Справа № 826/2762/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 826/2762/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України, в порядку письмового
провадження адміністративну справу:
за позовомОСОБА_1 як самостійного
позивача та як позивача, який діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 до відповідачаДержавної
міграційної служби України в особі
Шевченківського районного відділу ГУ
ДМС у м. Києві третя особаСлужба у
справах дітей Шевченківської в м. Києві
районної державної адміністрації, як
піклуванняпроскасування рішення про
зняття з реєстраційного обліку та
зобов'язання вчинити певні дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Окружного адміністративного суду
міста Києва надійшла позовна заява
ОСОБА_1 як самостійного позивача та як
позивача, який діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до
відповідача Державної міграційної
служби України в особі Шевченківського
районного відділу ГУ ДМС у м. Києві,
третя особа - Служба у справах дітей
Шевченківської в м. Києві районної
державної адміністрації, як орган
опіки та піклування, про скасування
рішення про зняття з реєстраційного
обліку та зобов'язання вчинити певні
дії.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04.03.2014 р. суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/2762/14, та призначено справу до
судового розгляду на 18.03.2014 р.

Зважаючи на неявку відповідача,
що був повідомлений належним чином, в
судове засідання 18.03.2014 р., а також не
надання відповідачем документів,
витребовуваних ухвалою суду про
відкриття провадження у справі,
Окружним адміністративним судом м.
Києва ухвалою від 18.03.2014 р. було визнано
обов'язковою участь в судових
засіданнях відповідача Державної
міграційної служби України в особі
Шевченківського районного відділу ГУ
ДМС у м. Києві; зобов'язано відповідача
Державну міграційну службу України в
особі Шевченківського районного
відділу ГУ ДМС у м. Києві виконати
вимоги ухвали суду від 04.03.2014 р. про
відкриття провадження в
адміністративній справі № 826/2762/14, та
оголошено перерву в розгляді справи до
03.04.2014 р.

Також, зважаючи на першу неявку
позивача, що був повідомлений належним
чином, в судове засідання 03.04.2014 р.,
судом було оголошено перерву в
розгляді справи № 826/2762/14 до 15.04.2014 р.

В судовому засіданні 15.04.2014 р.
судом також було оголошено
короткочасну перерву в розгляді справи
№ 826/2762/14 до 17.04.2014 р. з метою надання
позивачу часу для ознайомлення із
наданими відповідачем документами.

Так, в судовому засіданні 17.04.2014 р.
представник позивача заявлені у
позовній заяві позовні вимоги
підтримав повністю, та просив суд:

- скасувати рішення Шевченківського
районного відділу Державної
міграційної служби України від 04
лютого 2014 року про зняття з
реєстраційного обліку місця
проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2;

- зобов'язати відповідача відновити
реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1;

- судові витрати покласти на
відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача зазначив,
що оскаржуване рішення
Шевченківського районного відділу
Державної міграційної служби України
від 04 лютого 2014 року про зняття з
реєстраційного обліку місця
проживання в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та
неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
було прийняте відповідачем
необґрунтовано та протиправно із
непередбачених законом підстав, а саме:
на підставі судового рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02.04.2013 р. про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири, яким питання про позбавлення
права власності на житлове приміщення,
право користування таким житловим
приміщенням, чи питання виселення з
житлового приміщення взагалі не
вирішувалося, проте як таке судове
рішення стосувалося виключно питання
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, а саме
вимоги, яка належить до немайнових
вимог, в той час як судовий спір
відносно позбавлення ОСОБА_1 та
неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2
права користування квартирою АДРЕСА_1
шляхом зняття останніх з реєстрації
місця проживання станом на час
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення, а також станом на час
звернення ОСОБА_1 із даним позовом до
адміністративного суду -
Шевченківським районним судом м. Києва
вирішений не був, та є відсутнім судове
рішення, що набрало б законної сили
стосовно позбавлення ОСОБА_1 та
неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2
права користування квартирою АДРЕСА_1
шляхом зняття останніх з реєстрації
місця проживання.

