; 2-6
жила 20,9 кв.м; 2-7 котельня 4,6 кв.м.; 2-8 жила
20,5 кв.м; 2-9 туалет 0,9 кв.м., жилою площею
51,7 кв.м., загальною площею 88,1 кв.м., 68/100
частин огорожи №3,7,11,12 та мостіння ІV, у
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку із цим, бажаючи зареєструвати
у встановленому законом порядку своє
право власності на нерухоме майно,
позивач звернулася до відповідача із
відповідною заявою. Проте, за
результатом розгляду цієї заяви,
рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Єрмілова А.Г. від 27.02.2014 року №11266665
відмовлено у державній реєстрації прав
та їх обтяжень, з тих підстав, що подані
документи для проведення державної
реєстрації прав не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують та з
посиланням на те, що в рішенні суду
зазначена помилкова загальна площа
об'єкту нерухомого майна та відсутні
його складові частини.

Позивач вважає, що прийняте державним
реєстратором рішення є
необґрунтованим та такими, що не
відповідає вимогам ст.19 Конституції
України, посилаючись на те, що у рішенні
державного реєстратора відсутні
посилання на конкретні порушення або
недоліки документів, що перешкоджають
здійснити державну реєстрацію права
власності, вказане рішення носить суто
формальний характер та позбавлено
будь-якої мотивації, тобто не дає змогу
встановити, з яких фактичних підcтав
відповідачем прийнято таке рішення.
Крім того, як вказує позивач, державний
реєстратор відмовив у реєстрації права
власності на будинок АДРЕСА_1, в той час,
як позивач зверталась із заявою про
реєстрацію за нею права власності на
68/100 часток вказаного будинку.

Так, обґрунтовуючи свою правову
позицію позивач посилається на
положення ч.1 ст.2, ч.1 ст.4, ч.1 ст.15, ст.24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", якими визначено
умови та порядок проведення державної
реєстрації, а також на п.37 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 р. №868, яким визначено,
що державна реєстрація прав
проводиться на підставі рішень судів,
що набрали законної сили. Разом з цим,
позивач вказує, що відповідно до п.28
цього Порядку, державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень". В свою
чергу, ч.1 ст.24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
визначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

При цьому, позивач зазначає, що
резолютивна частина рішення
Київського районного суду м. Одеси від
25.11.2013 року по справі №520/1299/13-ц
викладена у відповідності до довідки
КП «ОМБТІ та РОН» про розрахунок
ідеальних часток та у відповідності до
технічного паспорту на будинок від
01.09.2011 року, а саме, опис приміщень 68/100
часток будинку, у резолютивній частині
рішення суду, ідентичний опису
приміщень загальною площею 88,1 кв.м, що
знаходились у фактичному користуванні
чоловіка позивача згідно довідки КП
«ОМБТІ та РОН» про розрахунок
ідеальних часток та ідентичний опису
приміщень площею 88,1 кв.м., що зазначені
у технічному паспорті на будинок від
01.09.2011 року. Також, позивач зазначає, що
описова частина свідоцтва про право
власності на 32/100 частин будинку на ім'я
ОСОБА_6 та резолютивна частина рішення
суду про визнання за позивачем права
власності на 68/100 часток будинку
однаково ґрунтуються на вказаних
довідці та технічному паспорті.

Таким чином, зважаючи на те, що рішення
відповідача про відмову позивачу у
реалізації її законного права на
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно є протиправним,
прийнятим з порушенням вимог Закону та
Порядку, позивач вважає, що є всі
підстави для зобов'язання відповідача
здійснити державну реєстрацію права
власності на її нерухоме майно.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві
та на надані докази.

Представник відповідача -
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції в судовому
засіданні заявлений адміністративний
позов не визнав та просив суд відмовити
у його задоволенні, посилаючись на те,
що документи, подані позивачем для
проведення державної реєстрації прав,
не надавали змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а також,
зважаючи на те, що в рішенні суду
зазначена помилкова загальна площа
об'єкту нерухомого майна та відсутні
його складові частини.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у матеріалах
справи письмові докази в сукупності та
системно проаналізувавши приписи
чинного законодавства, суд встановив
наступне.

