Справа № 805/4232/14
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 р.
Справа № 805/4232/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Бабаш Г.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції в Кіровському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів в Донецькій області,
Головного управління Міндоходів в
Донецькій області про визнання
протиправними дій, скасування рішення
та вимоги про сплату боргу,-

встановив:

Позивач звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в Кіровському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів в Донецькій
області, Головного управління
Міндоходів в Донецькій області про
визнання протиправними дій, скасування
рішення та вимоги про сплату боргу.

В обґрунтування позову (з урахуванням
його уточнення) позивач зазначив
наступне. Він є пенсіонером за віком та
фізичною особою-підприємцем, який
обрав спрощену систему оподаткування,
отже він звільнена від сплати єдиного
внеску.

11.02.2014 року Державна податкова
інспекція в Кіровському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів в Донецькій області
сформувала вимогу № Ф-42в про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 3782,04 грн.

Не погодившись із вказаною вимогою,
позивач оскаржив її в
адміністративному порядку до ГУ
Міндоходів у Донецькій області, однак
скарга позивача була залишена без
задоволення.

Вважаючи спірні вимогу та рішення
такими, що порушують її права, позивач
просила скасувати їх в судовому
порядку.

Від представників сторін надійшла
заява про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

В своїх письмових запереченнях
відповідач - Державна податкова
інспекція в Кіровському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів в Донецькій області просив
відмовити в задоволені позову,
посилаючись на те, що позивач повинен
сплачувати єдиний внесок, оскільки,
відповідно до чинного законодавства,
він отримує пенсію на пільгових умовах
та ним не досягнуто 60 - річного віку,
тому борг з єдиного внеску підлягає
обов,язковій сплаті.

Представник відповідача - Головного
управління Міндоходів в Донецькій
області до суду не прибув, про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 зареєстрований у
якості фізичної особи-підприємця
Виконавчим комітетом Донецької
міської ради 12.08.1998 року, що
підтверджено Витягом з ЄДР.

Відповідно до свідоцтва платника
єдиного податку серії НОМЕР_1 позивач з
01.01.21012 року перебуває на спрощеній
системі оподаткування.

11 лютого 2014 року ДПІ у Кіровському
районі м. Донецька сформована вимога
про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-42в,
згідно з якою у позивача наявна
заборгованість зі сплати єдиного
внеску в сумі 3782,04 грн.

18 лютого 2014 року ОСОБА_1 оскаржив
зазначену вимогу ДПІ у Кіровському
районі м. Донецька до ГУ Міндоходів у
Донецькій області, подавши відповідну
заяву.

18 лютого 2014 року ГУ Міндоходів прийнято
рішення про результати розгляду
скарги, яким вимогу ДПІ у Кіровському
районі м. Донецька від 11 лютого 2014 року
№ Ф-42в залишено без змін, а скаргу
ОСОБА_1 - без задоволення.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначені
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 8
липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464 фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
є платниками єдиного внеску.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 7
липня 2011 року № 3609-VI, який набув
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування в газеті «Голос України»
від 05 серпня 2011 року № 188, а саме з 06
серпня 2011 року, ст.4 Закону № 2464
доповнена ч.4 наступного змісту: «Особи,
зазначені у п.4 ч.1 цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

Зазначеною нормою визначені дві умови
звільнення фізичної особи-підприємця,
який обрав спрощену систему
оподаткування, від сплати єдиного
внеску: наявність статусу пенсіонера
за віком або інваліда та факт отримання
відповідно до закону пенсії або
соціальної допомоги. Тобто критерієм
звільнення від сплати єдиного внеску
разом із фактом отримання пенсії, є
наявність у особи, яка обрала спрощену
систему оподаткування, статусу
пенсіонера за віком, що встановлюється
відповідно до умов, визначених законом,
зокрема, досягнення певного віку.