Також, як наголосив представник
позивача в обґрунтування заявлених
позовних вимог, неповнолітню доньку
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 рішенням
Шевченківського районного відділу
Державної міграційної служби України
від 04 лютого 2014 року було знято з
реєстраційного обліку місця
проживання без дозволу органу опіки та
піклування, що є порушенням ч. 1 ст. 33
Конституції України, ст. 2 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» та Постанови Кабінету
Міністрів України від 24 вересня 2008 р. №
866, якою врегульовано «Питання
діяльності органів опіки та
піклування, пов'язаної із захистом прав
дитини», та крім того, до матеріалів
справи надана нотаріально завірена
копія рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13.06.2013 року
по справі № 761/10087/13ц (провадження №
2/761/4877/2013) «про поділ майна», яке
прийняте вже після рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02.04.2013 р. по справі № 2-7863/11
(провадження № 2/761/805/2013) «про визнання
недійсним договору купівлі-продажу»,
що стало підставою для прийняття
відповідачем оскаржуваного в даному
випадку рішення про зняття з місця
реєстрації позивача та його
неповнолітньої дитини, яким саме, вже
після визнання судом недійсним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, право власності на зазначену
квартиру судом (згідно рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13.06.2013 року по справі №
761/10087/13ц (провадження № 2/761/4877/2013) «про
поділ майна») було визнано саме за
ОСОБА_1 та ОСОБА_5, по 1/2 частині за
кожним.

Таким чином, на переконання позивача,
оскаржуваним в даному випадку рішенням
відповідача про зняття ОСОБА_1 та його
неповнолітньої дитини ОСОБА_2 з
реєстрації місця проживання - були
грубо порушені гарантовані законом
свободи останнього та його
неповнолітньої доньки щодо вільного
вибору місця проживання в квартирі,
право власності на частину якої має
позивач, а рішення суду, яке б набрало
законної сили відносно позбавлення
ОСОБА_1 та неповнолітньої ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування
квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття
останніх з реєстрації місця проживання
- є відсутнім.

Відповідачем, в свою чергу, до
матеріалів справи були подані письмові
пояснення з приводу даного спору, та в
судовому засіданні 17.04.2014 р.
представник Державної міграційної
служби України в особі Шевченківського
районного відділу ГУ ДМС у м. Києві
також зазначив про правомірність
прийняття оскаржуваного позивачем
рішення від 04 лютого 2014 року щодо
зняття з реєстраційного обліку місця
проживання ОСОБА_1 та неповнолітньої
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, а
саме - рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 02 квітня 2013
року по справі № 2-7863/11 (провадження №
2/761/805/2013), що набрало законної сили, та
яким визнано договір купівлі-продажу
кв. АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5
недійсним, що, на думку відповідача,
повністю узгоджується з вимогами ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» із змінами та
доповненнями, внесеними Законом
України від 2 грудня 2010 року № 2756-VI від 5
липня 2012 року № 2012 року № 5088-VІ та п. 3.1
Порядку реєстрації місця проживання та
місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів затвердженого
Наказом МВС України від 22 листопада 2012
року № 1077.

Третя особа Служба у справах дітей
Шевченківської в м. Києві районної
державної адміністрації, як орган
опіки та піклування - в судове
засідання 17.04.2014 р. не прибула, та не
скерувала свого представника, хоча
остання належним чином була
повідомлена про дату, час та місце
судового засідання, докази чого наявні
в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Зважаючи на викладене, а саме не
прибуття всіх осіб, які беруть участь у
справі, в даному випадку - третьої особи
Служби у справах дітей Шевченківської
в м. Києві районної державної
адміністрації, як органу опіки та
піклування, що була повідомлена
належним чином, в судове засідання
17.04.2014 р., суд ухвалив продовжити
розгляд даної адміністративної справи
№ 826/2762/14 в порядку письмового
провадження, без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, проти чого також не заперечили
представники позивача та відповідача.

Про перехід до розгляду даної справи №
826/2762/14 в порядку письмового
провадження, третю особу було належним
чином повідомлено листом від 17.04.2014 р.,
докази чого містяться в матеріалах
справи.

Також, в судовому засіданні 17.04.2014 р.
судом було вирішено скерувати судовий
запит до Київського бюро технічної
інвентаризації з метою отримання даних
щодо зареєстрованих осіб за адресою:
АДРЕСА_1.