Як встановлено судом та вбачається з
наявних у матеріалах справи
документів, рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 25.11.2013 року
по справі №520/1299/13-ц (провадження
№2/520/2411/13), позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про
визнання права власності у порядку
спадкування за законом задоволено та
визнано за ОСОБА_3 право власності на
68/100 часток жилого будинку АДРЕСА_1, що
складається із жилого будинку літ. «А»:
2-1 кухня 14,3 кв.м.; 2-2 жила 10,3 кв.м.; 2-3
санвузол 7,0 кв.м.; 2-4 коридор 5,3 кв.м.; 2-5
коридор 4,3 кв.м.; 2-6 жила 20,9 кв.м; 2-7
котельня 4,6 кв.м.; 2-8 жила 20,5 кв.м; 2-9
туалет 0,9 кв.м., жилою площею 51,7 кв.м.,
загальною площею 88,1 кв.м., 68/100 частин
огорожи №3,7,11,12 та мостіння ІV, у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. На
самовільно збудовані приміщення право
власності не визнано (а.с.8-10).

Вказане рішення Київського районного
суду м. Одеси від 25.11.2013 року по справі
№520/1299/13-ц набрало законної сили 06.12.2013
року, про що свідчить відповідна
відмітка суду на ньому. Належним чином
засвідчена копія вказаного судового
рішення була оглянута судом під час
розгляду справи.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Як встановлено судом, позивач, бажаючи
зареєструвати в установленому законом
порядку своє право власності на
нерухоме майно, на підставі вказаного
рішення суду 21.02.2014 року звернулась до
відповідача - Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
із заявою про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, яка була зареєстрована
у базі даних про реєстрацію заяв і
запитів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно за
реєстраційним номером №5539030.

Судом встановлено, що за результатами
розгляду вищезазначеної заяви ОСОБА_3,
Державний реєстратор прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Єрмілов
А.Г., керуючись ст.24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень", п.28
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 року №868,
прийняв рішення №11266665 від 27.02.2014 року
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень, яким ОСОБА_3
відмовлено у державній реєстрації
права власності, форма власності -
приватна, на житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, з
посиланням на те, що подані документи
для проведення державної реєстрації
прав, не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а також
на те, що в рішенні суду зазначена
помилкова загальна площа об'єкту
нерухомого майна та відсутні його
складові частини (а.с.11).

Не погоджуючись з вказаним рішенням
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень від 27.02.2014 року
№11266665, позивач звернулася до Одеського
окружного адміністративного суду із
цією позовною заявою.

Вирішуючи питання щодо правомірності
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення, суд, виходить з наступного.

Спірні правовідносини, пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень врегульовані,
зокрема, нормами Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України), Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" (надалі - Закон), Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 року №868 (надалі -
Порядок № 868), Порядком ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 №1141 (надалі - Порядок № 1141),
тощо.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до положень Цивільного
кодексу України від 16 січня 2003року
№435-IV (зі змінами та доповненнями)
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (стаття 316 Цивільного
Кодексу України), власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, на зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна (стаття 317
Цивільного Кодексу України). Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону
(стаття 319 Цивільного Кодексу). Право
власності є непорушним і ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні
(ч.1 ст.321 Цивільного Кодексу). Право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів, право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом (стаття 328 Цивільного Кодексу).

Згідно статті 331 ЦК України
передбачено, що право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначена Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядком надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 року №868.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону, державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація
прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження
таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, відповідно до п.13 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 року №868, заявник разом
із заявою про державну реєстрацію
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені цим
Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита.

Пунктом 36 Порядку №868 встановлено, що
для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Згідно п.37 цього Порядку, документами,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, серед
іншого є, свідоцтво про право власності
на нерухоме майно чи його дублікат,
видані до 1 січня 2013 р. органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією; рішення суду, що
набрало законної сили щодо права
власності та їх речових прав на
нерухоме майно.

Згідно з п.5 ч.1 ст.19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав, серед іншого,
проводиться на підставі рішень судів,
що набрали законної сили.

Відповідно до п.20 Порядку №868, за
результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 Порядку №868 встановлено, що
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з пунктом 3 цього Порядку
передбачено, що державний реєстратор
прав на нерухоме майно приймає рішення
щодо державної реєстрації прав, взяття
на облік безхазяйного нерухомого
майна, форму та вимоги до оформлення
яких встановлює Мін'юст.

