Справа № К/9991/19677/12-С
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/19677/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.,

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 вересня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 1 березня 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» (далі - БТІ), третя
особа: ОСОБА_3,

про визнання дій протиправними,
зобов'язання надати реєстраційне
посвідчення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання протиправною бездіяльність
БТІ щодо непоновлення реєстрації
часток права власності, зобов'язання
БТІ поновити реєстрацію прав власності
на 1/18 частку квартири АДРЕСА_1, визнання
протиправними дії БТІ щодо
перереєстрації і протиправною
бездіяльність щодо непоновлення
реєстрації часток права власності
ОСОБА_5, що їй належали за свідоцтвом
про право на спадщину за законом, і
зобов'язання БТІ змінити реєстрацію
права власності за ОСОБА_5 на 5/18 часток
зазначеної квартири, зобов'язати БТІ
надати реєстраційні посвідчення
ОСОБА_6 на 1/18 частину спірної квартири
та ОСОБА_5 на 5/18 частини даної квартири,
зобов'язання БТІ надати відповідь на
звернення від 24.09.2009 року.

На обґрунтування позову зазначив, що у
порушення норм Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
майно та їх обмеження» та Закону
України «Про звернення громадян» БТІ
не надала відповідь на його звернення
від 3.09.2009 року та від 24.09.2009 року.

Рішення, яке було підставою для
реєстрації БТІ за ОСОБА_7 права
власності на 1/9 частки квартири,
скасоване і БТІ було зобов'язане
вчинити відповідні дії щодо поновлення
реєстрації часток права власності
ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які були
спадкодавцями ОСОБА_2

19 вересня 2011 року постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 1 березня 2012 року, позов задоволений
частково.

Зобов'язано БТІ розглянути заяву
ОСОБА_2 від 24.09.2009 року та надати
відповідь у порядку та строки,
встановлені законом.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою
про скасування постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва та
ухвали Київського апеляційного
адміністративного суду в частині
відмови в задоволенні позову і
ухвалення нового рішення в цій частині
про задоволення позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій 13.11.2000 року,
рішенням Печерського районного суду м.
Києва свідоцтво ААН № 898810 від 3.11.1998
року про право на спадщину за законом
на квартиру АДРЕСА_1, видане державним
нотаріусом 6-ої Київської державної
нотаріальної контори, визнане частково
недійсним; визнано за ОСОБА_7 право на
спадщину у розмірі 1/9 частки спірної
квартири, яка залишилась, після смерті
його батька ОСОБА_9, у розмірі 1/3 частки
від даної квартири.

27 квітня 2004 року рішенням Печерського
районного суду м. Києва, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 10 грудня 2008 року та ухвалою
Верховного Суду України від 30 квітня 2009
року, визнане за ОСОБА_2 право власності
на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 у
порядку спадкування за законом.

21 грудня 2005 року рішенням Печерського
районного суду м. Києва залишений без
задоволення позов ОСОБА_10 в інтересах
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування, яке
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
16 березня 2006 року змінене шляхом
виключення з мотивувальної частини
судового рішення посилання суду на те,
що ОСОБА_2 повністю визнав частку
власності ОСОБА_3 у спірній квартирі.

24 травня 2006 року рішенням Печерського
районного суду м. Києва визнане за
ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини
спірної квартири; зобов'язано БТІ
видати ОСОБА_3 свідоцтво про право
власності на 2/3 частини спірної
квартири; зобов'язано БТІ
зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на 2/3 частини даної квартири.

28 серпня 2008 року ухвалою Печерського
районного суду м. Києва заява ОСОБА_2
про перегляд рішення Печерського
районного суду м. Києва від 24 травня 2006
року за нововиявленими обставинами
задоволена, зазначене судове рішення
скасоване.

28 липня 2008 року ухвалою
Печерського районного суду м. Києва
заява ОСОБА_2 про перегляд рішення
Печерського районного суду міста Києва
від 13 листопада 2000 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами
задоволена, зазначене судове рішення
скасоване.

11 вересня 2008 року ухвалою Печерського
районного суду м. Києва заява ОСОБА_3
про перегляд рішення Печерського
районного суду м. Києва від 27 квітня 2004
року у зв'язку з нововиявленими
обставинами залишена без задоволення.

15 лютого 2010 року рішенням Печерського
районного суду м. Києва визнане
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане державним
нотаріусом 6-ї Київської державної
нотаріальної контори 3.111998 року, щодо
спадкового майна померлого ОСОБА_9 у
вигляді 1/3 частини спірної квартири;
визнане за ОСОБА_3 право власності на 2/3
частини даної квартири; зобов'язано
ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у
користуванні спірною квартирою,
передавши йому ключі від квартири.

21 червня 2010 року ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від 21 червня 2010 року
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 15 лютого 2010 року скасоване, а
справа передана на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Суди першої та апеляційної інстанцій
встановили, що 3.09. 2009 року та 24.09.2009 року
ОСОБА_2 звернувся до БТІ із заявами щодо
видачі йому, як спадкоємцю,
реєстраційного посвідчення померлої
ОСОБА_5 на 1/9+1/6 частки спірної квартири,
скасування (анулювання) реєстраційного
посвідчення БТІ (запис про право
власності на даний об'єкт) за ОСОБА_7,
повідомити його в порядку, визначеному
чинним законодавством України, про
дату скасування реєстраційного
посвідчення про право власності за
ОСОБА_7 та пояснити на яких підставах
було поновлено за ОСОБА_5
реєстраційного посвідчення на право
власності на 2/9 частки зазначеної
квартири, у той час, як після скасування
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 24 травня 2006 року за ОСОБА_5
мало бути зареєстроване право
власності на 1/9+1/6 частку зазначеної
квартири.

