Справа № 820/5445/14
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

,Харківський окружний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 р.
№ 820/5445/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Бідонька А.В.,

при секретарі судового засідання -
Тайцеві А.Л.,

з викликаних та повідомлених осіб в
судове засідання ніхто не прибув,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
Харківського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
робочого органу Харківського міського
центру зайнятості до ОСОБА_1 про
стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фонд загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
робочого органу Харківського міського
центру зайнятості, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом в якому
просив суд стягнути в примусовому
порядку з ОСОБА_1 на користь Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі робочого
органу Харківського міського центру
зайнятості незаконно отриману
допомогу по безробіттю в сумі 715,91 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1
23.01.2006 року звернулась до
Червонозаводського центру зайнятості
з письмовою заявою, в якій просила до
вирішення питання про
працевлаштування надати їй статус
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю, відповідно до Законів
України "Про зайнятість населення" та
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття". Згідно поданої заяви,
відповідачу наданий статус
безробітної та призначена допомога по
безробіттю. При проведенні звірки
центра зайнятості було встановлено, що
допомога по безробіттю була отримана
відповідачем неправомірно, оскільки,
ОСОБА_1 під час реєстрації в центрі
зайнятості як безробітної 23.01.2006 року,
надано неправдиві відомості про
відсутність трудової діяльності у
зв'язку з чим приховала статтю
звільнення з останнього місця роботи,
ст. КЗпП України, що вплинуло на
призначення допомоги по безробіттю та
надання соціальних послуг. Позивачу
було направлено лист - претензію про
необхідність повернення допомоги по
безробіттю в розмірі 715,91 грн. До
теперішнього часу заборгованість
відповідачем не сплачена.

Представник Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості - в судове засідання не
прибув, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, причин неявки до суду не
повідомив.

Відповідач в судове засідання не
прибула, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, причин неявки до суду
не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" функції виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття
покладаються на органи державної
служби зайнятості, які мають право
діяти від імені Фонду. Статтею 16
вищевказаного Закону передбачено, що
кошти Фонду використовуються на
виплату забезпечення та надання
соціальних послуг, передбачених цим
Законом. Харківський обласний центр
зайнятості є робочим органом
виконавчої дирекції Фонду.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1 23.01.2006 року звернулась до
Червонозаводського центру зайнятості
з письмовою заявою, в якій просила до
вирішення питання про
працевлаштування надати їй статус
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю, відповідно до Законів
України "Про зайнятість населення" та
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" .

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
зайнятість населення» безробітний -
особа віком від 15 до 70 років, яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів як джерела існування, готова та
здатна приступити до роботи.

Положеннями статті 44 цього Закону
встановлено, що зареєстровані
безробітні мають право, зокрема, на
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття та соціальні послуги
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та цього Закону.

Відповідальність за достовірність
поданих до територіального органу
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, даних та документів, на
підставі яких приймається рішення щодо
реєстрації безробітного та
призначення матеріального
забезпечення, надання соціальних
послуг, покладається на
зареєстрованого безробітного.

Статтею 4 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» передбачено, що до
зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

До зайнятого населення також належать:
непрацюючі працездатні особи, які
фактично здійснюють догляд за
дитиною-інвалідом, інвалідом I групи
або за особою похилого віку, яка за
висновком медичного закладу потребує
постійного стороннього догляду або
досягла 80-річного віку, та отримують
допомогу, компенсацію та/або надбавку
відповідно до законодавства; батьки -
вихователі дитячих будинків сімейного
типу, прийомні батьки, якщо вони
отримують грошове забезпечення
відповідно до законодавства; особа, яка
проживає разом з інвалідом I чи II групи
внаслідок психічного розладу, який за
висновком лікарської комісії
медичного закладу потребує постійного
стороннього догляду, та одержує
грошову допомогу на догляд за ним
відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 22
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» право на допомогу по
безробіттю залежно від страхового
стажу мають застраховані особи,
визнані в установленому порядку
безробітними, страховий стаж яких
протягом 12 місяців, що передували
реєстрації особи як безробітної,
становить не менше ніж шість місяців за
даними Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Частиною другою статті 22 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» встановлено, що
застраховані особи, визнані в
установленому порядку безробітними,
які протягом 12 місяців, що передували
реєстрації особи як безробітної, за
даними Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування мають
страховий стаж менше шести місяців або
звільнені з останнього місця роботи з
підстав, передбачених статтею 37,
пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45
Кодексу законів про працю України,
особи, зазначені у частині другій
статті 6 цього Закону, мають право на
допомогу по безробіттю у мінімальному
розмірі.