Приміткою 14 Додатку 8 до наказу
Міністерства юстиції України 26.12.2011
року №3601/5 встановлено, що у рішенні про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень зазначаються підстави для
відмови у державній реєстрації прав та
їх обтяжень відповідно до статті 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» із зазначенням
вичерпного переліку обставин, які
стали передумовою для їх застосування.

В свою чергу, ч. 1 ст. 24 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
визначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна, розміщений
на території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених
щодо цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання
заяви про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини),
що виникло на підставі документа, за
яким правонабувач набуває також
право власності на земельну ділянку,
не подано заяву про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку; 5-4) після завершення
п'ятиденного строку з дня отримання
заявником письмового повідомлення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав не усунено обставин,
що були підставою для прийняття такого
рішення; 5-5) заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень під час
вчинення нотаріальної дії з
нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем; 6) заявником
подано ті самі документи, на підставі
яких заявлене право та обтяження
такого права вже зареєстровано у
Державному реєстрі прав.

Згідно з ч.2, ч.4 ст.24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про
відмову в державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав
та їх обтяжень з підстав, не
передбачених цим Законом, заборонена.

Як вже зазначено судом, свою відмову у
державній реєстрації прав у рішенні
від 27.02.2014 року №11266665 державний
реєстратор мотивував тим, що подані
документи для проведення державної
реєстрації прав не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують та в
рішенні Київського районного суду м.
Одеси від 25.11.2013 року зазначена
помилкова загальна площа об'єкту
нерухомого майна та відсутні його
складові частини.

Суд вважає вказані посилання
відповідача у оскаржуваному рішенні як
на підставу відмови позивачу у
державній реєстрації права власності
на нерухоме майно, безпідставними та
такими, що не узгоджується з приписами
чинного законодавства, з огляду на
наступне.

Відповідно до п.20 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 року №1141, з метою
проведення державної реєстрації
виникнення права власності державний
реєстратор вносить до запису про
нерухоме майно такі відомості щодо
об'єкта нерухомого майна:

- тип об'єкта нерухомого майна (житловий
будинок, будівля, споруда, квартира,
житлове приміщення, нежитлове
приміщення тощо);

- призначення об'єкта нерухомого майна
(житловий або нежитловий);

- площа об'єкта нерухомого майна
(загальна та (за наявності) житлова);

- відомості про складові частини
об'єкта нерухомого майна (найменування
та/або присвоєння літера, загальна та
(за наявності) житлова площа об'єкта
нерухомого майна, який є складовою
частиною складної речі та призначений
для обслуговування іншої (головної)
речі, пов'язаний з нею спільним
призначенням та є її приналежністю);

- адреса об'єкта нерухомого майна;

- підстава для внесення запису про
нерухоме майно: назва рішення; дата
формування рішення; індексний номер
рішення; прізвище, ім'я та по батькові
державного реєстратора; найменування
органу державної реєстрації прав або
найменування нотаріальної контори,
назва нотаріального округу.

Як вже зазначено судом, згідно з п.5 ч.1
ст.19 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав, серед іншого,
проводиться на підставі рішень судів,
що набрали законної сили.

Відповідно до ст.124 Конституції
України, рішення суду, які набрали
законної сили, є обов'язковими для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України. Наведеним конституційним
положенням кореспондують положення ч.1
ст.14 Цивільного процесуального кодексу
України, відповідно до яких судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких дана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Як встановлено судом, зі змісту копії
рішення суду від 25.11.2013 року, воно
набрало законної сили 06.12.2013 року.

Суд зазначає, що роз'ясненнями
Міністерства юстиції України "Щодо
надання роз'яснення стосовно рішень
судів, на підставі яких проводиться
реєстрація прав власності на об'єкти
нерухомого майна" від 22.06.2007р. №19-32/30
визначено, що Конституцією України
встановлено, що судові рішення, які
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України. Забороняється тлумачення прав
реєстратором відомостей про заявлене
право власності. Так, реєстрація прав
на нерухоме майно має здійснюватися у
відповідності до резолютивної частини
рішення суду.