Відповідно до відповіді БТІ станом на
12.11.2009 року згідно з даними книг
реєстрації Бюро право приватної
власності 1/3 частина на спірну квартиру
зареєстроване за ОСОБА_7; 1/9 частина за
ОСОБА_5 - на підставі свідоцтва про
право власності на житло, виданого
відділом приватизації держжитлофонду
Печерського району від 11.02. 1994 року; 1/9
частина за ОСОБА_7 - на підставі рішення
Печерського районного суду м. Києва від
13.112000 року; 1/3 частина за ОСОБА_2 - на
підставі рішення Печерського
районного суду м. Києва від 27.04.2004 року;
1/9 частина за ОСОБА_5 - на підставі
свідоцтва про право на спадщину,
виданого 6-ю Київською державною
нотаріальною конторою 3.11.1998 року.

Підставою для здійснення БТІ державної
реєстрації виникнення, переходу або
припинення права власності на спірну
квартиру були вище зазначені рішення
Печерського районного суду м. Києва від
13 листопада 2000 року та від 27 квітня 2004
року, які були скасовані відповідними
ухвалами, у зв'язку з переглядом справ
за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
«Про звернення громадян» №393/96-ВР від
2.10.1996 року заявою (клопотанням) є
звернення громадян із проханням про
сприяння реалізації закріплених
Конституцією та чинним законодавством
їх прав та інтересів або повідомлення
про порушення чинного законодавства чи
недоліки в діяльності підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, народних депутатів
України, депутатів місцевих рад,
посадових осіб, а також висловлення
думки щодо поліпшення їх діяльності.
Клопотання - письмове звернення з
проханням про визнання за особою
відповідного статусу, прав чи свобод
тощо.

Згідно з ст. 15 цього Закону органи
державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні
вимог, викладених у заяві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і
викладенням мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що 28.09.2009 року
БТІ отримало заяву ОСОБА_2 від 24.09.2009
року, але докази про надання БТІ
відповіді на зазначену заяву не були
надані, у зв'язку з цим позовна вимога
про зобов'язання БТІ надати відповідь
на звернення ОСОБА_11 від 24.09.2009 року є
обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
майно та їх обмеження» №1952-IV від 1.07.2004
року державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 4 ст. 18 цього Закону для
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно до місцевого органу державної
реєстрації прав разом із заявою про
державну реєстрацію прав подаються
документи про правочини щодо такого
об'єкта нерухомого майна та їх копії
або інші документи, що свідчать про
встановлення, зміну чи припинення
речового права.

Відповідно до підпункту 1.3. Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України №7/5 від 7.02.2002 року
(далі - Положення №7/5), державна
реєстрація прав проводиться
реєстраторами бюро технічної
інвентаризації у межах визначених
адміністративно-територіальних
одиниць, обслуговування, на території
яких здійснюється БТІ.

Згідно з підпунктом 2.1 Положення №7/5
для проведення державної реєстрації
виникнення, переходу або припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно власник (власники),
інший правонабувач (правонабувачі) або
уповноважена ним (ними) особа подає
реєстратору БТІ заяву про державну
реєстрацію прав за формою, визначеною у
додатку 1.

У додатку 1 зазначається перелік
правовстановлюючих документів, на
підставі яких проводиться державна
реєстрація права власності на нерухоме
майно, до якого віднесено рішення суду
про визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна, про встановлення
факту права власності на об'єкти
нерухомого майна, про передачу
безхазяйного нерухомого майна до
комунальної власності.

Відповідно до підпункті 3.1 Положення
№7/5 реєстратор бюро технічної
інвентаризації встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на об'єкти, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення;
відповідність повноважень особи, яка
подає документи для проведення
державної реєстрації прав, та сторін
(сторони) правочину, згідно з яким
відбувається державна реєстрація
виникнення, переходу, припинення прав;
відповідність відомостей про об'єкт,
права щодо якого підлягають державній
реєстрації, наявним у Реєстрі прав та
поданим документам тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
майно та їх обмеження» державна
реєстрація проводиться на підставі
рішень судів, що набрали законної сили.

Рішення, які приймаються реєстратором
за результатом розгляду вказаних заяв,
передбачені підпунктами 3.2-3.14
Положення №7/5.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що єдина дія,
яка може бути вчинена реєстратором
бюро технічної інвентаризації на
відповідну заяву особи, - це здійснення
державної реєстрації виникнення,
переходу або припинення права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно. Інших форм реагування
реєстратора на заяви про реєстрацію
прав чинним законодавством не
передбачене.

Підставою для прийняття рішення
реєстратором щодо здійснення
державної реєстрації права можливе
лише за наявності заяви, яка має
відповідати формі, визначеній у
Положенні №7/5, заява подається
власником (власниками), іншим
правонабувачем (правонабувачами) або
уповноваженою ним (ними) особою, до
заяви, зокрема, додається відповідне
судове рішення.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що БТІ заяви ОСОБА_2 на дотримання вимог
Положення №7/5 не перевірялись, а також
не встановлювалися обставини, за якими
можливе було б прийняття відповідного
рішення БТІ.

Крім того, у ОСОБА_2 не було правових
підстав порушувати у зазначених заявах
питання про скасування (анулювання)
реєстраційного посвідчення БТІ за
ОСОБА_7, оскільки судового рішення щодо
визнання права власності на інші
частини спірної квартири не
ухвалювалось, а судовий процес з цих
правовідносин триває.

Висновки судів першої та апеляційної
інстанцій про часткове задоволення
позову є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст.,ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 вересня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 1 березня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.