Згідно з правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною в рішенні у справі № 1-7/99 за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення ч.1
ст.58 Конституції України (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) 9 лютого 1999
року № 1-рп/99: «В регулюванні суспільних
відносин застосовуються різні способи
дії в часі нормативно-правових актів.
Перехід від однієї форми регулювання
суспільних відносин до іншої може
здійснюватися, зокрема, негайно
(безпосередня дія), шляхом перехідного
періоду (ультраактивна форма) і шляхом
зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у ч.1 ст.58
Конституції України, за якою дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Аналізуючи дію в часі ч.4 ст.4 Закону №
2464, суд приходить до висновку, що з 06
серпня 2011 року фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільнені від
сплати єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від № 1058 пенсіонер -
особа, яка відповідно до цього Закону
отримує пенсію, довічну пенсію, або
члени її сім'ї, які отримують пенсію в
разі смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом; пенсія -
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом, а
також зазначає, що умови призначення
пенсії за віком визначені ст.26 цього
Закону.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058 визначено,
що відповідно до цього Закону за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Згідно пенсійного посвідчення серії
НОМЕР_2 від 04.07.2007 року, копія якого
наявна в матеріалах справи позивач
отримує пенсію за віком.

Статтею 26 Закону № 1058 (в редакції до 08
липня 2011 року, чинній на час
призначення позивачу пенсії за віком),
передбачала, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років.

Статтею 26 Закону № 1058 (в редакції після
08 липня 2011 року), встановлено, що особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

До досягнення віку, встановленого
абзацом першим цієї статті, право на
пенсію за віком мають жінки 1961 року
народження і старші після досягнення
ними такого віку: 55 років - які
народилися до 30 вересня 1956 року
включно; 55 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1956 року по 31
березня 1957 року; 56 років - які
народилися з 1 квітня 1957 року по 30
вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1957 року по 31
березня 1958 року; 57 років - які
народилися з 1 квітня 1958 року по 30
вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1958 року по 31
березня 1959 року; 58 років - які
народилися з 1 квітня 1959 року по 30
вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1959 року по 31
березня 1960 року; 59 років - які
народилися з 1 квітня 1960 року по 30
вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1960 року по 31
березня 1961 року; 60 років - які
народилися з 1 квітня 1961 року по 31
грудня 1961 року.

Наведене зумовлює висновок, що позивач
досяг пенсійного віку як за умовами,
передбаченими ст.26 Закону № 1058 в
редакції до 08 липня 2011 року, так і в
чинній редакції.

Зважаючи на те, що позивач досяг
пенсійного віку, передбаченого ст.26
Закону № 1058, отримує пенсію та є
фізичною особою-підприємцем, який
обрав спрощену систему оподаткування,
в розумінні ч.4 ст.4 Закону № 2464 з 01 січня
2012 року (дата переходу на спрощену
систему оподаткування) він належить до
категорії осіб, звільнених від сплати
єдиного внеску, а тому не зобов'язаний
нараховувати, обчислювати та
сплачувати єдиний внесок, а також
надавати звіт про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску.

За цих обставин ОСОБА_1 може бути
платником єдиного внеску виключно за
умови добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, однак докази
укладання ОСОБА_1 договору про
добровільну участь у
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванні суду не надані.

З приводу позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання протиправним та скасувати
рішення ГУ Міндоходів у Донецькій
області від 18.02.2014 року б/н, суд зазначає
наступне.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.25 Закону № 2464
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного податку,
які мають недоїмку, вимогу про її
сплату.

Абз.4 ч.4 ст.25 Закону № 2464 визначено, що у
разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного
внеску подається до органу доходів і
зборів вищого рівня у письмовій формі
протягом десяти календарних днів, що
настають за днем отримання платником
єдиного внеску вимоги про сплату
єдиного внеску, з повідомленням про це
органу доходів і зборів, який прийняв
вимогу про сплату єдиного внеску, що
передбачено абз.5 ч.4 ст.25 Закону № 2464.

Згідно з абз.6 ч.4 ст.25 Закону № 2464 орган
доходів і зборів, який розглядає скаргу
платника єдиного внеску, зобов'язаний
прийняти вмотивоване рішення та
надіслати його платнику єдиного внеску
протягом 30 календарних днів, наступних
за днем отримання скарги, на адресу
платника єдиного внеску поштою з
повідомленням про вручення або надати
йому під розписку. Якщо протягом цього
строку вмотивоване рішення органом
доходів і зборів не надсилається
платнику єдиного внеску, така скарга
вважається повністю задоволеною на
користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з
єдиного внеску встановлюється
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, що
визначено абз.7 ч.4 ст.25 Закону № 2464.