За наслідками зазначеного, від
Київського БТІ 30.04.2014 р. до канцелярії
суду надійшла відповідь на вказаний
судовий запит, в якій зазначено, що
первинна реєстрація АДРЕСА_1 була
проведена за ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого 20.06.2006 р., в подальшому від
ОСОБА_7 право власності на вказану
квартиру перейшло до ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 07.12.2006 р., та згодом від
ОСОБА_6 право власності на таку
квартиру перейшло та було
зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
04.04.2008 р.

Будь-яких інших документів з приводу
даного спору за наслідками переходу
судом до розгляду адміністративної
справи № 826/2762/14 в порядку письмового
провадження, станом на 13.05.2014 р. від
сторін по справі до канцелярії суду не
надходило.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджується наявними
матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 та
його неповнолітня донька ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 04 лютого 2014 року були зняті
відповідачем Державною міграційною
службою України в особі
Шевченківського районного відділу ГУ
ДМС у м. Києві з реєстрації місця
проживання в АДРЕСА_1, зареєстрованого
у встановленому законом порядку, що
підтверджується листком вибуття та
завіреною копією Форми А.

Як вбачається із зазначеного листка
вибуття, вказане рішення відповідача
про зняття з реєстраційного обліку
місця проживання в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та
його неповнолітньої доньки ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 було прийняте Державною
міграційною службою України в особі
Шевченківського районного відділу ГУ
ДМС у м. Києві на підставі рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02 квітня 2013 року по справі №
2-7863/11 (провадження № 2/761/805/2013), що
набрало законної сили 19 грудня 2013 року,
та яким визнано договір
купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 між ОСОБА_6
та ОСОБА_5 недійсним.

Також, в матеріалах справи є наявним
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 13.06.2013 року по справі №
761/10087/13ц (провадження № 2/761/4877/2013) «про
поділ майна», що набрало законної сили
02.07.2013 р., та яке було прийняте вже після
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 02.04.2013 року по справі №
2-7863/11 (провадження № 2/761/805/2013) «про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу», яким саме право
власності на зазначену квартиру
АДРЕСА_1 судом (згідно рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13.06.2013 року по справі №
761/10087/13ц (провадження № 2/761/4877/2013) «про
поділ майна») було визнано саме за
ОСОБА_1 та ОСОБА_5, по 1/2 частині за
кожним.

Таким чином, вважаючи рішення
відповідача від 04 лютого 2014 року про
зняття з реєстраційного обліку місця
проживання в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та
неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 -
необґрунтованим та протиправним,
зважаючи на прийняття останнього з
непередбачених законом підстав, а саме:
на підставі судового рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02.04.2013 р. по справі № 2-7863/11
(провадження № 2/761/805/2013) «про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири», яким питання про
позбавлення права власності на житлове
приміщення, право користування таким
житловим приміщенням, чи питання
виселення з житлового приміщення
взагалі не вирішувалося, а також з
підстав зняття з реєстраційного обліку
місця проживання неповнолітньої
доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу
органу опіки та піклування, проте як
більш пізнім рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 13.06.2013 року
по справі № 761/10087/13ц (провадження №
2/761/4877/2013) право власності на зазначену
квартиру судом було визнано саме за
ОСОБА_1 та ОСОБА_5, по 1/2 частині за
кожним, - позивач звернувся за захистом
своїх порушених прав, та захистом
порушених прав своєї неповнолітньої
доньки в судовому порядку до Окружного
адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази,
проаналізувавши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, суд дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог, зважаючи
зокрема на наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Також, згідно положень ст. 2 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», громадянам України, а також
іноземцям та особам без громадянства,
які на законних підставах перебувають
в Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.
Реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», рішення,
дії чи бездіяльність органів державної
влади, посадових та службових осіб з
питань свободи пересування, вільного
вибору місця проживання, реєстрації
місця проживання чи місця перебування
особи можуть бути оскаржені в
установленому законом порядку.

За приписами ст. 7 зазначеного Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Будь-яких інших підстав для зняття
особи з реєстрації місця її проживання,
чинним законодавством України не
визначено.

Однак, як підтверджується наявними
матеріалами справи, та жодними
допустимими доказами по справі не було
спростовано відповідачем, у останнього
(Державної міграційної служби України
в особі Шевченківського районного
відділу ГУ ДМС у м. Києві) були відсутні
жодні із визначених вище вичерпним
переліком Закону підстав для зняття
позивача та його неповнолітньої дитини
з реєстрації місця проживання в
АДРЕСА_1.

