Справа № 814/654/14
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

20 травня 2014 року
Справа № 814/654/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Желєзного І.В.
секретар судового засідання Зощак В.В.
розглянувши адміністративну справу

за участю представників:

від відповідача: Масюк А.М.,

від позивача: Супрун І.О.,

від позивача: Сторожук О.П.,

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничого
підприємства "Кристал-Сервіс+", (вул. 8
Березня, 39, кв. 60,Миколаїв,54029)

доДПІ у Заводському районі м.Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області, (вул. Г.
Петрової, 2-а, м. Миколаїв, 54029)

провизнання протиправними та
скасування податкових повідомлень
рішень від 28.01.2014 року №, №,
№, ВСТАНОВИВ:

ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО
«КРИСТАЛ- СЕРВІС+» (далі також позивач,
підприємство, ТОВ), посилаючись на
незаконність оспорюваних рішень,
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м.Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області (далі також ДПІ,
контролюючий орган), в якому просило:

визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м.Миколаєва №
від 28.01.2014 року;

визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м.Миколаєва №
від 28.01.2014 року;

визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м.Миколаєва №
від 28.01.2014 року.

В обґрунтування вимог позивач вказав,
що контролюючий орган безпідставно
прийняв рішення про збільшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та податку на прибуток,
оскільки позивач правомірно відніс до
податкового кредиту та валових витрат
суми витрат від здійснення
господарських операцій з ТОВ
«ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП», які відповідач
вважає безтоварними.

Не погоджуючись з підставами прийняття
оспорюваних рішень (безтоварність
господарських операцій, укладених
позивачем з ТОВ «ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП»,
підписання первинних документів не
уповноваженими особами) позивач просив
про задоволення позову.

ДПІ позов не визнала, зазначивши про
правомірність дій контролюючого
органу при проведені перевірки
суб'єкта господарювання та законність
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень, якими суб'єкту
господарювання визначено суми
податкових зобов'язань в зв'язку з
віднесенням до валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ витрат по
податковим накладним та іншим
первинним документам, що видані від
імені ТОВ «ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП»
(постачальник) та підписані
неуповноваженими на це особами за
померлу особу (директора ТОВ
«ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП»).

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши наявні в них фактичні дані,
суд дійшов висновку про
безпідставність заявлених вимог,
виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що в
період з 28.11.2013р. по 04.12.2013р. ДПІ
проведено документальну невиїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробничого
підприємства «Кристал-Сервіс+» щодо
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні правових
відносин з ТОВ «ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП» за
період з 01.07.2012 р. по 31.01.2013 р. (акт
перевікри №1432/14-04-22-02/32390750 від 11.12.2013 р.).

В акті перевірки контролюючим органом
зазначено про порушення позивачем:

п.134.1 ст.134, п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9
п.139.1 ст.139 ПК Українив результаті чого
занижено податок на прибуток всього у
сумі 216124 грн., у т.ч. за 3 квартали 2012 року
у сумі 121071 грн., у т.ч. за ІІІ квартал 2010
року у сумі 121071 грн., за 2012 рік у сумі 216124
грн., у т.ч. за ІV квартал 2012 року у сумі
95053 грн.;

п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК
Українив результаті чого занижено
податок на додану вартість всього у
сумі 199356 грн., у т.ч. за липень 2012 року у
сумі 33852 грн., за серпень 2012 року у сумі
36512 грн., за вересень 2012 року у сумі 30690
грн., за жовтень 2012 року у сумі 26360 грн.,
за листопад 2012 року у сумі 27500 грн., за
грудень 2012 року у сумі 36667 грн., за
січень 2013 року у сумі 7775 грн.;

п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.3 ст.200 ПК Українив
результаті чого завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту (ряд.19 Декларації з ПДВ) всього
у сумі 13541 грн., у т.ч. за липень 2012 року у
сумі 7977 грн., за серпень 2012 року у сумі
5564 грн..

За результатами перевірки ДПІ
прийняті:

податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва №
від 28.01.2014 року, яким суб'єкту
господарювання визначено (збільшено)
податкове зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 324186,00грн.;

податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва №
від 28.01.2014 року, яким суб'єкту
господарювання визначено (збільшено)
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 300100,50грн..;

податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м.Миколаєва №
від 28.01.2014 року, яким суб'єкту
господарювання зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 13541,00грн..

Підставою для прийняття податкових
повідомлень-рішень слугував висновок
ДПІ про заниження позивачем податку на
прибуток, заниження податку на додану
вартість, оскільки валові витрати та
податковий кредит сформовано суб'єктом
господарювання на підставі
нелегітимних первинних документів
(податкових, видаткових накладних та
ін.), що неправомірно видані від імені
ТОВ «ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП» (постачальник)
та підписані неуповноваженими на це
особами за померлу особу (директора ТОВ
«ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП»).