Так, згідно ч.1 ст.215 ЦПК України, рішення
суду складається з:

1) вступної частини із зазначенням: часу
та місця його ухвалення; найменування
суду, що ухвалив рішення; прізвищ та
ініціалів судді (суддів - при
колегіальному розгляді); прізвища та
ініціалів секретаря судового
засідання; імен (найменувань) сторін та
інших осіб, які брали участь у справі;
предмета позовних вимог;

2) описової частини із зазначенням:
узагальненого викладу позиції
відповідача; пояснень осіб, які беруть
участь у справі; інших доказів,
досліджених судом;

3) мотивувальної частини із
зазначенням: встановлених судом
обставин і визначених відповідно до
них правовідносин; мотивів, з яких суд
вважає встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, бере до уваги або відхиляє
докази, застосовує зазначені в рішенні
нормативно-правові акти; чи були
порушені, не визнані або оспорені
права, свободи чи інтереси, за захистом
яких особа звернулася до суду, а якщо
були, то ким; назви, статті, її частини,
абзацу, пункту, підпункту закону, на
підставі якого вирішено справу, а також
процесуального закону, яким суд
керувався;

4) резолютивної частини із зазначенням:
висновку суду про задоволення позову
або відмову в позові повністю чи
частково; висновку суду по суті
позовних вимог; розподілу судових
витрат;строку і порядку набрання
рішенням суду законної сили та його
оскарження.

Отже, судове рішення є єдиним цілісним
документом, яке складається з вступної,
описової, мотивувальної і резолютивної
частин.

Як вбачається із резолютивної частини
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 25.11.2013 року, за ОСОБА_3 визнано
право власності на 68/100 часток жилого
будинку АДРЕСА_1, що складається із
жилого будинку літ. «А»: 2-1 кухня 14,3
кв.м.; 2-2 жила 10,3 кв.м.; 2-3 санвузол 7,0 кв.м.;
2-4 коридор 5,3 кв.м.; 2-5 коридор 4,3 кв.м.; 2-6
жила 20,9 кв.м; 2-7 котельня 4,6 кв.м.; 2-8 жила
20,5 кв.м; 2-9 туалет 0,9 кв.м., жилою площею
51,7 кв.м., загальною площею 88,1 кв.м., 68/100
частин огорожи №3,7,11,12 та мостіння ІV, у
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.
На самовільно збудовані приміщення
право власності не визнано (а.с.8-10).

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до ч.1 ст.72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, в описовій та мотивувальній
частинах рішення Київського районного
суду м. Одеси від 25.11.2013 року, яке
набрало законної сили, зазначено, що
ОСОБА_3 01.07.1994 року вступила в шлюб з
ОСОБА_5. Після одруження прізвище
ОСОБА_5 було змінено на ОСОБА_5.

На підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого державним нотаріусом
Третьої одеської нотаріальної контори
від 26.08.1981 року, реєстровий номер 1- 6493,
ОСОБА_5 придбав 3/5 часток у житловому
будинку з надвірними спорудами по
АДРЕСА_1. 31.08.1981 року право власності на
3/5 часток у вказаному житловому будинку
за ОСОБА_5 зареєстровано Одеським
міжміським бюро технічної
інвентаризації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, актовий
запис № 5437 зроблено 05 червня 2012 року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану у м. Одесі
Одеського міського управління юстиції.

Після смерті ОСОБА_5 його дружина
ОСОБА_3 звернулась до Третьої одеської
державної нотаріальної контори із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину.

Листом від 10 січня 2013 року № 58/02-14 Третя
одеська державна нотаріальна контора
повідомила ОСОБА_3 про неможливість
видати свідоцтво про право на спадщину
у зв'язку з тим, що, згідно з листом
«ОМБТІ та РОН» № 402710.67.12 від 28.11.2012 року,
у жилому будинку під АДРЕСА_1, був
проведений перерахунок ідеальних
часток. У зв'язку з чим була утворена
нова частка ОСОБА_5 - 68/100 часток
житлового будинку, документи на яку не
були оформлені в установленому законом
порядку. Позивач неодноразово письмово
зверталась до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції,
де їй відповіли, що зміни до
правовстановлюючих документів
вносяться на підставі звернення
власника.

Також, як зазначається у рішенні суду, з
копії інвентарної справи, вбачається,
що жилий будинок по АДРЕСА_1,
складається із житлового будинку - літ.
«А» та самочинно споруджених сараю
літ. «Л», гаражу - літ. «М». Іншим
співвласником житлового будинку по
АДРЕСА_1, є ОСОБА_6. За життя ОСОБА_5
збудував прибудови літ. А1, а1, а2 до
жилого будинку літ. «А» по АДРЕСА_1.