Так, у листку вибуття та у Формі А
зазначені підстави вибуття та зняття
позивача разом з його неповнолітньою
донькою з реєстраційного обліку (місця
проживання в АДРЕСА_1), а саме: рішення
суду.

В письмових поясненнях з приводу
даного судового спору, відповідач
також зазначає про те, що зняття з
реєстраційного обліку місця
проживання ОСОБА_1 та неповнолітньої
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 було здійснено саме
на підставі судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, а саме - рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02 квітня 2013 року по справі №
2-7863/11 (провадження № 2/761/805/2013), що
набрало законної сили, та яким визнано
договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 недійсним, що, на думку
відповідача, повністю узгоджується з
вимогами ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» із змінами
та доповненнями, внесеними Законом
України від 2 грудня 2010 року № 2756-VI від 5
липня 2012 року № 2012 року № 5088-VІ та п. 3.1
Порядку реєстрації місця проживання та
місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів затвердженого
Наказом МВС України від 22 листопада 2012
року № 1077.

Проте, як вбачається з наявних
матеріалів справи, та вказаного жодним
чином не було спростовано
відповідачем, такі посилання
останнього (Державної міграційної
служби України в особі Шевченківського
районного відділу ГУ ДМС у м. Києві) в
якості обґрунтування правомірності
прийняття оскаржуваного рішення про
зняття позивача разом з його
неповнолітньою донькою з
реєстраційного обліку, а саме на
наявність рішення суду, що набрало
законної сили, та яким було позбавлено
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням - не відповідають
дійсності та спростовуються наявними у
справі доказами.

В даному випадку, рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02.04.2013 р. про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири (що наявне в матеріалах
справи), питання про позбавлення права
власності на житлове приміщення, право
користування таким житловим
приміщенням, чи питання виселення з
житлового приміщення взагалі не
вирішувалося, проте як таке судове
рішення стосувалося виключно питання
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, а саме
вимоги, яка належить до немайнових
вимог, в той час як судовий спір
відносно позбавлення ОСОБА_1 та
неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2
права користування квартирою АДРЕСА_1
шляхом зняття останніх з реєстрації
місця проживання станом на час
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення, а також станом на час
звернення ОСОБА_1 із даним позовом до
адміністративного суду -
Шевченківським районним судом м. Києва
вирішений не був, та є відсутнім судове
рішення, що набрало законної сили
стосовно позбавлення ОСОБА_1 та
неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2
права користування квартирою АДРЕСА_1
шляхом зняття останніх з реєстрації
місця проживання.

Відповідно до пункту 31 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», у справах про
визнання правочину недійсним без
застосування наслідків недійсності -
судовий збір сплачується як із
немайнового спору.

Тобто, в даному випадку, рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02.04.2013 р. було виключно
визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири, проте як саме
рішення з приводу позбавлення права
власності на житлове приміщення або
позбавлення права користування
житловим приміщенням (що відповідно до
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» є підставою для
зняття з реєстрації місця проживання)
судом відносно ОСОБА_1 та його
неповнолітньої дитини ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 - не приймалося.

Також, зазначеного вище жодними
допустимими доказами по справі не було
спростовано відповідачем.

Крім того, як підтверджується наявними
матеріалами справи та не було
заперечено відповідачем, неповнолітню
доньку ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2
оскаржуваним рішенням Шевченківського
районного відділу Державної
міграційної служби України від 04
лютого 2014 року було знято з
реєстраційного обліку місця
проживання без дозволу органу опіки та
піклування, що, на переконання суду, є
порушенням положень Постанови
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. № 866, якою врегульовано
«Питання діяльності органів опіки та
піклування, пов'язаної із захистом прав
дитини», а також ч. 1 ст. 33 Конституції
України, та ст. 2, ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні».

Так, відповідно до ст. 67 Постанови
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності
органів опіки та піклування, пов'язаної
із захистом прав дитини», дозвіл на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким має дитина надається
районною, районною у м. Києві та
Севастополі держадміністрацією,
виконавчим органом міської, районної в
місті ради за поданням служби у справах
дітей після проведення зазначеною
службою перевірки документів за місцем
знаходження майна протягом одного
місяця з дня надходження заяви на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини лише у разі гарантування
збереження її права на житло і
оформляється рішенням, витяг з якого
видається заявникам службою у справах
дітей. Для здійснення правочинів щодо
нерухомого майна дитини батьки,
опікуни або піклувальники подають
службі у справах дітей документи,
зазначені у пункті 66 цього Порядку.
Служба у справах дітей розглядає
протягом 10 робочих днів подані
документи та з'ясовує наявність
(відсутність) обставин, що можуть бути
підставою для відмови у наданні
дозволу на вчинення правочинів щодо
нерухомого майна дитини.