Процедуру подання та розгляду органами
доходів і зборів скарг на вимоги про
сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначає
Порядок розгляду органами доходів і
зборів скарг на вимоги про сплату
недоїмки із сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та на рішення
про нарахування пені та накладення
штрафу, затвердженого наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 09 вересня 2013 року № 452,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 16 вересня 2013 року за № 1593/24125
(далі - Порядок № 452).

Відповідно до п.4.1. Порядку № 452 орган
доходів і зборів, який розглядає скаргу
платника єдиного внеску, зобов'язаний
прийняти вмотивоване рішення та
надіслати його платнику єдиного внеску
протягом 30 календарних днів, наступних
за днем отримання скарги, на адресу
платника єдиного внеску поштою з
повідомленням про вручення або надати
йому під розписку. Якщо протягом цього
строку вмотивоване рішення органом
доходів і зборів не надсилається
платнику єдиного внеску, така скарга
вважається повністю задоволеною на
користь платника єдиного внеску.

Згідно з п.4.4. орган доходів і зборів при
розгляді скарги перевіряє законність і
обґрунтованість винесення вимоги або
рішення, що оскаржуються, і приймає
одне з таких рішень: залишає вимогу або
рішення, що оскаржуються, без змін, а
скаргу - без задоволення; скасовує в
певній частині вимогу або рішення, що
оскаржуються, і не задовольняє скаргу в
певній частині; скасовує в повному
обсязі вимогу або рішення, що
оскаржуються, і задовольняє скаргу;
направляє скаргу на новий розгляд до
відповідного територіального органу
доходів і зборів; залишає скаргу без
розгляду.

Рішення за розглядом скарги приймає
керівник органу доходів і зборів або
його заступник відповідно до розподілу
функціональних повноважень, що
визначено п.5.1. Порядку № 452.

Відповідно до п.6.1. Порядку № 452
процедура оскарження відповідно до
цього Порядку закінчується: останнім
днем строку, передбаченого п.2.3 розділу
II та пунктом 3.1 розділу IІІ цього
Порядку для подання скарги про
перегляд рішення (вимоги) органу
доходів і зборів, у тому разі, коли така
скарга не була подана в зазначений
строк; днем отримання скаржником
рішення органу доходів і зборів про
повне задоволення скарги; днем
отримання органом доходів і зборів
повернутого першого примірника
рішення як такого, що не знайшло
адресата, або за закінченням строку
зберігання.

Як встановлено судом, позивач
скористалася правом на оскарження
вимоги, подавши відповідну заяву до ГУ
Міндоходів у Донецькій області.

Рішенням ГУ Міндоходів у Донецькій
області від 18.02.2014 року б/н, вимога, що
оскаржувалася, залишена без змін, а
скарга - без задоволення.

Виходячи із завдань адміністративного
судочинства, судовий захист права може
бути здійснений лише у разі його
порушення рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Незважаючи на те, що спірним рішенням
заява ОСОБА_1 не була задоволена, саме
по собі вказане рішення правових
наслідків для позивача у вигляді
виникнення, зміни чи припинення його
прав не мало, такі наслідки для
позивача мала вимога від 11 лютого 2014
року № Ф-42в.

З огляду на викладене, позовні вимоги
про визнання протиправним та
скасування рішення ГУ Міндоходів у
Донецькій області від 18.02.2014 року б/н,
задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані документи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Позивач під час подачі позовної заяви
сплатив судовий збір у сумі 121,80 грн., що
підтверджується квитанцією.

Витрати по сплаті судового збору у сумі
60, 90 грн. підлягають стягненню з коштів
Державного бюджету на користь
позивача.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції в Кіровському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів в Донецькій області,
Головного управління Міндоходів в
Донецькій області про визнання
протиправними дій, скасування рішення
та вимоги про сплату боргу -
задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної податкової інспекції
у Кіровському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про сплату боргу
(недоїмки) від 11 лютого 2014 року № Ф-42в.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті
судового збору у розмірі 60,90 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Бабаш Г.П.