Справа № 812/1581/14
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кисельова Є.О.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
справа №812/1581/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Шишова О.О., Попова В.В.

розглянувши порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Луганській
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 25
березня 2014 року у справі № 812/1581/14 за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Алчевської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Луганській області про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2014 №
Ф-152,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області (далі - Інспекція) про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2014 року
№ Ф-152.

В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що він зареєстрований з 04
вересня 1999 року виконавчим комітетом
Брянківської міської ради Луганської
області як фізична особа - підприємець
за №2 000257 та перебуває на
спрощеній системі оподаткування.

22 лютого 2014 року позивач отримав поштою
вимогу Інспекції про сплату боргу
(недоїмки) №Ф-152 від 19 лютого 2014 року,
відповідно до якого відповідач вимагає
сплату суми недоїмки зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування в сумі 1 218,67 грн.
Позивач зазначив, що дана сума боргу
розрахована станом на 31 січня 2014 року.

Позивач не згоден з вимогою про сплату
боргу (недоїмки) Інспекції №Ф-152 від 19
лютого 2014 року та вважає, що зазначена
вимога винесена всупереч нормам
чинного законодавства, оскільки з 04
липня 2013 року позивач є пенсіонером та
отримує пенсію за віком відповідно до
Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року позов задоволено. Визнано
протиправною та скасувати вимогу про
сплату боргу (недоїмки) Інспекції №Ф-152
від 19 лютого 2014 року на суму 1 218,67 грн.

Не погодившись з таким рішенням,
Інспекція подала апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Всі особи, які беруть участь у справі,
до апеляційного суду не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання, тому
згідно пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд апеляційної
інстанції розглянув справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Судом встановлено, що позивач - ФОП
ОСОБА_2 є платником єдиного податку з 01
січня 2012 року, про що свідчить
свідоцтво платника єдиного податку
Серії А №125610 (а.с.8). Правовідносини, що
склалися між сторонами, регулюються
нормами Закону України від 08.07.2010 року
№ 2464-VI «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон
№2464 VI), Законом № 1058-IV, Законом України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
року №1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно зі статтею 1 Закону № 1788-ХІІ
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом. За
цим Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років. Право на пенсію за віком мають
жінки - після досягнення 55 років і при
стажі роботи не менше 20 років. На
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи працівники, зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці, - за
списком N 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:
жінки - після досягнення 45 років і при
стажі роботи не менше 15 років, з них не
менше 7 років 6 місяців на зазначених
роботах. Працівникам, які мають не
менше половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожний повний рік такої
роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці -
жінкам.

Статтею 1 Закону №1058-IV визначене
поняття "пенсія"- як, щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№1058-IV за рахунок коштів Пенсійного
фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати: 1)
пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Згідно статті 26 Закону №1058-IV особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Судом встановлено, що відповідач є
пенсіонером за віком з 04 липня 2013 року,
що підтверджується пенсійним
посвідченням № (а.с.10).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону №2464-VI платниками єдиного внеску
є фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону
№2464-VI платник єдиного внеску
зобов'язаний: своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
допускати посадових осіб органу
доходів і зборів до проведення
перевірки правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску, а
до проведення перевірки щодо
достовірності відомостей про осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню, та
для призначення пенсій - посадових осіб
органів Пенсійного фонду за наявності
направлення та/або наказу про
перевірку та посвідчення осіб,
надавати їм передбачені
законодавством документи та пояснення
з питань, що виникають у процесі
перевірки; подавати звітність до
органу доходів і зборів за основним
місцем обліку платника єдиного внеску
у строки, порядку та за формою,
встановленими центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
інше.