Вирішуючи питання про наявність в діях
суб'єкта господарювання складу
інкримінованих порушень податкового
законодавства, суд враховує наступне.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, інших витрат, крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п.138.2. ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Приписами п.138.8 ст.138 ПК України
визначено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; загально
виробничі витрати, які відносяться на
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку;
вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;
інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Відповідно до п.п.139.1.9, п.139.1 ст.139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Приписами п.180.1 ст.180 ПК України
визначено, що платник податку - будь-яка
особа, що зареєстрована або підлягає
реєстрації як платник податку. Платник
податку самостійно відповідає за
своєчасність та повноту нарахування та
сплати податку. Датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: дата зарахування
коштів від покупця на банківський
рахунок платника податків; дата
відвантаження товарів покупцю (п. 187.1
ст. 187 ПК України).

Відповідно п.198.1 ст.198 ПК України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну. При цьому дата отримання
платником податку товарів, що
підтверджено податковою накладною, є
датою виникнення права платника
податків на віднесення сум податку до
податкового кредиту (п. 198 ст. 198 ПК
України).

Згідно приписів п.201.10. ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Первинним документом є
документ, якій містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 року за №168/704
(далі Положення) первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Первинні документи повинні
бути складені у момент проведення
кожної господарської операції або,
якщо це неможливо, безпосередньо після
її завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складення
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо.

Документ має бути підписаний
особисто відповідальною особою, а
підпис може бути скріплений печаткою.
Електронний підпис накладається
відповідно до законодавства про
електронні документи та електронний
документообіг. Використання при
оформленні первинних документів
факсимільного підпису допускається у
порядку, встановленому законом, іншими
актами цивільного законодавства (п.п. 2.5
п. 2 Положення).

Відповідно до п.п.2.13 п.2 Положення
керівник підприємства, установи
забезпечує фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій, що були проведені, у
первинних документах та виконання
всіма підрозділами, службами і
працівниками правомірних вимог
головного бухгалтера щодо порядку
оформлення та подання для обліку
відомостей і документів.

Згідно п.2.4, п. 2.16 Положення первинні
документи для надання ним юридичної
сили та доказовості повинні мати
обов'язкові реквізити і бути підписані
посадовою особою, відповідальною за
дозвіл та здійснення господарської
операції і складання первинного
документа.

Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим і нормативним
актам, встановленому порядку
приймання, зберігання і витрачання
грошових коштів, товарно-матеріальних
цінностей та іншого майна, порушують
договірну та фінансову дисципліну,
завдають шкоди державі, власникам,
іншим юридичним і фізичним особам.

Порядком заповнення податкової
накладної (в редакції, що діяла на
момент здійснення господарських
операцій), затвердженим наказом
Міністерства Фінансів України,
встановлено, що податкову накладну
складає особа, яка зареєстрована як
платник податку в податковому органі і
якій присвоєно індивідуальний
податковий номер платника ПДВ.
Примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
поставку товарів (послуг), та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця. Не дає права покупцю
на віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту
порушення порядку заповнення
податкової накладної

Системний аналіз наведених норм вказує
на те, що до складу витрат, які дають
право формувати податковий кредит,
можуть бути віднесені витрати, що
безпосередньо пов'язані з підготовкою,
організацією, веденням виробництва та
реалізацією продукції, робіт, послуг,
які придбаваються (виготовляються)
таким платником податку для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності та
підтверджені належними та достатніми
первинними документами. Первинним
документом є документ, якій містить
відомості про реальну господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Правильність формування платником
податків валових витрат та податкового
кредиту вимагає наявності зв'язку
витрат платника податків на придбання
послуг з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податку отримати користь від
придбаних товарів (послуг) саме у
контрагента, зазначеного в первинних
документах, що підписані уповноваженою
особою.

Проведення будь-якої господарської
операції підприємства фіксується та
підтверджується первинними
документами, на підставі яких ведеться
бухгалтерський облік. На даних
бухгалтерського обліку ґрунтуються
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник. Первинні документи
по відображенню господарських
операцій є основою і для податкового
обліку.

Факт вчинення певних господарських
операцій та правомірність подальшого
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати виключно на підставі
вивчення первинних документів
платника податків, інформація в яких
стосовно господарської операції
викладено конкретно, повно, зрозуміло
та правдиво.

Забороняється приймати до виконання
первинні документи, що суперечать
законодавчим і нормативним актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну та
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Метою складання
первинного документу є відповідний
правовий ефект, якого намагається
досягти сторона шляхом вчинення цієї
дій. Будь-яка дія, вчинена від імені
підприємства, особами, які не
уповноважені вчиняти таку дію, є
неправомірною.

Законодавець пов'язує виникнення права
на відшкодування сплаченого в ціні
товару податку на додану вартість з
придбанням товару в суб'єкта
господарювання, який є фактичним
добросовісним платником податків.
Придбання товарів (послуг), в осіб, які
не є належними платниками податків,
приватних осіб, які безпідставно діють
від імені юридичних осіб, фіктивних
підприємств та підприємців, дефектним
первинним документам або по
безтоварним господарським операціям
не дає права на відшкодування з бюджету
податку на додану вартість

Право на формування витрат у платника
податку виникає лише за умови
фактичного придбання, зокрема, товарів
(робіт, послуг), витрати з придбання
яких підтверджуються належними
первинними документами, тобто
документами, які складаються під час
здійснення господарської операції, а
якщо це не можливо - безпосередньо
після її закінчення, і підписані
уповноваженою особою.