Також, згідно п. 2 ст. 72 Постанови
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності
органів опіки та піклування, пов'язаної
із захистом прав дитини», під час
розв'язання спорів між батьками щодо
визначення місця проживання дитини
служба у справах дітей має захищати
інтереси дитини з урахуванням рівних
прав та обов'язків матері та батька
щодо дитини.

Більш того, позивачем до матеріалів
справи була надана нотаріально
завірена копія рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13.06.2013 року по справі №
761/10087/13ц (провадження № 2/761/4877/2013) «про
поділ майна», яке прийняте вже після
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 02.04.2013 р. по справі №
2-7863/11 (провадження № 2/761/805/2013) «про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу», що стало підставою
для прийняття відповідачем
оскаржуваного в даному випадку рішення
про зняття з місця реєстрації позивача
та його неповнолітньої дитини, яким
саме, вже після визнання судом
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, право власності на
зазначену квартиру судом (згідно
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 13.06.2013 року по справі №
761/10087/13ц (провадження № 2/761/4877/2013) «про
поділ майна») було визнано саме за
ОСОБА_1 та ОСОБА_5, по 1/2 частині за
кожним.

Також, згідно відповіді Київського БТІ
на судовий запит, первинна реєстрація
АДРЕСА_1 була проведена за ОСОБА_7 на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого 20.06.2006 р., в
подальшому від ОСОБА_7 право власності
на вказану квартиру перейшло до ОСОБА_6
на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 07.12.2006 р., та згодом від
ОСОБА_6 право власності на таку
квартиру перейшло та було
зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
04.04.2008 р.

Таким чином, на переконання суду, що
ґрунтується на наявних у справі
доказах та нормах наведеного
законодавства, оскаржуваним в даному
випадку рішенням відповідача про
зняття ОСОБА_1 та його неповнолітньої
дитини ОСОБА_2 з реєстрації місця
проживання - були порушені гарантовані
законом свободи останнього та його
неповнолітньої доньки щодо вільного
вибору місця проживання в квартирі,
право власності на частину якої має
позивач відповідно до дійсного рішення
суду, що набрало законної сили, а
рішення суду, яке б набрало законної
сили відносно позбавлення ОСОБА_1 та
неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2
права користування квартирою АДРЕСА_1
шляхом зняття останніх з реєстрації
місця проживання - є відсутнім.

Отже, наведені вище обставини, наявні
матеріали справи та норми зазначеного
законодавства свідчать про
обґрунтованість позовних вимог
позивача, що не було допустимими
доказами по справі спростовано
відповідачем.

На підставі частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з вимогами ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Також, згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Так, відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, не було доведено
суду правомірності прийняття ним
рішення від 04 лютого 2014 року про зняття
з реєстраційного обліку місця
проживання ОСОБА_1 та неповнолітньої
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», яка передбачає
право зняття з реєстрації місця
проживання особи на підставі
остаточного рішення суду про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, оскільки, в
даному випадку, таке рішення суду, яке б
набрало законної сили відносно саме
позбавлення ОСОБА_1 та неповнолітньої
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування
квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття
останніх з реєстрації місця проживання
- є відсутнім.

Натомість позивач надав суду достатні
обґрунтування стосовно заявлених
позовних вимог, що підтверджуються
допустимими доказами у справі, та не
були належним чином спростовані
відповідачем.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України,
або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та
скасувати рішення Шевченківського
районного відділу Державної
міграційної служби України у м. Києві
від 04 лютого 2014 року про зняття з
реєстраційного обліку місця
проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2.

3. Зобов'язати Шевченківський
районний відділ Державної міграційної
служби України у м. Києві відновити
реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 146,16 грн. за рахунок бюджетних
асигнувань Шевченківського районного
відділу Державної міграційної служби
України у м. Києві.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя:
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 13.05.2014 р.