На підставі акту міської міжвідомчої
комісії з прийому до експлуатації
будівель № 805 від 28.09.2006 року, який
затверджено рішенням виконкому
Одеської міської ради від 14.12.2006 року №
805, прибудови літ. А1, а1, а2 прийнято до
експлуатації. Вказаним рішенням
Одеської міської ради зобов'язано КП
«ОМБТІ та РОН» внести зміни до
технічного паспорту на домоволодіння,
провести перерахунок ідеальних часток
та видати ОСОБА_5 свідоцтво про право
власності на частину домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1.

На виконання рішення Одеської міської
ради, КП «ОМБТІ та РОН» було внесено
зміни до технічного паспорту та
проведено перерахунок ідеальних
часток у домоволодінні по АДРЕСА_1,
внаслідок чого утворилась нова частка
ОСОБА_5 - 68/100.

Згідно з довідкою КП «ОМБТІ та РОН» про
перерахунок ідеальних часток у
домоволодінні АДРЕСА_1, у фактичному
користуванні ОСОБА_5 знаходилось у
жилому будинку літ. «А»: 2-1 кухня 14,3 кв.м;
2-2 жила 10,3 кв.м; 2-3 санвузол 7,0 кв.м; 2-4
коридор 5,3 кв.м; 2-5 коридор 4,3 кв.м; 2-6 жила
20,9 кв.м; 2-7 котельня 4,6 кв.м; 2-8 жила 20,5
кв.м; 2-9 туалет 0,9 кв.м, жилою площею 51,7
кв.м, загальною площею 88,1 кв.м, 68/100
частин огорожи № 3,7,11,12 та мостіння ІV,
що складає 68/100 частин домоволодіння.

Відповідно до вказаного перерахунку,
іншому співвласнику домоволодіння по
АДРЕСА_1, ОСОБА_6 видано свідоцтво про
право власності на 32/100 частин
домоволодіння. Однак ОСОБА_5 після
проведення перерахунку не отримував
правовстановлюючі документи на 68/100
часток домоволодіння.

За життя ОСОБА_5 в установленому
законом порядку набув право на 68/100
часток домоволодінні по АДРЕСА_1, але не
зареєстрував це право в установленому
законом порядку.

Таким чином, як зазначається у цьому
рішенні, позивач відповідно до ст.1261 ЦК
України є спадкоємцем першої черги
після смерті ОСОБА_5 та прийняла
спадщину шляхом звернення до Третьої
Одеської державної нотаріальної
контори, та її право на спадщину ніким
не оспорюється.

Отже, в описовій та мотивувальній
частинах рішення суду від 25.11.2013 року
чітко визначено відомості про об'єкт
нерухомого майна, на який за позивачем
визнано право власності в порядку
спадкування за законом, а саме:
зазначено частку, яка належить
позивачу, загальну та житлову площу
будинку, а також, його складові частини.
Резолютивна частина вказаного рішення
суду містить літерацію, детальне
найменування приміщень, із зазначенням
площі кожного приміщення окремо та
загальної площі приміщень, що
утворюють 68/100 часток будинку.

Зокрема, як встановлено судом з наявних
у матеріалах справи доказів,
резолютивна частина вказаного рішення
у точній відповідності ґрунтується на
довідці про перерахунок ідеальних
часток (яка є підставою для видачі
правовстановлюючих документів),
технічному паспорті на будинок та
узгоджується із свідоцтвом про право
власності іншого співвласника будинку
ОСОБА_6 на 32/100 часток будинку (а.с.12-17).
Так, судом встановлено, що загальна
площа будинку АДРЕСА_1 становить 128,5
кв.м., з якої: 68/100 часток, належать
ОСОБА_3 та відповідають 88,1 кв.м. площі
від загальної площі будинку та 32/100
часток зазначеного будинку належать
ОСОБА_6 (згідно свідоцтва про право
власності від 21.11.2011 року САЕ 536517) та
відповідає 40,4 кв.м. загальної площі
будинку.

Таким чином, у рішенні Київського
районного суду м. Одеси від 25.11.2013 року
вірно зазначено розмір та площу частки
ОСОБА_3 у праві спільної часткової
власності на будинок АДРЕСА_1.