Відповідно до наданих позивачем
документів (видаткові накладні,
податкові накладні, договір поставки
продукції №02-07/2012 від 02.07.2012 року ін.) в
період з 02.07.2012 року по 21.01.2013 року між
позивачем та ТОВ «ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП»
(кількість працівників на момент
здійснення господарських операцій - 1
особа (директор ОСОБА_4)) здійснювались
господарські операції з поставки
товарно-матеріальних цінностей. Всі
надані первинні документи від імені
постачальника підписані директором
ТОВ «ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП» ОСОБА_4. При
цьому судом встановлено, що
Запорізьким міським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Головного управління юстиції у
Запорізькій області зареєстровано
смерть громадянина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
(директор ТОВ "ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП", який
ніби то за період з липня 2012 року по
січень 2013 року підписував первинні
бухгалтерські документи підприємства),
про що складений відповідний актовий
запис про смерть №98 від 05.01.2012 року.
Дата смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2

Таким чином, первинні документи зі
сторони ТОВ «ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП»
підписувались невідомими особами
(особи яких неможливо ідентифікувати)
від імені померлого директора
підприємства (ТОВ «ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП»),
а ТОВ «НВП «КРИСТАЛ-СЕРВІС+» для
формування витрат та податкового
кредиту використано документи, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам та не можуть
свідчити про фактичне здійснення
фінансово-господарських операцій з ТОВ
«ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП», що виключає
можливість використання їх для
формування витрат та податкового
кредиту.

Доводи позивача, який відповідно до
ст.42 ГК України здійснює господарську
діяльність на власний ризик, про те, що
останній діяв добросовісно, в даному
конкретному випадку не мають правового
значення, оскільки господарські
операції, що були предметом судового
дослідження, від імені ТОВ
«ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП» оформлялись та
проводились, в тому числі шляхом
підроблення підписів на документах від
імені померлої особи, іншими особами,
які не мали відношення до законної
господарської діяльності суб'єкта
господарювання, а тому не можуть
взагалі вважатися вчиненими від імені
ТОВ «ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП», а отже у
позивача не має права на формування
податкового кредиту по вказаним
господарським опрераціям. Необачність
позивача, який мав право та можливість
пересвідчитись в справожньості
підписів особи, зазначеної підписантом
(ОСОБА_4), потягла за собою неправомірне
формування валових витрат та
податкового кредиту на підставі
нелегітимних первинних документів, які
складалися неуповноваженими особами
від імені ТОВ «ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП».

Перевірка наявності у постачальника
державної реєстрації та реєстрації у
податковому органі не характеризує
підприємство як добросовісного
платника, що має ділову репутацію, як
конкурентоспроможну особу на ринку
відповідних товарів, що діє через
уповноважену особу, яка представляє
інтереси підприємства. Отже, заходи,
спрямовані на отримання витягу з
Єдиного державного реєстру та інших
документів реєстраційного характеру,
не є достатніми, позаяк отримані
платником відомості не дозволяють
кваліфікувати контрагента як
добросовісного партнера, що гарантує
виконання своїх зобов'язань через
уповноважених представників.
Позивачем під час розгляду справи не
представлено будь-яких доказів на
підтвердження того, що він перевірив
повноваження осіб, які діяли від імені
його контрагента, ідентифікував осіб,
що підписували документи від імені ТОВ
«ІНДЕПЕНДЕНТ ГРУП».

Несприятливі наслідки недостатньої
обережності у підприємницькій
діяльності покладаються на особу, якою
укладено відповідні правочини, та не
можуть бути перенесені на бюджет
шляхом зменшення податкових
зобов'язань та провадження
необґрунтованих виплат. У випадку
недобросовісності інших осіб покупець
несе ризик своєї бездіяльності не лише
по виконанню господарсько-правових
зобов'язань, але і в рамках податкових
правовідносин, оскільки в силу вимог
податкового законодавства
позбавляється можливості скористатися
пільговим порядком обчислення бази
оподаткування у зв'язку з відсутністю
належним чином оформлених первинних
документів.

Аналогічна правова позиція про те, що
податкові накладні, які стали
підставою для формування податкового
кредиту, підписані невідомими особами,
не можна вважати належно оформленими
та підписаними повноважними особами
документами, викладена в Постанові
Верховного Суду України від 05.03.2012 року
в справі №21-421а11, Ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
26.03.2014 року в справі К/9991/28864/11.

Таким чином, відповідач - суб'єкт
владних повноважень при прийнятті
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень діяв на підставі, в
спосіб, що передбачені законами
України, з врахування усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення.

Вищенаведене в сукупності є підставою
для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені витрати з Державного
бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 11, 70, 71, 86, 159-163, 167, 254 КАС України,
суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничого
підприємства "Кристал-Сервіс+"
(ідентифікаційний код 32390750) судовий
збір в розмірі 4384 (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів в порядку ст. 186
КАС України.

Суддя
І. В. Желєзний