Частинами 1, 5 статті 9 Закону №2464-VI
серед іншого визначено, що єдиний
внесок обчислюється виключно у
національній валюті, у тому числі з
виплат (доходу), що здійснюються в
натуральній формі. Сплата єдиного
внеску здійснюється у національній
валюті шляхом внесення відповідних сум
єдиного внеску на рахунки органів
доходів і зборів, відкриті в
центральному органі виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів для його зарахування.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону
№2464-VI платники єдиного внеску,
зазначені у пункті 4 частини першої
статті 4 цього Закону, зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний рік, до 10 лютого
наступного року, крім фізичних осіб -
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, та членів сімей
таких осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, які сплачують єдиний
внесок, нарахований за календарний
квартал, до 20 числа місяця, що настає за
кварталом, за який сплачується єдиний
внесок. Єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника, як передбачено частиною 12
статті 9 Закону №2464-VI.

Судом встановлено, що Інспекцією
відносно позивача 19 лютого 2014 року
сформована вимога № Ф 152 (а.с.9) про
сплату боргу в розмірі 1 218 грн. 67 коп.

Відповідно до вимог частини 4 статті 4
Закону №2464-VI особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до Закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, зазначеною нормою статті 4
Закону №2464-VI в редакції, яка діє з 06.08.2011
р., наведений вичерпний перелік
фізичних осіб - підприємців, які є
пенсіонерами за віком або інвалідами
без урахування віку та отримують
пенсію або соціальну допомогу, які
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. В зазначеній нормі
законодавцем не виключені особи, які є
пенсіонерами та отримують пенсію за
віком на пільгових умовах. Крім того,
звільняють від сплати за себе єдиного
внеску фізичні особи - підприємці , які
є інвалідами та отримують відповідно
до Закону пенсію або соціальну
допомогу.

Відповідно зазначене спростовує
доводи відповідача стосовного того, що
на позивача не розповсюджується дія
частини 4 статті 4 Закону №2464-VI в
редакції Закону України від 07 липня 2011
року №3609-VІ, оскільки позивач отримує
пенсію за віком на пільгових умовах
згідно статті Закону № 1788-ХІІ.

Відповідно до положень частини 4
статті 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у
пункті 4 частини першої цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
можуть бути платниками єдиного внеску
виключно за умови їх добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідно до положень пункту 2 частини
1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону №2464-VI платниками єдиного внеску
є фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Добровільна сплата єдиного внеску
врегульована статті 10 Закону №2464-VI.

Відповідно до зазначеної норми
платниками, які мають право на
добровільну сплату єдиного внеску, є:
особи, зазначені у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
та/або від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; члени фермерського
господарства, особистого селянського
господарства - на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття, у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, та
пенсійне страхування; громадяни
України, які працюють за межами
України, - на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття, у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
особи, які досягли 16-річного віку та не
належать до платників єдиного внеску,
визначених пунктами 2-14 частини першої
статті 4 цього Закону, у тому числі
іноземці та особи без громадянства, які
постійно проживають або працюють в
Україні, громадяни України, які
працюють або постійно проживають за
межами України, якщо інше не
встановлено міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, - на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Особи, зазначені в частині першій цієї
статті, беруть добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
протягом строку, визначеного в
договорі про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
але не менше одного року.

Особи, зазначені в частині першій цієї
статті, подають до органу доходів і
зборів за місцем проживання відповідну
заяву в порядку та за формою,
встановленими центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування .

Орган доходів і зборів, що отримав
заяву про добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, має право
перевіряти викладені в заяві відомості
та вимагати від особи, яка подала заяву,
документи, що підтверджують зазначені
відомості.

З особою, яка подала заяву про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, органом
доходів і зборів в строк не пізніше ніж
30 календарних днів з дня отримання
заяви укладається договір про
добровільну участь відповідно до
типового договору, що затверджується
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування .

У договорі про добровільну участь
зазначаються: назва документа;
відомості про особу, які вносяться до
системи персоніфікованого обліку
(частина третя статті 20 цього Закону);
вид (види) загальнообов'язкового
державного соціального страхування, в
якому особа братиме участь; строк дії
договору; порядок сплати єдиного
внеску та рахунки, на які він має
сплачуватися; умови набуття
застрахованою особою права на виплати
за загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням відповідно до
закону; умови розірвання договору;
права та обов'язки сторін,
відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору; інші умови за згодою
сторін або передбачені типовим
договором про добровільну участь, що не
суперечать законодавству про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Договір про
добровільну участь набирає чинності з
дня його підписання.

Єдиний внесок для осіб, зазначених у
пунктах 4 та 5 частини першої статті 4
цього Закону, встановлюється у розмірі,
визначеному частиною одинадцятою
статті 8, та розподіляється відповідно
до частини двадцять третьої статті 8
цього Закону.

Для осіб, зазначених в абзацах третьому
- п'ятому частини першої цієї статті,
які виявили бажання брати участь в
одному з видів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
розмір єдиного внеску визначається у
таких відсотках до бази нарахування
єдиного внеску, передбаченої пунктом 3
частини першої статті 7 цього Закону: на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування - 33,2 відсотка, на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття - 1,5 відсотка, на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, - 1,9
відсотка, на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, - 1,51
відсотка.

Єдиний внесок для осіб, зазначених в
абзацах третьому - п'ятому частини
першої цієї статті, які виявили бажання
брати участь у декількох видах
загальнообов'язкового державного
соціального страхування,
встановлюється у розмірі, визначеному
частиною одинадцятою статті 8, та
розподіляється відповідно до частини
двадцять третьої статті 8цього Закону.

Орган доходів і зборів відмовляє в
укладенні договору про добровільну
участь у разі, якщо особа: підлягає
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню; не відповідає
іншим вимогам, визначеним частиною
першою цієї статті; подала неповні або
недостовірні відомості; раніше уклала
договір про добровільну участь, дія
якого не припинена або за яким не
виконано передбачені договором умови;
бажає укласти договір на строк менше
одного року.

В інших випадках відмова в укладенні
договору про добровільну участь не
допускається.

Договір про добровільну участь може
бути достроково розірваний: 1)
застрахованою особою: за її бажанням,
якщо договір діяв не менше одного року;
у разі систематичного порушення умов
договору територіальним органом
Пенсійного фонду; 2) органом доходів і
зборів у разі: набуття застрахованою
особою відповідно до цього Закону
зобов'язань щодо участі в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; виникнення
обставин, що не відповідають
визначеним цим Законом вимогам до осіб,
які мають право брати добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального
страхування;систематичного порушення
застрахованою особою умов
договору;смерті застрахованої особи; 3)
за згодою сторін, якщо договір діяв не
менше одного року.

В інших випадках дострокове розірвання
договору про добровільну участь не
допускається.

Виходячи з системного аналізу статті 4,
10 Закону №2464-VI суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що
обов'язковою умовою добровільної
участі особи у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є належним
чином укладений договір в порядку
статті 10 Закону України №2464-VI.

Судом встановлено, що жодних договорів
про добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування між сторонами
укладено не було.

Таким чином, наявність пільги у
позивача свідчить про відсутність у
нього за Законом обов'язку сплачувати
єдиний внесок, що виключає можливість
виставлення йому органом доходів і
зборів вимоги, яка є виконавчим
документом та підлягає примусовому
виконанню без врахування наявності у
позивача пільг.

Оскільки під час розгляду справи
достовірно встановлено, що відповідач
є пенсіонером, отримує пенсію за віком
та не укладав договору про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування з
відповідачем, тому у Інспекції були
відсутні підстави для винесення вимоги
про сплату боргу (недоїмки).

Таким чином, позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції обґрунтованими,
постанова місцевого суду ухвалена з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, зміні або
скасуванню не підлягає, а апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Алчевської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Луганській - залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року у справі № 812/1581/14 за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Луганській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 19.02.2014 № Ф-152 - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
І.В.Сіваченко

Судді:
О.О.Шишов

В.В.Попов