Тобто, у рішенні суду наявні усі
необхідні відомості щодо об'єкта
нерухомого майна, які державний
реєстратор вносить до запису про
нерухоме майно з метою проведення
державної реєстрації виникнення права
власності згідно Порядку №1141.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що посилання відповідача
на те, що в рішенні Київського
районного суду м. Одеси від 25.11.2013 р.
відсутні складові частини нерухомого
майна - не відповідають дійсності і є
безпідставними.

Крім того, під час розгляду справи
встановлено та не заперечувалося
представником відповідача обставини
того, що:

- 68/100 часток у будинку, що належать
ОСОБА_3 відповідають 88,1 кв.м. площі від
загальної площі будинку;

- 88,1 кв.м. відповідає 68/100 часткам від
загальної площі будинку, яка складає -
128,5 кв.м.;

- 32/100 часток будинку, що належать іншому
співвласнику будинку ОСОБА_6
відповідає 40,4 кв.м. загальної площі
будинку;

- 40,4 кв.м відповідає 32/100 часткам від
загальної площі будинку, яка складає -
128,5 кв.м.;

- за іншим співвласником будинку -
ОСОБА_6 було проведено державну
реєстрацію права власності на 32/100
часток будинку площею 40,4 кв.м.;

- у мотивувальній та резолютивній
частині рішення вказано, що до складу
належних ОСОБА_3 68/100 часток будинку
площею 88,1 кв.м не входять самовільно
споруджені сарай - літ. «Л», гараж - літ.
«М» та право власності на самовільно
збудовані приміщення не визнається.

Посилання відповідача на те, що у
рішенні Київського районного суду м.
Одеси зазначена помилкова загальна
площа об'єкту нерухомого майна, є
безпідставними, оскільки, як
зазначалося вище, судом при розгляді
цивільної справи вірно визначено площу
68/100 часток будинку, що належать ОСОБА_3,
при цьому, загальна площа всього
будинку у рішенні суду не зазначалась.

Водночас, судом не приймаються до уваги
надані з боку представника відповідача
пояснення в обґрунтування своєї
правової позиції на те, що згідно з
Інформацією з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, 32/100 частки
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_6, складає 74,5 кв.м.
житлової площі, при цьому, загальна
площа становить 119,4 кв.м., а в рішенні
Київського районного суду від 25.11.2013
року, зазначено іншу загальну та
житлову площу, а тому державним
реєстратором було правомірно винесено
рішення від 27.02.2014 року №11266665, з огляду
на наступне.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи копій технічного паспорту від
01.09.2011 року, виготовленого КП «ОМБТІ та
РОН» ОСОБА_6 та з технічного паспотру
від 28.11.2012 року, виготовленого КП «ОМБТІ
та РОН» ОСОБА_5, в них зазначені
ідентичні дані щодо загальної площі
будинку АДРЕСА_1, а саме: загальна площа
- 128,5 кв.м., житлова - 74,5 кв.м, підсобна - 54
кв.м., при цьому, по приміщенню №1 -
загальна - 40,4 кв.м, житлова - 22,8 кв.м.,
підсобна - 17,6 кв.м., по приміщенню №2 -
загальна площа - 88,1 кв.м, житлова - 51,7
кв.м, підсобна - 36,4 кв.м., що відповідно
узгоджується із даними, визначеними у
свідоцтві про право власності на 32/100
частин домоволодіння, виданому ОСОБА_6,
у довідці про розрахунок ідеальних
часток у домоволодінні АДРЕСА_1 та не
суперечить даним, визначеним у рішенні
Київського районного суду м. Одеси від
25.11.2013 року.

При цьому, у відповідних даних з
Інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, зазначена площа
житлова 74,5 кв.м. як житлова площа
(загальна) (по літ «А») будинку АДРЕСА_1,
що не суперечить, даним, зазначеним у
документах, наведених судом вище.

Отже, виходячи з викладеного, суд
зазначає, що рішення Київського
районного суду м. Одеси від 25.11.2013
року не може бути визнано документом,
що не дає змоги встановити
відповідність заявлених позивачем
прав документам, що їх посвідчують.

Відтак, оскільки рішення судів про
визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна належить до переліку
правовстановлювальних документів, на
підставі яких проводиться реєстрація
прав власності на об'єкти нерухомого
майна, з огляду на вищезазначені
положення чинного законодавства,
рішення Київського районного суду
м. Одеси від 25.11.2013 року, яке набрало
законної сили, є достатньою підставою
для проведення державної реєстрації.

