Справа № 2а-1420/11/1505
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-1420/11/1505

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Толкаченко Олександр Олександрович

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії суддів:

Головуючого: судді Димирлія О.О.

суддів: Єщенка О.О.,
Романішина В.Л.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Білгород-Дністровський Одеської
області на постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 22 червня 2011 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.
Білгород-Дністровський Одеської
області про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2011 року позивачка звернулася з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Білгород-Дністровський
Одеської області про зобов'язання
призначити державну пенсію, в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст.ст. 50, ст. 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 01 грудня 2010 року.

Постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 22 червня 2011 року позов задоволено
частково, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м.
Білгород-Дністровський Одеської
області здійснити перерахунок пенсії
як інваліду ІІ групи та особи,
віднесеної до І категорії, в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком, та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням ст. ст. 49, 50, 54, 67 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням виплачених
коштів та провести відповідні виплати
за період з 01 грудня 2010 року по 26 травня
2011 року.

Не погоджуючись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржену
постанову та винести нову, якою позов
залишити без задоволення.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Позивач письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надав.

Ухвалюючи постанову про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
встановив, що позивач за статусом є
учасником ліквідації аварії на ЧАЕС,
віднесений до 1 категорії, інвалідом ІІ
групи, перебуває на обліку управління
Пенсійного фонду України в м.
Білгород-Дністровський Одеської
області, що підтверджено відповідними
посвідченнями.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з тим, що
позивач має право на нарахування та
виплату основної пенсії як інваліду
другої групи та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах,
визначених Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів II
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, позивач
має право на призначення пенсії в
розмірі, не нижчому 8 мінімальних
пенсій за віком, та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Апеляційний суд не приймає до уваги
посилання апеляційної скарги на
приписи ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
мінімального розміру пенсії за віком.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції помилково зазначено
кінцевий термін здійснення
перерахунку з огляду на наступне.

Абзацом дев'ятим статті 1 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що пенсія - це
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі, а
підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати, тому суди не вправі обмежувати
виплату громадянам пенсії, а також
передбаченого чинним законодавством
підвищення до неї, встановлюючи для
цього певні граничні строки її
отримання, а тому судом першої
інстанції необґрунтовано зазначено
кінцевий термін перерахунку пенсії
позивача.

До такого висновку зводиться правова
позиція, висловлена Верховним Судом
України в постановах від 23 квітня 2012
року №21-239а11 та від 19 березня 2013 року в
№21-53а13, в яких зазначено, що з самого
визначення поняття пенсії випливає, що
щомісячні пенсійні виплати
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу. Цей вид виплат не є
строковим, а тому не може бути
призначений на певний строк. У цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін або
строк, на який призначається пенсія, не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії. Тому виплату пенсії не може
бути обмежено будь-яким кінцевим
терміном або строком, оскільки це б
обмежувало право особи на отримання
державної пенсії яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з 01
грудня 2010 року, з урахуванням
виплачених сум вказаної допомоги.

Враховуючи, що суд першої інстанції
правильно вирішив справу, але з
помилковим застосуванням норм
процесуального права, колегія суддів
на підставі п.1 ч.1 ст. 201 КАС України,
вважає необхідним змінити рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ч. 10 ст. 183-2, ч. 1 ст. 195, ст. 197, п. 2
ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч.
5 ст. 254 КАС України КАС України,
апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну управління Пенсійного
фонду України в м.
Білгород-Дністровський Одеської
області - задовольнити частково, а
постанову Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 22 червня 2011 року - змінити,
виключивши з резолютивної частини
другого абзацу кінцеву дату виплат « 26
травня 2011 року».

В іншій частині постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 22 червня 2011 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий: суддя
О.О. Димерлій

суддя
О.О. Єщенко

суддя
В.Л. Романішин