Допомога по безробіттю виплачується з 8
дня після реєстрації застрахованої
особи в установленому порядку в
державній службі зайнятості (частина
тертя статті 22 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття»).

Частиною четвертою статті 22 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» встановлено, що
загальна тривалість виплати допомоги
по безробіттю не може перевищувати 360
календарних днів протягом двох років, а
для осіб, зазначених у частині другій
статті 6 цього Закону, - 180 календарних
днів.

Згідно з частиною першою статті 23
ЗаконуУкраїни «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застрахованим особам,
зазначеним у частині першій статті 22
цього Закону, розмір допомоги по
безробіттю визначається у відсотках до
їх середньої заробітної плати (доходу),
визначеної відповідно до порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним, затвердженого Кабінетом
Міністрів України, залежно від
страхового стажу: до 2 років - 50
відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків;
від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10
років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується
залежно від тривалості безробіття у
відсотках до визначеного розміру:
перші 90 календарних днів - 100 відсотків;
протягом наступних 90 календарних днів -
80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю особам,
зазначеним у частині другій статті 22
цього Закону, виплачується у
мінімальному розмірі, який
встановлюється правлінням Фонду
(частина друга статті 22 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття»).

Допомога по безробіттю особам, які
звільнилися з останнього місця роботи
за власним бажанням без поважних
причин, призначається відповідно до
частин першої та другої цієї статті, і
її виплата починається з 91-го
календарного дня (частина тертя статті
23 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття»).

Відповідно до пункту першого частини
п'ятої статті 31 Закону України «Про
зайнятість населення» тривалість
виплати допомоги по безробіттю,
матеріальної допомоги у період
професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації скорочується на строк до
90 календарних днів у разі звільнення з
останнього місця роботи за власним
бажанням без поважних причин або за
угодою сторін (на 90 календарних днів);

Виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі призначення
виплати на підставі документів, що
містять неправдиві відомості (пункт
восьмий частини першої статті 31 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття»).

Аналогічні положення містить також
Порядок надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності
затвердженого Наказ Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 № 307(далі Порядок).

Так, пунктом 2.4. Порядку встановлено, що
згідно з пунктом 2.1 цього Порядку
визначається розмір допомоги по
безробіттю застрахованим особам, які
звільнилися з останнього місця роботи
чи служби за власним бажанням без
поважних причин або за угодою сторін і
визнані в установленому порядку
безробітними та протягом 12 місяців, що
передували початку безробіття,
працювали на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня),
проходили службу не менше 26
календарних тижнів і сплачували
страхові внески та/або єдиний внесок.

Виплата допомоги по безробіттю особам,
звільненим з останнього місця роботи
чи служби за власним бажанням без
поважних причин, у перші 90 календарних
днів не здійснюється. Виплата допомоги
таким особам починається з 91
календарного дня у розмірі 80 відсотків
до визначеного розміру.

Особам, звільненим з останнього місця
роботи за угодою сторін, виплата
допомоги по безробіттю починається з
дня її призначення у розмірі 100
відсотків до визначеного розміру.

Відповідно до пункту 5.3. Порядку
тривалість виплати допомоги по
безробіттю скорочується на строк 90
календарних днів але не більше періоду
виплати допомоги по безробіттю, що
залишилась у разі звільнення з
останнього місця роботи чи служби за
власним бажанням без поважних причин
або за угодою сторін.

Таким чином, законодавець розмежовує
розмір, тривалість та термін виплати
допомоги по безробіттю в залежності
від страхового стажу застрахованої
особи.

Виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі призначення
виплати на підставі документів, що
містять неправдиві відомості (пп. 8
пункту 5.5. Порядку).

Відповідно до пункту 6.14. Порядку якщо
під час одержання допомоги по
безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, у тому
числі встановлені під час
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин.

Якщо безробітний відмовився
добровільно повернути зазначені кошти,
то питання щодо їх повернення
вирішується у судовому порядку.

Відповідно до положень статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 23.01.2006
року звернулась до Червонозаводського
центру зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні, де була
зареєстрована як така, що шукає роботу
з відкриттям персональної картки
№12300002.