На підставі вищезазначеного суд вважає
безпідставним посилання відповідача
як на підставу відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на те, що
що подані документи для проведення
державної реєстрації прав не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують та в рішенні суду
помилково зазначена загальна площа
об'єкту нерухомого майна та відсутні
його складові частини.

Поряд з цим, суд зазначає, що державний
реєстратор не мав повноважень в
оскаржуваному рішенні надавати оцінку
судовому рішенню.

Таким чином, з огляду на викладене, суд
вважає, що рішення державного
реєстратора про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень 27.02.2014
року №11266665 не містить підстав для
відмови у проведенні державної
реєстрації права власності, наведених
у ст.24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", у зв'язку із чим
підлягає скасуванню судом, як таке, що
винесено неправомірно.

Відтак, системний аналіз вищенаведених
приписів чинного законодавства дає
змогу дійти суду висновку, що право
власності на спірне нерухоме майно
підлягає державній реєстрації, та
право власності особи на таке майно
виникає з моменту його державної
реєстрації. При цьому, орган, який
компетентний здійснювати державну
реєстрацію права власності у даному
випадку (на спірне нерухоме майно), є
безпосередньо відповідач у справі -
Реєстраційна служба Одеського
міського управління юстиції. До того ж,
рішення Київського районного суду м.
Одеси, яке набрало законної сили, у
даному випадку є правовстановлюючим
документом у розумінні вищенаведених
приписів чинного законодавства, який
повинен надаватись для здійснення
державної реєстрації права власності
на спірний об'єкт нерухомого майна, та є
відповідною підставою для реєстрації
такого права власності позивача на
спірне нерухоме майно.

З урахуванням вищевикладеного, суд,
також, вважає, що вимога позивача про
зобов'язання відповідача
зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на 68/100 часток будинку
АДРЕСА_1 відповідно до рішення
Київського районного суду м. Одеси від
25.11.2013 року по справі №520/1299/13-ц підлягає
задоволенню.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи, зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень не довів суду
правомірності прийняття оскаржуваного
рішення. Так, в судовому засіданні
відповідач не довів суду те, що
відсутність у рішенні Київського
районного суду м. Одеси від 25.11.2013 р.
загальної площі будинку - 128,5 кв.м.,
тобто суми площ співвласника ОСОБА_3 із
часткою 68/100, площею 88,1 кв.м. та
співвласника ОСОБА_6 із часткою 32/100,
площею 40,4 кв.м., зашкодило відповідачу
здійснити державну реєстрацію права
власності на 68/100 часток будинку.

На переконання суду, оскаржуваним
рішенням встановлено для позивача
додаткові обмеження, що не відповідає
повноваженням відповідача,
передбаченим законодавством,
суперечить вимогам статті 19
Конституції України, яка зобов`язує
органи державної влади, їх посадових
осіб діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.162 КАС України, у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову, зокрема,
про визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, та про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії.

Таким чином, виходячи з викладеного та
оцінюючи наявні в матеріалах справи
письмові докази в сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_3 обґрунтовані, документально
підтверджені, відповідають чинному
законодавству, а отже, з урахуванням
наведених судом висновків, підлягають
задоволенню шляхом визнання
протиправним та скасування рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Єрмілова А.Г. від 27.02.2014 року № 11266665 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень та зобов'язання
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції здійснити
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме: на 68/100
часток будинку АДРЕСА_1 відповідно до
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 25.11.2013 року по справі
№520/1299/13-ц.

Керуючись ст.ст.
2,7,8,9,14,70,71,72,79,86,94,103,158-163,167 КАС України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції про
визнання протиправним та скасування
рішення і зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Єрмілова А.Г. від 27.02.2014 року № 11266665 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
здійснити державну реєстрацію права
власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, а
саме: на 68/100 часток будинку АДРЕСА_1
відповідно до рішення Київського
районного суду м. Одеси від 25.11.2013 року
по справі № 520/1299/13-ц.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги на постанову
суду одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 19.05.2014 року.

Суддя
О.М. Соколенко

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції про
визнання протиправним та скасування
рішення і зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Єрмілова А.Г. від 27.02.2014 року № 11266665 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
здійснити державну реєстрацію права
власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, а
саме: на 68/100 часток будинку АДРЕСА_1
відповідно до рішення Київського
районного суду м. Одеси від 25.11.2013 року
по справі № 520/1299/13-ц.

19 травня 2014 року.