За особистою заявою ОСОБА_1 від 30.01.2006 р.,
наказом директора Червонозаводського
центру зайнятості від 30.01.2006р. №НТ060130,
відповідачу був наданий статус
безробітної з призначенням допомоги по
безробіттю, як застрахованій особі без
урахування страхового стажу,
відповідно до п. 4 ст.32 п.1 ст.33 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" та п.п.3.4, 4.4 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітним
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000р. №307, строком на 180
календарних днів.

Згідно розрахунку Червонозаводського
центру зайнятості період виплати
допомоги з 30.01.2006 року по 13.09.2006 року
загальна сума виплачених коштів склала
715,91 грн.

Наказом від 15.09.2006 року № НТ060915 ОСОБА_1
знято з обліку та припинено виплату
допомоги по безробіттю у зв"язку з
працевлаштуванням безробітної
відповідно до пп.''а'' п.44 КЗпП України.

Вподальшому, 15.01.2014 року ОСОБА_1
звернулась до Харківського міського
центру зайнятості та зареєструвалась,
як особа, що шукає роботу.

Під час прийому 15.01.2014 року у особистого
консультанта ОСОБА_1 було надано
трудову книжку, зі змісту якої було
встановлено, що у відповідача наявна
трудова діяльність, а саме вказано про
звільнення 13.12.2005 року відповідно до
ст.38 за власним бажанням.

Фахівцями Харківського міського
центру зайнятості проведено перевірку
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення ОСОБА_1 За результатами
проведеної перевірки складено акт
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення від 07.02.2014р. за №17.

Проведеною перевіркою було
встановлено факт того, що ОСОБА_1 під
час реєстрації в центрі зайнятості як
безробітної 23.01.2006 року, надано
неправдиві відомості про відсутність
трудової діяльності у зв'язку з чим
приховала статтю звільнення з
останнього місця роботи, ст. КЗпП
України, що вплинуло на призначення
допомоги по безробіттю та надання
соціальних послуг.

Пунктом 6 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності
передбачено, що у разі встановлення
центрами зайнятості відповідно до
цього Порядку належності безробітної
особи до категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. Якщо відомості про доходи є
недостовірними з вини особи, центри
зайнятості припиняють відповідні
виплати, а суми здійснених з дня
призначення виплат повертаються
особою відповідно до пункту 7 цього
Порядку, а саме рішення про повернення
коштів особою чи роботодавцем
оформлюється наказом. Протягом двох
робочих днів після прийняття рішення
центр зайнятості надсилає особі чи
роботодавцю рекомендованим листом
повідомлення про необхідність
протягом 15 календарних днів з дня
отримання повідомлення повернути
незаконно виплачені кошти.

Директором Харківського міського
центру зайнятості прийнято наказ від
07.02.2014 року №262 про повернення коштів,
виплачених як матеріальне
забезпечення на випадок безробіття
ОСОБА_1 у сумі 715,91 грн, за період з 30.01.2006
року по 28.07.2006 року.

На виконання вимоги п.7 Порядку
розслідування страхових випадків та
виплати матеріального забезпечення
безробітним, наказ №262 від 07.02.2014р.
разом з листом-претензією направлений
відповідачу з пропозицією повернути
кошти у сумі 715,91 грн. протягом 15 днів з
дня отримання претензії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позивачем вчинено дії щодо
встановлення обставин, які впливають
на порядок виплати матеріальної
допомоги по безробіттю, прийнято
рішення в межах повноважень та
відповідно до встановленого порядку та
з визначених законом підстав про
повернення допомоги по безробіттю, яке
надіслано відповідачу. На момент
розгляду справи сума отриманої
допомоги по безробіттю у сумі 715,91 грн.
відповідачем не повернуто.

Враховуючи вищевикладене, беручи до
уваги той факт, що відповідно до ч.1
ст.71 КАС України, кожна сторона
належними і достатніми доказами
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
відповідач належними доказами не довів
факту повернення суми отриманої
допомоги по безробіттю, суд прийшов до
висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог, через
що позов підлягає задоволенню.

Відповідно ч.4 ст.94 КАС України у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа судові
витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 9, 11, 71,
72, 94, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі робочого
органу Харківського міського центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
суми - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (код
НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
робочого органу Харківського міського
центру зайнятості (код 36224721, вул.
Шевченка, буд. 137-А, м. Харків, 61013)
незаконно отриману допомогу по
безробіттю в сумі 715,91 грн. (сімсот
п'ятнадцять гривень 91 копійка).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений
20.05.2014 року.